Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб - [PERSON] , [PERSON] про визнання дій протиправними. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2018 року (суддя Бойчук А.Ю.) позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано незаконним вселення [PERSON] , квартири під [ADDRESS] третіх осіб [PERSON] з сином [PERSON] , 2014 року та [PERSON] , без попереднього узгодження цього з [PERSON] (як співвласницею квартири), стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] відшкодування понесених судових витрат у сумі 704,80 гривень. Зазначене рішення набуло законної сили. До суду надійшла заява від [PERSON] про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] у власних інтересах та інтересах дитини - [PERSON] , [PERSON] а про визнання дій незаконними, у зв`язку з тим, що при винесенні рішення по вказаній справі не було вирішено питання про щодо розподілу судових витрат. У судове засідання 25.11.2019 року сторони не з`явились, про час і місце судового засідання були сповіщені належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2018 року (суддя Бойчук А.Ю.) позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано незаконним вселення [PERSON] , в квартиру під [ADDRESS] третіх осіб [PERSON] з сином [PERSON] , 2014 року та [PERSON] , без попереднього узгодження цього з [PERSON] (як співвласницею квартири), стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] відшкодування понесених судових витрат у сумі 704,80 гривень. Зазначене рішення набуло законної сили. Постановою Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2018 року залишено без змін. Рішення суду від 07 серпня 2018 року набрало законної сили. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані із розглядом справи покладаються на відповідачів у разі задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Заявницею, на виконання вимог статті 178 ЦПК України, подано до суду розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із розглядом справи. Сума судових витрат заявницею зазначено у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат до якого додано договір щодо надання правничої допомоги та квитанцію щодо фактичного отримання грошових коштів за виконану роботу. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Заявницею, на виконання вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України надано: договір про надання правової допомоги від 14.03.2018 р; квитанцію щодо сплати у розмірі 2000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У справі № 821/1594/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи, у яких конкретизовано справу, в якій таку допомогу надано. Складність справи може бути обумовлена як суттю спору й характером спірних правовідносин (нестандартний спір, нетипові правовідносини), так і кількістю учасників, обсягом доказів, кількістю засідань. Тому насамперед потрібно враховувати суть справи. Кодекси вимагають від сторони, яка заявляє про відшкодування витрат, надання доказів щодо часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, чи доказів на підтвердження того, що саме таку, а не іншу кількість часу фактично адвокат витратив на виконання робіт. Кодекси передбачають, що в разі зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник унаслідок неправомірних дій сторони, суд може покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. На думку суду присудження потерпілій стороні справедливої сатисфакції можливо внаслідок порушення її прав, що не викликає заперечень. Так, з наданих доказів, і з урахуванням співмірності виконаних робіт, суд враховуючи справедливість сатисфакції, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню у розмірі 4000 грн. витрат на правову допомогу. Щодо вимог заявниці про відшкодування судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду, то суд вважає про недоцільність задоволення вказаних вимог у зв`язку з тим, що при ухваленні рішення від 07 серпня 2018 року питання щодо стягнення з відповідача судового збору, у розмірні 704 грн.80 коп. судом вирішено. Щодо вимог заявниці про відшкодування витрат на поштові направлення судових повісток сторонам у справі суд також проходить до висновку про недоцільність задоволення вказаного, оскільки, на підставі абз. 2 ч. 6 ст. 128 ЦПК України стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані суді повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. З огляду на наведене, суд вбачає, що отримання повістки для вручення стороні несе в собі виключно добровільний порядок та витрати щодо вручення зазначених викликів відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial