Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Павлівської сільської ради, Державного підприємства «Іллінецьке лісове господарство» про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 15 січня 1981 року був прийнятий на посаду лісника Погребищенського лісництва Іллінецького лісгоспзагу та йому було надано для проживання будинок лісового кордону, розташований на території кварталу №48 Погребищенського лісництва, вул. Першотравнева, 44 в с. Павлівка Погребищенського району Вінницької області у якому він з сімєю проживає по даний час. За час проживання позивач створив умови прийнятні для проживання, зокрема збільшив загальну та житлову площу будинку шляхом прибудови приміщень, провів водопровід та каналізацію, поставив нові вікна та двері, замінив підлогу, провів внутрішні ремонтні роботи та поточні ремонти житлового будинку та господарських приміщень. Позивач просить визнати його право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою вул. Першотравнева, 44 с. Павлівка Погребищенського району Вінницької області, оскільки він 1981 року добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується вказаним нерухомим майном. 15.03.2018 року до канцелярії суду надійшов відзив Державного підприємства «Іллінецьке лісове господарство» на позовну заяву у порядку встановленому ст. 178 ЦПК України, відповідно до якого вимоги позивача відповідачем визнано в повному обсязі. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву у яких позовні вимоги підтримав, справу просив розглянути у його відсутності. Представник Павлівської сільської ради до суду не зявився також, подав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Представник Державного підприємства «Іллінецьке лісове господарство» також в судове засідання не зявився, проте подав заяву у якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось. Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В ході судового розгляду справи встановлено, що з 15.01.1981 року [PERSON] був прийнятий на посаду лісника Погребищенського лісництва Іллінецького лісгоспзагу (а.с.11). З 18 березня 2005 року Іллінецький лісгоспзаг перейменовано в Державне підприємство «Іллінецьке лісове господарство». З метою вирішення житлових проблем, позивачу було надано для проживання будинок лісового кордону, розташований на території кварталу №48 Погребищенського лісництва по вул. Першотравнева,44 в с. Павлівка Погребищенського району Вінницької області. З того часу позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном та використовує його для власних потреб, що підтверджується довідками Павлівської сільської ради №136, 137 від 21.02.2018 року (а.с. 12). Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 166,1 кв.м, житловою площею 66,0 кв.м, суд вважає за можливе визнати право власності на цей будинок за набувальною давністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно ст. 5 ч. 1 п.9 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди 1 та 2 групи. Таким чином, позивач [PERSON] звільняється від сплати судового збору, як інвалід 2 групи.

Outcome: approved