Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

В провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 10 листопада 2018 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Домоволодіння сторонами було оцінено в 70 000 грн., і вказана сума 10 листопада 2018 року була передана позивачем відповідачеві, про що свідчить його розписка. Відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Виходячи з наведеного, позивач звертається до суду та прохає визнати виконаним та дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння укладений між сторонами та визнати за ним право власності на вказане домоволодіння. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву в якій прохав розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, позов визнає в повному обсязі. Дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 657 ЦК України, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Судом встановлено, що по обліку КП «Магдалинівське БТІ» та реєстрації прав на нерухоме майно домоволодіння за адресою: [ADDRESS] не значиться (а. с. 11). 10 листопада 2018 року між сторонами складено розписку, згідно якої [PERSON] отримав 70 000 грн., розрахунок за хату, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від [PERSON] (а. с. 5) У відповідності до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 657 ЦК України, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано у відповідності до вимог законодавства. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. Як вбачається з пояснень позивача немає можливості нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Судом встановлені обставини неможливості здійснення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, у зв`язку із тим, що відповідач не є власником житлового будинку, однак вказані обставини не можуть свідчити про безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України. Оскільки відсутні підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання права власності на житловий будинок, тому суд вважає, що необхідно відмовити у задоволенні вимог.

Outcome: dismissed