Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

В позовній заяві представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 24.06.2008 року у розмірі 144891 грн. 26 коп. та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №КЛ22088/08, згідно якого банк відкриває її під банківську платіжну картку VISA Classic № [NUMBER] з розміром кредитного ліміту в сумі 12000,00 грн. зі сплатою процентних ставок, передбачених п. 4.1.1, 4.1.2 кредитного договору, а позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні кошти в строк до 24.06.2010 року та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі та у строки, передбачені договором. Проте відповідач порушив умови договору та ухилявся від погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого виникла вказана заборгованість. Представник позивача надав суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник - адвокат Пожидаєв Г.П. надали суду заяви з проханням розгляд справи проводити за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечували. Просять при ухваленні рішення застосувати строк позовної давності і відмовити в позові за спливом такого строку. В своєму відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що кредит був погашений в повному обсязі ще до закінчення строку дії договору. Крім цього, зазначив, що строк позовної давності звернення до суду у позивача закінчився в червні 2013 року, а з позовом банк звернувся до суду 17.04.2014 року, тобто з порушеним строком, а клопотання про поновлення строків звернення до суду не надавав. У зв`язку з викладеним просив застосувати строк позовної давності. Судом встановлено, що 24.06.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір, згідно якого [PERSON] отримав у позивача кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді зарахування коштів на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.4-7). Однак відповідачем неодноразово порушувались умови договору кредиту в частині своєчасного повернення суми кредиту з нарахованими відсотками та пенею. В зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань станом на 24.03.2014 року виникла наступна заборгованість: 9857 грн. 60 коп. - заборгованість за кредитом, 62588 грн. 03 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 72445 грн. 63 коп. - заборгованість за пенею, а всього - 144891 грн. 26 коп.. Викладене підтверджується розрахунком (а.с.8-9). Посилання відповідача на погашення кредитного зобов`язання, а відтак і відсутності предмету позову, суд не бере до уваги, оскільки сторонами не надано суду доказів в підтвердження даного факту. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) в строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до умов договору відкриття кредитної лінії №КЛ22088/08 від 24.06.2008 року, укладеного між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] , строк дії відновлювальної кредитної лінії може бути продовжений сторонами на кожні наступні 22 місяця, якщо не пізніше, ніж за 30 днів до моменту закінчення строку відновлювальної кредитної лінії жодна зі сторін не заявить письмово про його припинення. При цьому сторони підписують відповідну додаткову угоду до цього договору (а.с.4-6). Строк дії договору №КЛ22088/08 від 24.06.2008 року було встановлено до 24.04.2010 року, додаткової угоди між сторонами укладено не було. Відповідно до розрахунку суми заборгованості, після 01.03.2014 року відсутній будь-який рух коштів по кредитному договору №КЛ22088/08 від 24.06.2008 року (а.с. 8-9). Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. У відповідності до ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням викладеного та положень ЦК України, банк мав право звернення до суду про стягнення заборгованості за вказаним договором до 25.04.2013 року, так як 3-х річний строк позовної давності розпочався з 25.04.2010 року, бо до 24.04.2010 року відповідач повинен був повернути кредитні кошти, але їх не повернув. Відповідно до наданих суду доказів строк позовної давності не переривався і не зупинявся. Позовна заява ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] подана до суду 17.04.2014 року, тобто після спливу строку позовної давності. Представником позивача, клопотань про поновлення пропущеного строку позовної давності та визнання поважними причини пропущення позовної давності до суду не подавалось. Жодних доказів на підтвердження поважності пропущення строків позовної давності суду не надано. Згідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, враховуючи, що сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем та його представником, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог. Зважаючи на те, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати позивача відносяться на його рахунок і стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed