overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

в серпні 2015 року позивач звернувся до суду з цим позовом, який підтримав в судовому засіданні, посилаючись на те, що 28.08.1993 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб, від якого мають двоє дітей, які є повнолітніми на даний час і проживають з ним. 13.09.2010 року він змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON]. З 2010 року відповідачка почала їздити на роботу за межі України, після чого вони фактично припинили подружні відносини і спільне проживання. Наміру повертатися до сімї позивачка не має, оскільки створила нову сімю. З цих підстав відновлення шлюбних відносин неможливе. Спору щодо поділу спільного майна між ними немає. Просив не стягувати з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати по сплаті судового збору. Відповідачка в судове засідання не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що визнає позовні вимоги, просила шлюб розірвати з викладених позивачем підстав. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Обставин, які свідчать про те, що визнання відповідачем пред'явленого позову суперечить закону, порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, не встановлено. Право відповідача на вибір прізвища після розірвання шлюбу ґрунтується на вимогах ст.113 СК України. В звязку з тим, що відповідачка не просила змінити шлюбне прізвище, після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище. На вимогу позивача суд не стягує з відповідачки на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони з 08 квітня 2011 року перебувають у шлюбі, від якого мають доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO] Позивач зазначає, що спільне життя у них з відповідачем не склалося, подружні стосунки вони не підтримують та не ведуть спільне господарство, а за таких обставин позивач наполягає на розірванні шлюбу. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. В свою чергу, позивач подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить провести розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо доказів про дійсні взаємовідносини сторін, а належно повідомлений відповідач двічі не з'явився в судове засідання, також зважючи на позицію позивача про розгляд справи на підстави наданих доказів, суд ухвалює рішення в порядку заочного провадження відповідно до положень ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) З матеріалів справи вбачається, що з 08.04.2011 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №403, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу мають спільну доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони з 28 серпня 2014 року перебувають у шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO] Позивач зазначає, що спільне життя у них з відповідачем не склалося, подружні стосунки вони не підтримують та не ведуть спільне господарство, а за таких обставин позивач наполягає на розірванні шлюбу. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. В свою чергу, позивач подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить провести розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо доказів про дійсні взаємовідносини сторін, а належно повідомлений відповідач двічі не з'явився в судове засідання, також зважючи на позицію позивача про розгляд справи на підстави наданих доказів, суд ухвалює рішення в порядку заочного провадження відповідно до положень ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) З матеріалів справи вбачається, що з 28.08.2014 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №2209, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою та зазначив, що 10 лютого 2013 року померла [PERSON], після смерті якого він є спадкоємцем за заповітом. Вчасно позивач не зміг звернутись до нотаріальної контори, так як не знав про наявність заповіту та державного акту на право приватної власності на землю, виданого на імя померлої [PERSON], тому строк для прийняття спадщини був ним пропущений, в звязку з чим просив визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти визначення додаткового строку для прийняття позивачем спадщини не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно із ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 10.02.2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-БВ № 199739 від 11 лютого 2013 року. Судом також встановлено, що позивач є спадкоємцем до майна померлої за заповітом, що підтверджується заповітом, посвідченим Яблунівською сільською радою Деражнянського району Хмельницької області 20 березня 2002 року. Згідно вказаного заповіту єдиним спадкоємцем щодо майна померлої являється [PERSON]. Позивач вчасно не звернувся до нотаріальної контори та не подав заяву про прийняття спадщини, так як останньому не було відомо про наявність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, суд приходить до висновку, що така причина пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини є поважною і для реалізації спадкових прав позивача слід визначити додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини терміном на два місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою та зазначив, що 23 жовтня 2007 року помер [PERSON], після смерті якого він є спадкоємцем за заповітом. Вчасно позивач не зміг звернутись до нотаріальної контори, так як не знав про наявність сертифіката на право на земельну частку (пай), виданого на імя померлого [PERSON], тому строк для прийняття спадщини був ним пропущений, в звязку з чим просив визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини терміном 3 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився, проте подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти визначення додаткового строку для прийняття позивачем спадщини не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно із ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 23.10.2007 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-БВ № 266980 від 20 серпня 2015 року. Судом також встановлено, що позивач є спадкоємцем до майна померлого за заповітом, що підтверджується заповітом, посвідченим Великокужелівською сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області 26 грудня 2001 року. Згідно вказаного заповіту єдиним спадкоємцем щодо майна померлого являється [PERSON]. Позивач вчасно не звернувся до нотаріальної контори та не подав заяву про прийняття спадщини, так як останньому не було відомо про наявність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, суд приходить до висновку, що така причина пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини є поважною і для реалізації спадкових прав позивача слід визначити додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини терміном на три місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою та зазначив, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. Спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON], виявив бажання прийняти син спадкодавця [PERSON], який являється спадкоємцем за законом. Проте вчасно позивач не зміг звернутись до нотаріальної контори, так як не знав про наявність державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я померлої [PERSON], тому строк для прийняття спадщини був ним пропущений, в зв'язку з чим просив визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти визначення додаткового строку для прийняття позивачем спадщини не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER]від 14 липня 2005 року), яка була матір'ю [PERSON], що підтверджується рішенням Барського районного суду Вінницької області від 24.09.2015 року. [PERSON] належить до спадкоємців першої черги, так як є сином спадкодавця. Останній, як встановлено під час судового розгляду, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем [PERSON]. Позивач вчасно не звернувся до нотаріальної контори та не подав заяву про прийняття спадщини, так як останньому не було відомо про наявність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, суд приходить до висновку, що така причина пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини є поважною і для реалізації спадкових прав позивача слід визначити додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини терміном на три місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся з вищеназваною позовною заявою, в якій зазначив, що відповідач є матір»ю неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], яка народилась [INFO] та сина [PERSON], який народився [INFO], відповідно до рішення Овідіопольського райсуду Одеської області 22 жовтня 2012 року р.н. з позивача на користь [PERSON] на утримання дітей підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів місячного заробітку, щомісячно, до повноліття дітей але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 жовтня 2012 року, після прийняття судового рішення матеріальне становище позивача змінилось, при цьому дитина - донька [PERSON] досягла повноліття, а тому позивач просить суд зменшити розмір аліментів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідачка просить прийняти рішення відповідно до чинного законодавства, в подальшому до суду не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду …, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду … Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступного. Так судом встановлено, що позивач [PERSON] [INFO] ([NUMBER]), не маючи постійного місця роботи, інвалід 3 групи, мешкає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю жінкою [PERSON] та має на утриманні неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідачка на підставі рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 22.10.2012 року отримує аліменти на утримання своїх дітей, на час розгляду справи рішення суду є чинним. Матеріальне становище сторонами не оскаржується. [INFO] [PERSON] досягла повноліття. З урахуванням справедливості, добросовісності та розумності, матеріального та сімейного положення сторін, та в зв'язку з тим, що матеріальне становище позивача погіршилося, а в свою чергу [PERSON] досягла повноліття, суд відповідно до ст.ст.184 ч.1, 192 ч.1 СК України, вважає можливим зменшити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частині від усіх видів доходу, щомісячно, але не менш,ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до повноліття дитини. В зв'язку з тим, що суд прийшов до висновку про зменшення аліментів та відповідно до ст. 48, 49 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає можливим відкликати виконавчий лист Овідіопольського райсуду Одеської області № 2-4757 виданого 22 жовтня 2012 року про стягнення аліментів з [PERSON] з структурних підрозділів Державної Виконавчої Служби України. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір, вини відповідача у поданні позову не має, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає, що судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по зарплаті. В позові зазначив, що по 07.07.2015 року працювала на ПАТ «Азовзагальмаш» після чого, його було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України оскільки їй нараховувалась але не виплачувалась заробітна плата, також і в день його звільнення з ним не було проведено повний та остаточний розрахунок. Просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 19365,56 грн. В судове засідання позивач не зявився, надавши письмову заяву в якій збільшив свої позовні вимоги, просив стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 20107,03 грн. та розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача до судового засідання не зявився надавши письмові заперечення проти позову та довідку про заборгованість по заробітній платі перед позивачем в розмірі 20107,03 грн., що відповідає позовним вимогам позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З трудової книжки вбачається, що [PERSON] працювала в ПАТ «Азовзагальмаш» та наказом №28 від 07.07.2014 року була звільнена за власним бажанням (а. с.4). Як вбачається з довідки №238/РО-499 від 20.08.2015 р. наданої відповідачем заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 20.08.2015 р. складає 20107,03 грн. ( а.с. 29). Ст. 115 КЗпП України\~ встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд оцінивши наявні докази по справі приходить до висновку, що у відповідача утворилися трудові зобов'язання по виплаті заробітної плати за період часу з грудня 2014р. по липень 2015 р., тобто за 8 місяців, розмір якої складає 20107,03 грн. З урахуванням того, що позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача з наступними вимогами: 1) Виселити відповідача [PERSON] із квартири №61 в будинку №25 по мікрорайону Перемоги в м.Кузнецовську Рівненської області (далі- спірна квартира) без надання іншого житлового приміщення на підставі ч.1 ст.116 ЖК УРСР. 2) Зобовязати Управління Державної міграційної служби України в м.Кузнецовську Рівненської області зняти відповідача з реєстрації в спірній квартирі. Упозовній заяві вказує, що вона, відповідач та їх діти зареєстровані і проживають у спірній квартирі. Оскільки спільне проживання з відповідачем у спірній квартирі неможливе, через сварки і дебоши, що вчиняє відповідач у нетверезому стані, а вжиті до відповідача заходи неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст.173-2 КУАП, виявились безрезультатними, просить виселити відповідача із спірної квартири без надання іншого житла. Позивач в судові засідання не з»явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову. Відповідач під час судового засідання позов не визнав та пояснив, що між ним і позивачем склались особисті неприязні відносини, після розірвання у 2010 році шлюбу з позивачем [PERSON] та звільнення його з роботи між ними постійно виникають сварки. Під час сварок з позивачем він перебував у стані сп»яніння, бійок з позивачем та свідком [PERSON] він не вчиняв. У спірній квартирі він не проживає з червня 2015 року, на даний час постійно проживає в [INFO]. В судовому засіданні, що відбулось 05.11.2015 року, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Кузнецовського міського комунального підприємствапросив відмовити у задоволенні позову, оскільки відсутні докази протиправної поведінки відповідача. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] дали наступні показання. Вони неодноразово були свідками сварок між позивачем і відповідачем, оскільки відповідач проживаючи у спірній квартирі та перебуваючи у нетверезому стані вимагав у позивача гроші. Також зі слів позивача свідки знають, що відповідач [PERSON] бив позивача [PERSON] по руках. Свідок [PERSON] дала суду наступні показання, вона є дочкою позивача і відповідача, у спірній квартирі зареєстрована, але переважно проживає у [INFO] де навчається, на канікули приїздить в м.Кузнецовськ, де проживає у спірній квартирі разом з позивачем, відповідачем та їх дітьми. Відповідач проживаючи у спірній квартирі часто перебував у нетверезому стані, вимагав у неї та позивача гроші, викрадав речі, бив її один раз по рукам. Коли саме та за яких обставин відбулась бійка між нею та відповідачем свідок показань не надала. З весни 2015 року відповідач у спірній квартирі не проживає, а коли приходить у спірну квартиру між відповідачем і позивачем виникають сварки. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду і показання свідків, дослідивши наявні в справі докази та

Outcome: dismissed