Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

В серпні 2016 р. [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. Вказував на те, що 05.05.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 23/100 часток житлового будинку із всіма прилеглими господарськими будівлями, розташованого за адресою м. Миколаїв, вул. Чайковського, 21. При цьому обдарованою особою за даним договором вказано відповідачку [PERSON] У відповідності до Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва вищевказаний договір купівлі-продажу визнано удаваним правочином, що приховує договір купівлі-продажу нерухомості між тими ж особами. Однак позивач зазначає, що спірне майно було придбано за його власні кошти, які він сплатив [PERSON] Всі кошти на придбання частки будинку належали йому особисто та були виручені від продажу належної позивачу на праві власності квартири. Відповідачка [PERSON] особистих коштів, які б дозволили їй придбати частину будинку, не мала. Оскільки відповідачка протягом тривалого часу перебувала у фактичних шлюбних відносинах з сином позивача, він вважав її частиною своєї родини. Однак, після придбання нерухомості на її ім`я вона будь-які відносини з позивачем не підтримує, гроші йому не повернула. За таких обставин позивач зазначає, що він був позбавлений житла та грошових коштів, а [PERSON] користується його коштами без належних правових підстав. Позивач вважає, що оскільки між ним та відповідачкою були відсутні будь-які договірні зобовязання або інші цивільно-правові відносини, передані ним кошти в розмірі 28\~500 дол. США набуті [PERSON] безпідставно. Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно отримані кошти в розмірі 712\~500 грн. (що є еквівалентом 28\~500 дол. США), отриманих нею на придбання 23/100 часток домоволодіння № 21 по вул. Чайковського в м. Миколаєві. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд справи належним чином. Відповідно до ухвали суду, проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] про державну реєстрацію прав від 07.05.2012 р. [PERSON] на підставі Договору дарування на праві приватної спільної часткової власності належить 23/100 часток будинку № 21 по вулиці Чайковського в м. Миколаєві. 05.05.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] подарував [PERSON] 23/100 часток житлового будинку № 21 із всіма прилеглими господарськими будівлями, огорожею та спорудами, що розташований в м. Миколаєві по вулиці Чайковського. Вказаний Договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу - [PERSON] Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. [PERSON] ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Проте, 09.11.2015 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва було постановлено Рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи [PERSON] про визнання правочину удаваним, позбавлення права власності шляхом переведення прав та обовязків покупця і визнання права власності, позовом третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочину удаваним, позбавлення права власності шляхом переведення прав та обовязків покупців і визнання спільної сумісної власності, відповідно до якого вимоги позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] задоволено частково. А саме визнано договір за реєстровим № 791 від 05.05.2012 р., посвідчений ПН ММНО [PERSON], відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] 23/100 частин житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями, огорожею та спорудами по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві - удаваним правочином, що приховує договір купівлі-продажу цієї нерухомості між тими ж особами. В задоволенні решти вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14.12.2015 р. дане Рішення суду залишено без змін. Таким чином, судом встановлено, що 23/100 частини житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями, огорожею та спорудами по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві були придбані за договором купівлі-продажу у [PERSON] на користь [PERSON] [PERSON] ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. [PERSON] ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. 28.04.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого позивач [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] за ціною - 29\~000,00 доларів США. Відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В подальшому кошти, отримані позивачем від продажу зазначеної квартири, були спрямовані на придбання 23/100 частин спірного житлового будинку саме на імя [PERSON], а не на своє імя, шляхом передачі ним коштів третьої особі . При цьому в обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що між ним та відповідачкою були відсутні будь-які домовленості або цивільно-правові відносини, відповідно кошти в сумі 28\~500 дол. США були отримані нею без належних правових підстав. [PERSON] положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. [PERSON] із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. [PERSON] із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-88цс13. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так судом встановлено (вказані обставини підтверджуються рішенням суду у цивільній справі № 2/489/861/15, яке набрало законної сили, а також Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області), що договір дарування 23/100 частин житлового будинку № 21 по вул. Чайковського в м. Миколаєві з відповідною часткою господарським та побутових будівель і споруд, укладений 05.05.2012 р. на користь [PERSON], приховував договір купівлі-продажу цієї нерухомості за кошти, які належали [PERSON] від продажу належної йому квартири. Дійсне і вільне волевиявлення [PERSON] як власника коштів, за які в повному обсязі було придбане майно, було направлено на сплату ціни придбання майна саме на імя [PERSON], а не на себе. При розгляді вищезазначеної цивільної справи судом було встановлено, що [PERSON] погодив, що кошти від продажу належної йому квартири підуть на забезпечення житлом [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що воля сторін на момент укладання Договору купівлі-продажу (дарування) 23/100 частин спірного житлового будинку була направлена саме на придбання її на імя відповідачки [PERSON] для проживання там її сімї. Крім того, згідно Договору дарування (купівлі-продажу) 23/100 частин житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями, огорожею та спорудами по вул. Чайковського, 21 в м. Миколаєві саме відповідачка є стороною договору - обдарованою (покупцем), а тому саме до неї перейшло право власності на частину спірного житлового будинку. На теперішній час даний договір не визнано недійсним. Вищезазначені обставини встановлені також рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 14.12.2015 р., яке має преюдиційне значення при розгляді даної справи. Також необхідно зазначити, що придбання спірних частин будинку за ціною в 28\~500 доларів США, що належали позивачу, спростовується оцінкою дару, погодженою сторонами в договорі, та відсутністю встановлення такої суттєвої умови договору купівлі-продажу як ціна предмета купівлі. Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що позивач [PERSON] добровільно передав грошові кошти для придбання частини спірного житлового будинку на користь [PERSON], саме на це було направлено його дійсне і вільне волевиявлення. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити через його безпіставність.

Outcome: dismissed