Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] (Позивач-1), [PERSON] (Позивач-2) звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Плодорозсадницьке» (Відповідач-1), Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (Відповідач-2), треті особи: приватний нотаріус Христинівського районного нотаріального округу Черкаської області Осика Людмила Миколаївна (Третя особа-1), Десята Київська державна нотаріальна контора (Третя особа-2) про визнання права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги Позивач-1 мотивувала тим, що після смерті її батька - [PERSON], який помер [INFO], вона 01 липня 2014 року звернулася до приватного нотаріуса Христинівського районного нотаріального округу Черкаської області Осики Людмили Миколаївни з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину гаражу, що знаходиться в [ADDRESS], (гаражний бокс), проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зазначивши про відсутність правовстановлюючого документа щодо належності ? частини гаража спадкодавцю. Разом з тим, Позивач -1 зазначила, що існує відповідний договір купівлі-продажу №4 частини гаражу, який було укладено між батьком Позивача-1 та Відповідачем-1, зареєстрований у Київському міському бюро технічної інвентаризації та надано відповідну довідку про підтвердження факту придбання спадкодавцем гаражу. Починаючи з моменту підписання договору купівлі-продажу, батько Позивача-1 відкрито володів та користувався цим гаражем, гараж використовувався для сімейних потреб, ніяких заперечень з приводу володіння та користування гаражем від будь-яких фізичних, юридичних осіб не надходило. Позивач - 2 також зазаначив, що 26.06.1992року між ним та Відповідачем-1 було укладено договір купівлі-продажу № 3, відповідно до якого Відповідач-2 придбав 1\\2 частину гаражу, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований у Київському міському бюро технічної інвентаризації 15.06.1993 року в ідеальній частці1\\2. Враховуючи викладене, Позивач-1 просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину гаражу, що знаходиться в [ADDRESS]. Позивач-2 просить визнати за ним право власності на 1\\2 частину гаражу № б\\н, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За вказаною позовною заявою хвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 28.08.2014року було відкрито провадження у вказаній справі та справу призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.49). У судовому засіданні представник Позивачів - адвокат Наливайко Д.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Публічне акціонерне товариство «Плодорозсадницьке» надіслало на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутність(а.с.66). Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, як вбачається з потового повідомлення про вручення(а.с. 59), жодних пояснень чи заперечень до суду не надала. Представника в судове засідання не направила. Приватний нотаріус Христинівського районного нотаріального округу Черкаської області Осика Людмила Миколаївна на запит суду направила копію спадкової справи № 171 за 2011рік щодо майна померлого [PERSON] (а.с.79-121) та просила суд розгляд справи проводити без її участі. Десята Київська державна нотаріальна контора надала заяву до суду (а.с.61-65), про неможливість з'явитися в судові засідання через надмірну завантаженість та просила розглядати справу без їх участі. З огляду на те, що особи, які беруть участь у справі, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, їх позиції викладені в поясненнях та заявах до суду, предмет спору, наявні у справі докази, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не з'явились. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що відповідно до вимог законодавства та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 13.09.2011 зроблено відповідний актовий запис за №15874, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві від 13.09.2011р. (а.с.22). Позивач-1 [PERSON] є донькою померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження , що міститься в наданих матеріалах спадкової справи (а.с.83) і є єдиним спадкоємцем після померлого і їй видано свідоцтво на право на спадщину за законом на інше майно. З копії матеріалів спадкової справи, яка зареєстрована в спадковому реєстрі під №51733997, заведеної 21.09.2011 року приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу Черкаської області Осикою Л.М. щодо майна померлого [PERSON], вбачається, що Позивач-1 01.07.2014 звернулася до приватного нотаріуса Осики Л.М. з заявою, яка зареєстрована під № 378 від 01.07.2014 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину гаражу, що розташований за адресою: [ADDRESS], після померлого батька [PERSON] (а.с.120). В зв'язку з оформленням спадщини, нотаріусом було зроблено запит № 108/01-16 від 14.03.2012 до Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (Київське БТІ) (а.с. 91) у відповідь на який, листом Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 11.09.2013 № ГЖЗ-2013 повідомлено, що згідно з даними книг реєстрації Бюро гаражний бокс, що розташований по [ADDRESS], на праві власності зареєстрований за [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 26.06.1992. (а.с. 23) Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 668/02/-31 від 01.07.2014 приватним нотаріусом Осикою Л.М. Позивачу-1 було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що спадкоємцем не було надано правовстановлюючий документ щодо належності гаражного боксу спдкодавцеві (а.с.24,121). З матеріалів справи вбачається, що частину спірного гаражного боксу було придбано померлим [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу №4 від 26 червня 1992 року, укладеного між ПАТ «Плодорозсадницьке» та [PERSON] (а.с.7-8). У зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу гаражу Київське міське бюро технічної інвентаризації видало реєстраційне посвідчення від 15.06.1993, згідно якого посвідчило, що гаражний бокс зареєстрований в ідеальній частці ? за громадянином [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №4 від 26.06.1992 (а.с.9). Згідно з рішенням Радянського районного суду м. Києва від 03.07.1997 року, постановленим у справі за позовом Державного підприємства аграрно-промислової фірми «Плодвинмаркет» до [PERSON], [PERSON], акціонерного товариства «Плодоросадницьке» про визнагня договорів купівлі-продажу гаражу недійсними, у задоволенні позову було відмовлено. (а.с. 14-17). На запит суду з приводу реєстрації права власності на спірний гаражний бокс за адресою: [ADDRESS] отримано ряд відповідей з Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (Київське міське БТІ). Так, листом Київського міського БТІ № 45873 (И-2014) від 19.12.2014 повідомлено, що згідно з даними Бюро в м. Києві гаражний бокс б/н по [ADDRESS] на праві власності зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданного 08.02.1993, посвідченого 1-ою Київською держнотконторою р№ 124-419 (а.с.141). На повторний запит суду №50595\\15-Вих 2\\761\\570\\2015 від 16.03.2015 року з приводу реєстрації права власності на спірний гаражний бокс за адресою: [ADDRESS] (а.с. 162) отримано відповідь з Київського міського БТІ №4267 (И - 2015) від 31.03.2015р., згідно якої за даними Бюро гаражний бокс б/н по [ADDRESS] на праві власності зареєстрований за [PERSON] та [PERSON] (а.с._172). В судовому засіданні, що відбулося 04.06.2015, адвокатом позивачів Наливайко Д.О. було надано копію звідного Акту вартості будівель та споруд від 20.10.1992, згідно якого гаражний бокс №б/н по [ADDRESS] зареєстрований за громадянкою [PERSON], за літ. «А» (а.с. 181). Тобто, з досліджених судом документів вбачається, що по [ADDRESS] розташовано гаражні бокси як під літерою «А», який зареєстрований за [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 08.02.1993, так і гаражний бокс під літерою «Б», який зареєстрований [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, що підтверджується копією технічного паспорту на гараж, експлікацією приміщень до гаражу, а також фотокопіями місця розташування гаражного боксу, з яких вбачається два окремі входи. Таким чином, судом достовірно встановлено, що до складу спадщини після смерті померлого [PERSON] увійшла ? частина гаражного боксу №б/н по [ADDRESS] під літ. «Б». Відповідно до ст.1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; згідно частини 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Суд вважає, що Позивач - 1 [PERSON] реалізувала своє право на прийняття спадщини за законом після померлого батька шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу про прийняття спадщини та не здійснювала відмову від прийняття спадщини. З урахуванням Постанови Пленуму ВСУ №2 від 31.01.1992 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», Позивач - 1 [PERSON] правомірно звернулася до суду із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування у зв'язку з відмовою у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в даному випадку вбачається спір про цивільне право, зокрема, право власності на нерухоме майно, що знайшло своє відображення в процесі розгляду справи. Також, Цивільний кодекс Української РСР, що був чинний на момент підписання договорів купівлі-продажу, не передбачав обов'язковість нотаріального посвідчення угод по відчуженню гаражу як нерухомого майна. Обов'язкове нотаріальне посвідчення повинно було відбуватися при продажу жилого будинку, при купівлі-продажу будівельних матеріалів, що укладається між громадянами, тощо. Момент виникнення права власності у набувача за договором Цивільний кодекс УРСР пов'язував моментом передачі речі. Відповідноі до пункту 29 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР №45/5 від 31.10.1975, що діяла на час укладання договорів купівлі-продажу гаража, - відповідно до законодавства обов'язковому нотаріальному посвідченню підлягають такі угоди, як договори про відчуження жилого будинку; договори про заставу жилого будинку; договори про надання у безстрокове користування земельних ділянок для будівництва жилих будинків, довіреності тощо. Отже, на момент підписання договорів купівлі-продажу гаража, а саме 26.06.1992, чинне на той час законодавство не передбачало обов'язковість нотаріального посвідчення таких угод. У зв'язку з цим Позивач-1 довів належними та допустимими доказами наявність свого права власності на 1/2 частину гаражного боксу по [ADDRESS] під літ. «Б» у порядку спадкування за законом після померлого батька - [PERSON] Щодо позовних вимог заявлених Позивачем-2 суд приходить до наступного. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України - загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність, розумність. Згідно статті 15 Цивільного кодексу України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦКУ зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права і інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, є визнання права. У відповідності до статті 392 Цивільного кодексу України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В той же час суд відмовляє Позивачу - 2 [PERSON] у задоволенні його вимог про визнання за ним права власності на 1/2 частину гаражного боксу, оскільки ним не доведено, що його право власності будь-ким оспорюється, порушується, чи не визнається. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилався Позивач - 1, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання за [PERSON] (ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER]), що зареєстрована за адресою: [ADDRESS], права власності в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] на 1/2 частину гаражного боксу №б/н, що знаходиться по [ADDRESS] під літ. «Б». В іншій частині позову щодо визнання права власності за Відповідачем -2 права власності на 1\\2 частину гаражу № б\\н, розташованого за адресою: [ADDRESS] відмовити. З урахуванням положень ст. 3, 15, 16, 392, 1216, 1218, 1223, 1261, 1268, 1269,

Outcome: partial