Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана цивільна справа за позовом [PERSON], яка в обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням на зміну предмету та підстави позову, уточнення та збільшення позовних вимог послалась на те, що 20 листопада 2017 року з вини [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль [NUMBER], чим завдано майнової шкоди в розмірі 69535,35 гривень. При цьому цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у відповідача, про що видано відповідний поліс, за яким ліміт відповідальності страховика за завдану майнову шкоду становить 100000 гривень, а сума франшизи 2000 гривень. З цих підстав позивач 27 січня 2018 року зверталась до відповідача із заявою про виплату їй страхового відшкодування, однак відповіді не отримала. А 29 серпня 2017 року Нацкомфінпослуг прийнято розпорядження про анулювання ліцензії на страхову діяльність відповідача, в звязку із чим МТСБУ 12 липня 2018 року згідно з рішенням президії від 22 березня 2018 року здійснило виплату позивачу 6000 гривень. [PERSON] позивачу виплачено суму франшизи 2000 гривень. З огляду на викладені обставини, посилаючись на те, що відповідач не перебуває в стані припинення, а отже повинен виплатити страхове відшкодування, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування майнової шкоди 61535,35 гривень, пеню за період з 30 травня 2018 року по 14 лютого 2019 року в розмірі 15720,18 гривень, інфляційні втрати в розмірі 3188,96 гривень, 3% річних в розмірі 1331 гривень, а також 1600 гривень, сплачених за проведення експертного дослідження з визначення розміру завданої позивачу внаслідок ДТП майнової шкоди. (а.с.2-5, 111-117, 129-135, 156-158) В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги своєї довірительки підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі з викладених в позові і наведених вище підстав. Відповідач та третя особа в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в звязку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.223, 240, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи за фактичної явки учасників справи. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20 листопада 2017 року мала місце ДТП за участю автомобілів під керуванням [PERSON] та [PERSON] Так, останній у вказаний день о 11 годині 05 хвилин, керуючи автомобілем [NUMBER], рухався по Амурському мосту в м. Дніпро, де в районі е/о №51 в порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху не врахував дорожню обстановку, здійснив виїзд за межі своєї смугу руху та спричинив зіткнення з автомобілем [NUMBER]. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина [PERSON] в її скоєнні встановлені постановою судді Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 20 грудня 2017 року, якою [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду набрала законної сили ще 03 січня 2018 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина [PERSON] у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. (а.с.8-9) При цьому автомобіль [NUMBER] на момент вищевказаної ДТП і на теперішній час належить на праві власності позивачу, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 604565 (а.с.10, 43). Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця №142/14 з визначення майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, від 13 грудня 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ, що підлягають заміні, становить 69535,35 гривень. Дана сума і становить розмір майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП від 20 листопада 2017 року. Вартість проведення вказаного експертного дослідження склала 1600 гривень та була сплачена позивачем, про що свідчить відповідна квитанція. (а.с.12-60) Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована у відповідача на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що видано відповідний поліс №АК/3953347 від 22 березня 2017 року. Забезпеченим транспортним засобом є «Opel Vectra» д/н [NUMBER]. Розмір страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 гривень. Розмір франшизи 2000 гривень. (а.с.11) 27 січня 2018 року позивач звернулась до відповідача із відповідною заявою про виплату їй страхового відшкодування, додавши до неї експертний висновок та рішення суду про визнання [PERSON] винним у ДТП від 20 листопада 2017 року. Докази наявності відповіді відповідача на вказане звернення позивача матеріали справи не містять. Викладене підтверджується копіями поштової документації (а.с.152-155) У звязку із анулюванням 29 серпня 2017 року ліцензії відповідача на провадження страхової діяльності та подальшим виключенням 12 жовтня 2017 року ПрАТ «Європейський страховий союз» з Державного реєстру фінансових установ позивач у строк до 28 лютого 2018 року, встановлений МТСБУ в своєму оголошенні на офіційному веб-сайті, звернулась до МТСБУ з відповідним пакетом документів задля отримання як потерпілою у ДТП від 20 листопада 2017 року виплати за невиконаним відповідачем зобовязанням за договором обовязкового страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним з [PERSON] Таку виплату позивач отримала 12 липня 2018 року на свій картковий рахунок в розмірі 6000 гривень, що є граничною сумою виплати, визначеною рішенням Президії МТСБУ, та є частковим погашення зобовязання відповідача. Для отримання решти суми МТСБУ в своєму оголошенні від 28 березня 2018 року на офіційному веб-сайті повідомила про необхідність дочекатись закінчення процедури банкрутства та/або ліквідації відповідача. (а.с.94-95, 102) Разом з тим, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач не перебуває в процесі припинення (а.с.118-119). В звязку із цим в суду немає підстав вважати зобовязання останнього перед позивачем припиненим. 11 грудня 2018 року [PERSON] сплачено позивачу 4000 гривень, половина цієї суми сплачена в рахунок відшкодування франшизи, а друга половина в рахунок відшкодування моральної шкоди позивачу. В звязку із цим позивач не має претензій до [PERSON] в частині відшкодування суми франшизи та моральної шкоди. Викладене підтверджується копією розписки представника позивача (а.с.136). Також судом встановлено, що позивачем нараховано відповідачу за період з 30 травня 2018 року по 14 лютого 2019 року пеню в розмірі 15720,18 гривень на підставі ст.36 п.36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також на підставі ст.625 ч.2 ЦК України 3% річних від простроченої суми невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 1331 гривень, а також інфляційні втрати за той же час прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 3188,96 гривень. Розмір же самого страхового відшкодування, яке мало б бути сплаченим позивачу відповідачем, складає 61535,35 гривень (визначена експертом сума майнової шкоди в розмірі 69535,35 гривень сума сплаченої [PERSON] франшизи в розмірі 2000 гривень сума виплати МТСБУ позивачу в розмірі 6000 гривень). (а.с.157) Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень зазначеного вище договору (полісу), врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566 (далі Розпорядження). Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договір, який є обовязковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Положеннями ст.22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором. Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами. Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За змістом ст.17 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обовязкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва поліса. Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Пунктом 1 Розпорядження встановлено, що розміри страхових сум за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням (після 19 лютого 2016 року) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого. За змістом ст.ст.12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, повязана із пошкодженням транспортного засобу. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Згідно ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Окрім того, нормою ст.36 п.36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика-учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У відповідно до ст.52 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» членство страховика в МТСБУ припиняється у разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ. Виключення страховика з членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ в тому числі внаслідок відсутності у страховика ліцензії на обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності або її анулювання. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобовязаний виконати свої зобовязання згідно з укладеними ним договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Нормою ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку наступного висновку на підставі слідкуючого. Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обовязкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим (власником\~іншого транспортного\~засобу,\~пошкодженого з\~вини страхувальника) та здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обовязку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника (у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування) або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру фактично завданих збитків. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обовязок з відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди. При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування) має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а також розрахований з урахуванням фізичного зносу замінюваних при відновлювальному ремонті запчастин пошкодженого в ДТП авто. Покладання ж обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Наведений правовий висновок узгоджується із правовими позиціями [PERSON] Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року по справі №713/2002/15-ц, від 15 серпня 2018 року по справі №209/3145/15-ц, від 29 серпня 2018 року по справі №353/274/14-ц, від 26 вересня 2018 року по справі №641/5333/16-ц, від 26 вересня 2018 року по справі №359/7306/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №619/4145/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №686/17155/15-ц, від 24 жовтня 2018 року по справі №607/7205/16-ц, від 24 жовтня 2018 року по справі №753/694/17, від 31 жовтня 2018 року по справі №521/6088/16-ц, від 31 жовтня 2018 року по справі №342/134/16-ц, від 21 листопада 2018 року по справі №707/1761/16-ц, від 21 листопада 2018 року по справі №757/646/16-ц, від 05 грудня 2018 року по справі №136/2186/16-ц, від 12 грудня 2018 року по справі №758/2356/17, від 09 січня 2019 року по справі №761/23874/15-ц, від 16 січня 2019 року по справі №369/3332/16-ц, від 30 січня 2019 року по справі №359/3528/16-ц, від 13 лютого 2019 року по справі №757/41971/15-ц, від 06 березня 2019 року по справі №369/11701/15-ц, від 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц, а також правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 грудня 2015 року по справі №6-691цс15. В контексті наведеного вище правового висновку суду щодо підстав першочергового покладення на страховика завдавача шкоди в межах суми страхового відшкодування обовязків боржника у деліктному зобовязанні слід також відзначити, що з огляду на положення Глави 50 ЦК України та норми ст.52 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобовязання такого страховика із виплати страхового відшкодування потерпілій особі за вже укладеними ним договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не припиняється і у випадку анулювання ліцензії цього страховика за умови, якщо страховика не ліквідовано як юридичну особу. Щодо обставин\~даної цивільної\~справи,\~то в\~ході її\~судового розгляду\~знайшли своє\~повне і\~належне підтвердження\~заявлені позивачем\~факти,\~обовязкові для\~встановлення і\~доведення з\~метою зясування\~наявності всіх\~елементів складу\~цивільного правопорушення\~(делікту),\~а саме:\~настання 20\~листопада 2017\~року об\~11\~годині 05\~хвилин в\~районі е/о\~№51 наАмурському мосту в м. Дніпро ДТП, внаслідок якої автомобілю [NUMBER] завдано механічних пошкоджень, а позивачу майнової шкоди в заявленому позивачем розмірі; вказана ДТП сталася з вини\~[PERSON] внаслідок порушення останнім вимог п.12.1 Правил дорожнього руху. Разом з тим, цивільно-правова відповідальність [PERSON] перед третіми особами, а отже і перед позивачем, на час вищевказаної ДТП була застрахована у відповідача на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в звязку із чим позивач звернулась із відповідною заявою та необхідним пакетом документів до відповідача задля виплати їй страхового відгодування, що, в свою чергу, дає достатні підстави суду для висновку, що саме відповідач в межах ліміту своєї відповідальності за вказаним деліктним зобовязанням є боржником зобов'язаним суб'єктом перед потерпілою, якій він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди [PERSON] За таких обставин, оскільки страхове відшкодування позивачу відповідачем дотепер не виплачено, а підстави для не виникнення у відповідача обовязку сплатити таке страхове відшкодування в заявленому позивачем розмірі, який не перевищує ліміту відповідальності страховика, відсутні, зокрема з огляду на положення Глави 50 ЦК України та норми ст.52 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд з урахуванням на наведену вище правову позицію приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення суми невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 61535,35 гривень (враховуючи сплату [PERSON] франшизи та здійснену МТСБУ виплату) є обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню. Про належність відповідача у даній справі, яким є саме страховик, а не МТСБУ, не зважаючи на анулювання ліцензії відповідача на провадження страхової діяльності, тобто про правомірність предявлення позовних вимог про стягнення суми страхового відшкодування саме з відповідача, свідчать і положення пп.«ґ» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно яких МТСБУ відшкодовує в повному обсязі шкоду, завдану внаслідок ДТП, за страховика, виключно, якщо останнього вже визнано банкрутом та ліквідовано. Натомість, як встановлено судом, ні матеріали справи, ні дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містять відомостей про перебування відповідача в процесі припинення/визнання його банкрутом/ліквідацію. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі №342/134/16-ц. Підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за визначений позивачем період прострочення відповідачем виплати страхового відшкодування, оскільки, як встановлено судом і вказано вище, відповідач дійсно безпідставно не виплатив позивачу страхове відшкодування у визначеному в позові розмірі та протягом зазначеного позивачем періоду. А можливість нарахування пені за цих обставин прямо передбачена положеннями ст.36 п.36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ст.625 ЦК України інфляційних втрат за визначений позивачем в позові період прострочення виплати відповідачем страхового відшкодування, а також 3% річних від простроченої суми невиплаченого страхового відшкодування за той же період, суд керувався наступним. Так, відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, відповідно до ч.2 якої підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом стст.ст.524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Наведений абзацом вище правовий висновок, із яким повністю погоджується суд при розгляді даної цивільної справи, викладено в постанові [PERSON] Верховного Суду від 16 травня 2018 року по справі №686/21962/15-ц, та в подальшому неодноразово підтримано в постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №755/82/17, від 11 липня 2018 року по справі №310/5419/15-ц, від 18 липня 2018 року по справі №361/7939/15-ц, від 05 вересня 2018 року по справі №496/1848/16-ц, від 13 лютого 2019 року по справі №235/4110/16-ц, від 13 лютого 2019 року по справі №645/168/16-ц, від 13 лютого 2019 року по справі №369/8685/16-ц, від 06 березня 2019 року по справі №577/5360/15-ц, від 20 березня 2019 року по справі №199/6480/16-ц, від 25 березня 2019 року по справі №753/17604/17. Таким чином, з огляду на вищевикладене, норма ст.625 ЦК України підлягає застосуванню і до деліктних зобовязань, які полягають у відшкодуванні грошима завданої потерпілій особі майнової шкоди, в тому числі, якщо законом обовязок із відшкодування такої шкоди покладено на страховика завдавача майнової шкоди, що має місце у спірних правовідносинах по даній цивільній справі. Відтак, оскільки судом прийнято рішення про задоволення позовних вимог позивача про стягнення із відповідача суми невиплаченого страхового відшкодування та підтверджено, що відповідач дійсно в порушення своїх зобовязань не виплатив позивачу визначену в позові суму страхового відшкодування щонайменше протягом зазначеного позивачем періоду, за який останнім вірно нарахованого інфляційні втрати та 3% річних, суд вважає за можливе задовольнити відповідні позовні вимоги позивача про стягнення на підставі ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних в повному обсязі. Підлягає задоволенню і позовна вимога про стягнення на користь позивача вартості проведеного на замовлення останньої експертного дослідження автотоварознавця з визначення майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, оформленого висновком №142/14 від 13 грудня 2017 року, оскільки з огляду на положення ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення вказаного експертного дослідження є обовязковим для визначення розміру завданої майнової шкоди, а останнє, в свою чергу, необхідно для належного обґрунтування та доведення в суді заявлених позовних вимог. Відтак, з огляду на положення ст.22 ЦК України, вказані витрати позивача в розмірі 1600 гривень охоплюються поняттям реальних збитків, які мають в обовязковому порядку відшкодовуватись в повному обсязі. (а.с.12). Отже, підсумовуючи все вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останньою при зверненні до суду судовий збір в розмірі 833,75 гривень (а.с.1, 110, 159). В той же час, з огляду на положення ст.137 ЦПК України та приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів (рахунок адвоката за надані ним послуги, квитанція про сплату таких послуг позивачем тощо) понесення позивачем заявлених нею витрат на професійну правничу допомогу, а також неподання стороною позивача детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні на її користь з відповідача заявлених 2000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved