Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

В позовній заяві позивачка зазначає, що поряд з її господарством було господарство її родички [PERSON], яка померла [INFO]. На момент смерті [PERSON] проживала одна, бо чоловік помер у 1985році, у зв'язку з чим будинковолодіння [ADDRESS] залишилось без спадкоємців, які б мали за ним доглядати і тому, вона розпочала, фактично з 1998року, користуватися її житловим будинком та господарськими спорудами, що знаходяться по [ADDRESS], та нести витрати на їх утримання, неодноразово білила, красила підлогу, наймала людей для ремонту даху. Посилаючись на те, що її будинок згорів і іншого житла, крім вказаного будинку, вона не має, [PERSON] просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на спірне будинковолодіння, яке складається з житлового будинку (А-1) загальною площею 53,7кв.м, житлововою площею 34,4кв.м, господарських будівель та споруд: хлів (Б), гараж (В). В судовому засіданні вона просить вимоги задовольнити з наведених у заяві підстав. Представник відповідача вимоги визнає. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Суд не може прийняти визнання відповідачем позову [PERSON] за відсутності для того законних підстав. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що, згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 27.10.1989року, виданого виконкомом Летичівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Летичівської районної Ради народних депутатів № 90 від 18.05.1989року, власником спірного будинковолодання, яке відносилось до колгоспного двору, була померла [INFO] [PERSON]. Випискою з погосподарської книги за 1990-1997рр підтверджується, що [PERSON] проживала у спірному будинковолодінні проживала одна. Згідно довідки Гречинецької сільської ради № 475 від 29.10.2013р. [PERSON], до смерті, постійно проживала в [ADDRESS], її чоловік [PERSON] помер [INFO], дітей не мали. Із повідомлення Летичівської державної нотаріальної контори від 19.03.2014року вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. В судовому засіданні позивачка пояснила, що у 2011році згорів її власний будинок і тому, вона почала проживати у спірному будинку. При цьому, дозволу на проживання нікого не питала, право на проживання не оформляла. Представник відповідача пояснив, що спірне будинковолодіння сільська рада на баланс не брала, підтвердив факт проживання позивачки з 2011року у будинку [PERSON] без правових підстав. Отже, позивачка не довела у судовому засіданні таких умов виникнення у неї права власності за давністю володіння, як добросовісність, тобто законність заволодіння спірним будинковолодінням, та тривалість володіння, тобто проволодіння нерухомим майном протягом 10років, а, отже, не довела позовних вимог і тому, її позовну заяву до Гречинецької сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, яке складається з будинковолодіння, а саме: житлового будинку (А-1) загальною площею 53,7кв.м і житловою площею 34,4кв.м; господарських будівель та споруд: хлів (Б), гараж (В), що розташоване в [ADDRESS], слід залишити без задоволення. На підставі наведеного, ст. 344 ЦК України,

Outcome: dismissed