Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

В серпні 2014 р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіалінії Візз Ейр Україна» про стягнення матеріальних та моральних збитків спричинених порушенням прав споживача. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 4 листопада 2013 року вона придбала чотири електронних квитки Київ-Дубаї-Київ на суму 2204,80 грн. При реєстрації 11.03.2014 року на рейс WU 6021 Київ-Дубаї на 14.03.2014р. вона дізналась, що рейс WU 6022 Дубаї - Київ 23.03.2014 року скасовано. Тоді вона 11.03.2014 року звернулась до відповідача з претензією, на що 15.03.2014р. отримали відповідь в якій їм було запропоновано безоплатне перенесення бронювання на інші напрямки, які є в розкладі, або кредит на 120%. Вона з чоловіком дійшли висновку, що їм не підходить пропозиція відповідача, а зручно повернути повний оплачений тариф скасованого рейсу, витрачені кошти на придбання нових квитків та грошову компенсацію в розмірі 600 євро на одну людину. 16.04.2014 року вона написала відповідачу письмову претензію. Однак на сьогоднішній день відповіді на неї не було дано. Внаслідок невиконання позивачем правил перевезення пасажирів їй було завдано значної моральної шкоди. яка полягала в суттєвих емоційних стражданнях, витрачання додаткового часу на перемовини з відповідачем, додаткових зусиль для відновлення власного фізичного та психологічного стану. Просила суд стягнути з відповідача на її користь вартість невикористаних квитків в розмірі 1102,40 грн., компенсацію за відмову від перевезення проти волі позивача в розмірі 19951,08 грн., витрати на придбання повторного квитка в розмірі 3187,62 грн. та моральну шкоду в розмірі 2500.00 грн. В процесі розгляду справи позивачка збільшила розмір позовних вимог та просила суд стягнути з відповідача на її користь вартість невикористаних квитків в розмірі 1102,40 грн., компенсацію за відмову від перевезення проти волі позивача в розмірі 1200,00 євро, що еквівалентно 22416 грн., витрати на придбання повторного квитка в розмірі 3187,62 грн. та моральну шкоду в розмірі 2500.00 грн. В судовому засіданні позивачки позов та заяву про збільшення розміру позовних вимог підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіалінії Візз Ейр Україна» в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині повернення вартості невикористаних квитків в розмірі 1102,40 грн. В частині інших вимог позивача заперечив та зазначив, що позивача було завчасно повідомлено про скасування рейсу, а тому сума 1200,00 євро не підлягає компенсації. Чинне законодавство не зобов'язує відповідача купляти пасажирам квитки на зворотній рейс, а тому вимоги в цій частині є безпідставними. Також зазначив, що компенсація моральної шкоди не передбачена чинним законодавством України та міжнародними законодавством. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Згідно з ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира перевізник зобов'язується перевезти пасажира до пункту призначення, а у разі здавання багажу, доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу. Укладання договору перевезення пасажира та багажу з перевізником підтверджується видачею пасажирського квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Перевіряючи обставини у справі, судом встановлено, що 4 листопада 2013 року позивачка на сайті відповідача авіакомпанії ТОВ «Авіалінії Візз Ейр Україна» придбав чотири електронні квитки на рейс WU 6021 Київ-Дубаї з датою відправлення 14.03.2014 р. та на зворотний рейс WU 6022 Дубаї-Київ з датою вильоту 23.03.2014р, що підтверджується копією електронних квитків (а.с. 5). Відповідно до п.п.1, 2. Глави 1 Розділу ІУ Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, що затверджений Наказом Міністерства інфраструктури України 30.11.2012 №735 (далі - Правила), пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору перевезення та відображають умови перевезення пасажира і багажу. Відсутність, помилковість в оформленні або втрата квитка та багажної квитанції не впливають на дійсність договору перевезення. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов'язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов'язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави. Звертаючись до суду з позовом позивачка просила стягнути з відповідача вартість невикористаних квитків на зворотний рейс WU 6022 Дубаї-Київ з датою вильоту 23.03.2014р. в сумі 1102,40 грн. Згідно положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. При цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засідання представник відповідача визнав вимоги позивача в частині відшкодування витрат за невикористані позивачем квитки на зворотний рейс WU 6022 Дубаї-Київ з датою вильоту 23.03.2014р. Суд в порядку ч.4 ст. 174 ЦПК України, приймає часткове визнання позову представником відповідача оскільки такі дії не суперечать закону і не порушують чинне законодавство та інтереси сторін. Враховуючи викладене та обставини, на які посилається позивачка як на підставу для задоволення позову, зокрема стосовно того, що їй було заподіяно відповідачем матеріальну шкоду, а саме не повернуто вартість квитків у розмірі 1102,40 грн., знайшли своє підтвердження, а отже, суд прийшов до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми матеріальної шкоди в розмірі 1102,40 грн. підлягає задоволенню. Стосовно вимог позивачки про стягнення на її користь компенсації в розмірі 1200євро, що еквівалентно 22 416,00 грн. в порядку ч.5 ст. 104 Повітряного кодексу України слід зазначити таке. Відповідно до ч. 1, 2 ст.100 Повітряного кодексу України правила авіаперевізника - правила, інструкції і технології, встановлені авіаперевізником, які використовуються при повітряних перевезеннях пасажирів та/або багажу, вантажу, пошти, а також правила застосування тарифів, стандарти та настанови з обслуговування пасажирів і багажу, порядок розгляду претензій та позовів. Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів, багажу, вантажу і пошти авіаперевізником, суб'єктами з наземного обслуговування, а також галузеві стандарти та нормативи якості такого обслуговування встановлюються авіаційними правилами України та мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів. Згідно з частиною 4 зазначеної статті авіаперевізник на підставі зазначених у частині другій цієї статті правил повітряних перевезень повинен встановити свої правила, спрямовані на підвищення ефективності та якості перевезень, які не можуть містити стандартів чи нормативів якості, відповідальності за обслуговування пасажирів, нижчих за рівень установлених вимог, попередньо погодивши їх з уповноваженим органом з питань цивільної авіації. Авіаперевізник у своїх правилах повинен встановити та довести до відома пасажирів порядок виплати компенсації і надання допомоги пасажирам у разі відмови від прийняття на борт або скасування польоту чи затримки вильоту, зниження класу обслуговування пасажира, повернення плати за ненадану послугу з повітряного перевезення, розмір та спосіб виплати компенсації і обслуговування пасажирів, яким відмовлено у прийнятті на борт. Зазначені правила повинні відповідати вимогам та правилам, установленим міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, законодавству України, в тому числі авіаційним правилам України. При цьому розмір виплати компенсації та надання допомоги пасажирам мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів. (ч. 6 ст. 100 Повітряного кодексу України) Пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України. (ч. 16 ст. 100 Повітряного кодексу України) Відповідно до ч.5 ст. 104 Повітряного кодексу Украни, якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів. Згідно ч.ч.1-4 ст.105 Повітряного кодексу України, у разі скасування рейсу пасажирам має бути запропоновано обслуговування відповідно до частини другої статті 104 цього Кодексу та компенсацію відповідно до частин п'ятої і шостої статті 104 цього Кодексу. Пасажир має право на компенсацію, якщо його не поінформовано про скасування рейсу: щонайменше за два тижні до запланованого часу відправлення; у період не більше ніж за два тижні і не менше ніж за сім днів до запланованого часу відправлення та запропоновано зміну маршруту, що дасть змогу вирушити з пункту відправлення не пізніше ніж за дві години до запланованого часу відправлення та прибути у кінцевий пункт призначення не пізніше ніж через чотири години після запланованого часу прибуття; менше ніж за сім днів до запланованого часу відправлення та запропоновано зміну маршруту, що дасть змогу вирушити з пункту відправлення не пізніше ніж за годину до запланованого часу відправлення та прибути у кінцевий пункт призначення не пізніше ніж через дві години після запланованого часу прибуття. Авіаперевізник, скасовуючи або затримуючи рейс, повинен надавати пасажирам на їх запит пояснення щодо підстав скасування чи затримки рейсу. У разі необхідності забезпечення своєчасної пересадки трансферних пасажирів на стикувальні рейси перевізник за першої можливості повинен запропонувати їм альтернативні маршрути перевезення. Перевізник не зобов'язаний виплачувати компенсацію, передбачену частинами п'ятою і шостою статті 104 цього Кодексу, якщо він може надати підтвердження того, що причиною скасування рейсу була дія непереборної сили або надзвичайна ситуація, якій не можна було запобігти, навіть якби було вжито усіх заходів. Доведення факту інформування пасажира про правила та умови перевезення, порядок бронювання місць на рейсах, тарифи, такси (збори), про розклад та строки виконання рейсу покладається на авіаперевізника, його агента з продажу, туристичного оператора та інших уповноважених організацій за місцем укладання договору повітряного перевезення. Аналогічні норми визначені у пунктах 1-4 Глави 3 Розділу XVI Правил, які регулюють права пасажира на компенсацію у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки авіарейсу. У позовних вимогах позивачка зазначає, що їй стало відомо про скасування рейсу WU 6022 Дубаї-Київ з датою вильоту 23.03.2014р, 11 березня 2014 року при реєстрації на рейс. Дані обставини також підтверджуються наданою представником відповідача роздруківкою з автоматичної системи бронювання, тобто позивач про скасування рейсу була повідомлена за 14 календарних днів до запланованої дати відправлення.(а.с.25). Отже, суд приходить до висновку, що позивачка була повідомлена про скасування рейсу 23.03.2014р. вчасно, а тому відсутні підстави на виплату останній компенсації в розмірі 1200,00 євро, що становить 22416 грн. згідно ч.5 ст.104 Повітряного кодексу України. Стосовно відшкодування позивачці моральної шкоди в розмірі 2500,00 грн. слід зазначити таке. За вимогами ч. 1 ст. 922 ЦК України, ст. 19 Монреальської Конвенції (Конвенція про уніфікації деяких правил міжнародних повітряних перевезень, прийнята 28 травня 1999 р.), ст. 20 Варшавської Конвенції (Конвенція для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень від 12 жовтня 1929 р.), ратифікована Українською РСР від 14 серпня 1959 р. за № 995_181; Гаазький Протокол 1955 р. («Протокол про поправки до Конвенції для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, яка підписана у Варшаві 12 жовтня 1929 р.»), ратифікована УРСР 11 квітня 1960 р., та є чинною в Україні на підставі Закону України «Про правонаступництво») та Правилами перевізника, перевізник не несе відповідальності за порушення строку доставки пасажира до пункту призначення, якщо це порушення сталося внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров'ю пасажирів чи за інших обставин, що не залежали від перевізника. Відповідно до положень ст. 29 Монреальської Конвенції міжнародний повітряний перевізник за заподіяну шкоду несе тільки майнову відповідальність, розмір якої обмежений реальними та документально доведеними збитками. Враховуючи викладене необхідно зазначити, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 2500,00 грн. не підлягають задоволенню, так як не є безпосереднім наслідком перевезення, а отже є непрямим збитком відшкодування якого є обмеженим, оскільки Повітряний кодекс України, Варшавська Конвенція, Монреальська Конвенція, Правила перевізника, Умови договору на повітряне перевезення не передбачають відшкодування заподіяної моральної шкоди міжнародним авіаперевізником. Щодо вимог позивача в частині відшкодування коштів за придбання повторного квитка в розмірі 3187,62 грн. слід зазначити таке. Відповідно до ч.2 ст. 104, ч. 1 ст. 105 Повітряного кодексу, у випадку скасування рейсу авіаперевізник зобов'язаний запропонувати пасажиру на вибір: відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи, за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира, у вигляді дорожніх чеків, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використану частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також за потреби забезпечити зворотний рейс у початковий пункт відправлення за першої можливості; зміну маршруту, яка здійснюється за відповідних транспортних умов: до кінцевого пункту призначення - за першої можливості або у пізніший час за бажанням пасажира та за наявності вільних місць. У судовому засіданні встановлено, що позивачу було запропоновано на вибір повернення коштів, або переліт через місто Будапешт, оскільки відповідач вже не здійснював рейси Дубай-Київ після 23 березня 2014 року та було запропоновано створення кредиту для придбання коштів на майбутнє перельоти із надбавкою 20 % від початкової вартості перельоту. Дані обставини позивачем не заперечувались. Позивач обрала повернення коштів, однак не надала банківських реквізитів для такого повернення. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що вимоги в цій частині позивачкою не обґрунтовані та не доведені належними та допустимими доказами, а тому в цій частині також не підлягають задоволенню. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка у своїх вимогах, як на підставу для задоволення заявленого нею позову, частково знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial