Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до Рівненського державного гуманітарного університету про стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди звернувся [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просять суд їх задоволити та стягнути з Рівненського державного гуманітарного університету на користь позивача [PERSON] невиплачену заробітну плату в розмірі 8616,76 грн., моральну шкоду в розмірі 3179,00 грн. В судове засідання представник відповідача не зявилася. Про день та час розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином 23 вересня 2016 року під розписку. Причин своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 10 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Рівненського державного гуманітарного університету, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за відпрацьований час і час вимушеного прогулу, скасування запису у трудовій книжці та відшкодування моральної шкоди позовні вимоги позивача задоволено частково. Накази відповідача №145-п від 25 серпня 2015 року та №169-п від 19 вересня 2015 року визнано незаконними; поновлено [PERSON] на посаді головного лікаря санаторію-профілакторію Рівненського державного гуманітарного університету; з Рівненського державного гуманітарного університету на користь позивача стягнуто 10\~815,46 грн. невиплаченої заробітної плати, 10\~333,2 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн. відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 15 квітня 2016 року апеляційну скаргу Рівненського державного гуманітарного університету відхилено; рішення Рівненського міського суду від 10 лютого 2016 року залишено без змін. Наказом №91-04-01 від 26 травня 2016 року по РДГУ позивача призначено на посаду головного лікаря відокремленого структурного підрозділу санаторію-профілакторію. Відповідно до наказу №20 від 14 червня 2016 року позивача [PERSON] було звільнено з посади головного лікаря за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. При звільненні з займаної посади 14 червня 2016 року позивачу було виплачено грошові кошти в розмірі 683,00 грн. Оскільки за відпрацьований час позивачу не була виплачена заробітна плата в повному обсязі, у звязку з чим він у період червня-липня 2016 року звертався до ректора РДГУ з проханням виплатити заробітну плату у повному обсязі. Однак, дані звернення залишені відповідачем поза увагою. Як пояснив в судовому засіданні позивач, на час розгляду справи в суді заборгованість по заробітній платі йому не виплачена. Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні наданого позивачем розрахунку заробітної плати, він проведений відповідно до наказу №308/519 від 05 жовтня 2005 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2005 року №1209/11489 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення». Відповідно до п.1.2. Положення про відокремлений структурний підрозділ санаторію-профілакторію Рівненського державного гуманітарного університету санаторій профілакторій відповідно до наказу Міністерства охорони здоров»я від 28 жовтня 2002 року №385 «Про затвердження закладів охорони здоров»я, лікарських, провізорських посад та молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров»я відноситься до санаторно-курортних закладів, основною функцією якого є надання послуг, повязаних із санаторно-профілактичним лікуванням та оздоровленням науково-педагогічних працівників, співробітників та студентів РДГУ. Як вбачається з Положення «Про відокремлений структурний підрозділ санаторій профілакторій» Рівненського гуманітарного університету відокремлений структурний підрозділ не є юридичною особою. Згідно штатного розпису санаторію-профілакторію РДГУ передбачена посада головного лікаря. Кошторисом передбачена заробітна плата головного лікаря у розмірі 3179 грн. Як вбачається з розрахунку, загальна сума невиплаченої заробітної плати позивачу складає 8616,76 грн. (за період з 26 травня 2016 року по 31 травня 2016 року (4 робочі дні) заробітна плата становить 669,26 грн.; за період з 1 червня 2016 року по 14 червня 2016 року на час звільнення (10 робочих днів) заробітна плата становить 1589,50 грн.; за 10 робочих днів червня 2016 року заробітна плата становить 1589,50 грн.; липень 2016 року заробітна плата становить 3179 грн.; за серпень 2016 року заробітна плата становить 1589,50 грн.). Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні позивач та його представник довели заявлені ними позові вимог в частині стягнення заробітної плати належними та допустимими доказами, а представник відповідача їх не спростував, тому позовній вимоги в цій частини підлягають до повного задоволення. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. \~\~\~\~Свої вимоги в цій частині позивач мотивує тим, що не виплата заробітної плати призвело до того, що йому було завдано душевних страждань і він був змушений вживати додаткових заходів для організації свого життя, не міг належним чином розпоряджатися належними йому та заробленими ним коштами. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Тому, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди є обґрунтованими, доведеними та підлягають до задоволення. Однак на думку суду, розмір моральної шкоди, яку позивач просить суд стягнути з відповідача є завищеним, і до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає моральна шкода в розмірі 2000,00 грн. \~\~\~\~Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. \~\~\~\~Враховуючи, що при подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved