Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

в позовній заяві, яка надійшла до суду 13 травня 2019 року, позивач [PERSON] зазначила, що вона є бабусею малолітньої дитини - [PERSON] , яка народилася [INFO] в місті Дружківка Донецької області, про що 13 січня 2017 року складено відповідний актовий запис за № 16 Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Матір`ю дитини являється відповідачка, [PERSON] . Батьком дитини являється син позивачки [PERSON] , з яким відповідачка мешкала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Одразу після народження дитини відповідачка зареєструвала народження дитини, де відомості про батька було записана відповідно до вимог ст. 135 СК України, тобто зі слів матері. Визнавати батьківство [PERSON] відповідачка відмовлялась. Одразу після народження відповідачка перевела дитину на штучне вигодовування та жодного дня не годувала дитину груддю. Натомість, з лютого місяця 2017 року, син позивачки [PERSON] кожного вечора став приносити до неї новонароджену дитину, яку залишав на ніч. Таким чином, до травня місяця 2017 року дівчинка кожної ночі перебувала у позивачки, а зранку син знову забирав доньку. В травні син позивачки вчергове приніс дівчинку до неї додому, та повідомив, що відтепер вони разом із дочкою будуть жити разом зі позивачкою, що його стосунки із відповідачкою припинено, що матір дитини відмовилася виховувати дочку. Також син повідомив, що відповідачка є наркозалежною особою, та з 2009 року перебуває на обліку в наркологічному кабінеті, тому саме з цієї причини дитина із самого народження перебувала на штучному вигодовуванні. Відповідачка завжди агресивно реагувала на дзвінки позивачки, та пояснювала що їй байдуже до дитини. Позивачка намагалася вплинути на відповідачку через її матір, [PERSON] , яка повідомила, що також сама виховує малолітнього сина відповідачки - [PERSON] , 2011 року народження, через що збирається звертатися до суду з вимогами про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина [PERSON]. Вмовити відповідачку подати спільну заяву до органів РАЦС про визнання батьком дитини [PERSON] вдалося лише в вересні 2017 року. 27 вересня 2017 року було проведено реєстрацію визнання батьківства та було видане повторно свідоцтво про народження дитини [PERSON] , де батьком дитини записано [PERSON] . В вересні місяці 2017 року, отримавши статус бабусі малолітньої [PERSON] , позивачка звернулася з дитиною до лікаря педіатра. В лікарні їй повідомили, що відповідачка не надавала можливості лікарям здійснювати патронат новонародженої дитини та відмовлялася робити щеплення, не навідувала лікаря задля обстеження дитини жодного разу. 07 грудня 2017 року за рішенням Дружківського міського суду Донецької області по справі № 229/1799/2017 відповідачку [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З позовом про позбавлення батьківських прав зверталася до суду матір відповідачки [PERSON] . 25 червня 2018 року сина позивачки [PERSON] було затримано за підозрою у скоєнні злочину. В грудні 2018 року його було засуджено до чотирьох років позбавлення волі. З червня 2018 року вихованням та утриманням малолітньої [PERSON] займається позивачка одноособово. Відповідачка також неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів. В вересні 2018 року у [PERSON] раптово погіршився стан здоров`я, дитина втратила свідомість, через що була направлення на стаціонарне лікування в КМУ дитячого медичного територіального об`єднання м. Краматорська з діагнозом - Ацетонемічний стан, (супутній) - Гіпоглікемія не уточненої етіології, Біліарная дисфункція. Дитина перебувала у лікарні з 12 по 28 вересня 2018 року. Відповідачка жодного разу не навідувала свою дочку, матеріальної допомоги на лікування дитини не надавала. Після виписки із лікарні, протягом тривалого часу дитина проходила медичне обстеження, та курс тривалого лікування. 09 січня 2019 року [PERSON] вдруге було направлено на стаціонарне лікування в КМУ дитячого медичного територіального об`єднання м. Краматорська з діагнозом - Порушення толерантності до вуглеводів (супутній) - Латентний цукровий діабет? Біліарна дисфункція. Ланкреатопатія. В лікарні дитина перебувала з 09 по 21 січня 2019 року. Відповідачка жодного разу не навідувала свою дочку, матеріальної допомоги на лікування дитини не надавала. Після лікування в лікарні було рекомендовано пройти курс стаціонарного лікування в ООКЛ м. Харкова. Оскільки позивачка не є законним представником малолітньої [PERSON] , пройти курс лікування в лікарні, розташованій в іншій області, наразі не виявляється можливим. 27 лютого 2019 року наказом Служби у справах дітей Дружківської міської ради №2 «Про тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування» малолітню [PERSON] було тимчасово влаштовано в сім`ю позивачки. 20 березня 2019 року рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради «136», малолітній [PERSON] було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Фактично з травня місяця 2017 року і по теперішній час відповідачка взагалі не спілкується з дочкою. Дитина постійно мешкає в сім`ї позивачки та перебуває на її утриманні. Відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідачка не цікавиться справами дитини, не турбується про її життя, здоров`я, про її духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Позивачка [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути з неї аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У судовому засіданні позивач [PERSON] просила задовольнити її позов у повному обсязі. Представники органу опіки та піклування Дружківської міської ради Мельніченко Т.В., Євсєєва Ю.М. підтримали висновок органу опіки та піклування Дружківської міської ради щодо позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав і вважають це доцільним. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [INFO] у місті Дружківка Донецької області народилася [PERSON] . Її матір`ю є [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] є сином позивачки [PERSON] (а.с.15). Відповідно до наказу Служби у справах дітей Дружківської міської ради від 27 лютого 2019 року №2 «Про тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування» малолітню [PERSON] було тимчасово влаштовано в сім`ю позивачки (а.с.16). Відповідно до рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради від 20 березня 2019 року №136, малолітній [PERSON] було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с.17). Згідно з актом від 05 травня 2019 року б/н, складеного головою територіального комітету мікрорайону «Перемога» м. Дружківка Донецької області, при обстеженні квартири за адресою: [ADDRESS] було встановлено, що в квартири проживає [PERSON] , з якою з травня 2017 року постійно проживає її малолітня онука [PERSON] , мати якої [PERSON] в її вихованні та утриманні участі не бере (а.с.22). У заяві, підписаній мешканцями вулиці Чайковського та Правди в м. Дружківці , зазначено, що в травні 2017 року [PERSON] залишила свою малолітню доньку [PERSON] на виховання в родині свого співмешканця [PERSON] . На теперішній час він позбавлений свободи. Повну турботу про дитину здійснює [PERSON] Мати дитини про неї не турбується, веде аморальний спосіб життя, зловживає наркотичними засобами (а.с.20-21). Відповідно до копії вироку від 12 грудня 2018 року батько малолітньої дитини [PERSON] засуджений Дружківським міським судом Донецької області до позбавлення волі на 04 роки (а.с.23-24). Відповідно до довідки Дружківського відділення поліції від 20 лютого 2019 року [PERSON] знаходиться у розшуку з 30 липня 2018 року по теперішній час за ч.3 ст. 185 КК України (а.с.25). Відповідно до довідок медичних закладів [PERSON] перебувала на лікуванні у супроводі бабусі (а.с.26-29). Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердили обставини справи, викладені позивачкою у позовній заяві. Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В статті 3 цієї Конвенції проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 5 Конвенції держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. (статті 9 Конвенції). З приведеного видно, що розгляд цивільних справ щодо неповнолітніх дітей мають бути розглянуті судом за принципом якнайкраще забезпечення інтересів дитини. На підставі п. 2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це міра сімейно-правової відповідальності за порушення одним із батьків прав своєї дитини, нехтування її інтересами. Про винятковість позбавлення батьківських прав говорить вичерпний перелік його підстав (ст. 164 СК України). Відповідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Органом опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області складено висновок від 20 серпня 2019 року № 16/2151/01 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки [PERSON] . Про це свідчать наступні обставини: з травня 2017 року неповнолітня дитина мешкає з бабусею та перебуває на їх повному матеріальному забезпеченні. Її життям, потребами відповідачка не цікавиться та не спілкується з нею. Позивачка [PERSON] виховує її, забезпечує усім необхідним та приділяє багато часу для розвитку та виховання. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України, і є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Суд встановив, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 07 грудня 2017 року [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина [PERSON] та з неї стягнуто аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини її доходів. А тому при визначені розміру аліментів суд враховує наявність у відповідачки на утриманні ще однієї неповнолітньої дитини і вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13 травня 2019 року. В задоволенні решти позову суд вважає за необхідне відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON] понесені нею судові витрати у сумі 768,40 грн., та на користь державного бюджету судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial