Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Заводський відділ державної виконавчої служби м. Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Південний відділ державної виконавчої служби м. Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про припинення стягнення аліментів. Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені та припинено стягнення аліментів за рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття. Як вбачається з матеріалів справи до адреси суду 25 червня 2018 року надійшла заява про винесення додаткового рішення, у якому просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат по справі, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правову допомогу відповідно до договору б/н про надання юридичної допомоги адвокатом від 23 квітня 2018 року у розмірі 1 200 грн. Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені, але при вирішення питання про стягнення судових витрат на правову допомогу судом не були враховані вимоги відповідача щодо розподілу судових витрат, а також не враховані надані під час розгляду справи квитанція про оплату судових витрат та акт приймання-передачі послуг до договору про надання юридичної допомоги адвокатом від 23 квітня 2018 року. Ст.270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Так, як вбачається з матеріалів справи та рішення суду, судом під час вирішення спору не враховані надані відповідачем вимоги відповідача щодо розподілу судових витрат, а також не враховані надані під час розгляду справи квитанція про оплату судових витрат та акт приймання-передачі послуг до договору про надання юридичної допомоги адвокатом від 23 квітня 2018 року. Відповідно до наданих суду квитанції від 08 травня 2018 року, [PERSON] сплачені юридичні послуги в розмірі 1 200 грн. та складений акт про надання юридичних послуг в розмірі\~ 1 200 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, з урахуванням вимог ч.4 ст.137 ЦПК України та ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до зменшенню витрат та до стягненню з відповідача підлягає сума, повязана з правничою допомогою адвоката, в розмірі 700 грн. Враховуючи вкладене та

Outcome: approved