Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору про встановлення порядку володіння та користування частками квартири та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про розірвання договору про встановлення порядку володіння та користування частками квартири. 21.09.2017 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області первісний позов [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою залишено без розгляду. Зустрічний позов [PERSON] мотивовано тим, що 17 вересня 2015 між [PERSON] та [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір про встановлення порядку володіння та користування частками квартири [ADDRESS]. Відповідно до п.3 договору сторони домовились, що у володіння та користування відходять: [PERSON] кімната площею 12.1 кв. м, кімната площею 11.4 кв. м, а всього 23,5 кв. м житлової площі та лоджія площею 2,6кв.м; [PERSON] кімната площею 18,3 кв. м, кімната площею 7,8 кв. м, а всього 26,1 кв. м житлової площі та балкон (тераса 0,9 кв. м). Всі інші приміщення залишаються у спільному користуванні сторін як співвласників. Згідно з п.4 договору витрати за газопостачання, водопостачання, за користування електроенергією, податкові та страхові платежі сторони сплачують самостійно, відповідно до встановленого цим договором порядку володіння та користування приміщеннями. Відповідно до п.10 договору будь - які спори, що можуть виникнути між сторонами цього Договору з приводу його укладення, при неможливості їх вирішення за взаємною згодою сторін, вирішуються в судовому порядку. Згоди з відповідачем щодо розірвання договору не досягнуто. Після укладення договору, на думку позивача, [PERSON] порушив його умови, а саме: без згоди [PERSON] поселив в одну з кімнат квартирантку, яка приводила чоловіків, яка під час перебування в квартирі моєї малолітньої дочки [PERSON], [INFO], вела себе непристойно, приймала ванну разом з чоловіками, ходила напівоголеною по квартирі, чим грубо порушувала норми моралі та співжиття; відповідач [PERSON] жодного разу не компенсував витрати за газопостачання, водопостачання, за користування електроенергією, які сплачував саме позивач, оскільки окремі лічильники не встановлені; відповідач [PERSON] одноособово користується загальною житловою площею розміром 26,1 кв. м., тоді як сімя позивача [PERSON], що складається з 5 осіб, користується загальною житловою площею 23,5 кв.м. При укладенні договору позивач розраховував на виконання відповідачем його умов у частині компенсації комунальних та інших витрат, а також на нормальне спільне проживання, без самовільного заселення квартирантів та порушень норм моралі, негативного впливу на дитину. Дії відповідача [PERSON] вважає істотним порушенням договору, а тому звернувся до суду з позовом про його розірвання. Відтак, позивач [PERSON] просить суд розірвати договір від 17 вересня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] про встановлення порядку володіння та користування частками квартири №89, розташованої в будинку №105 по вул. Келецькій в м. Вінниці. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору мотивований тим, що [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] про розірвання договору про встановлення порядку володіння та користування частками квартири. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2016 року задоволено позов в цивільній справі №127/22159/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя. Визнано за [PERSON], право власності на 1/24 частку квартири [ADDRESS]. Рішення суду набрало законної сили 30.12.2016 року. Позивач як співвласник квартири, користування та володіння якою є предметом спору між позивачем-відповідачем [PERSON] та відповідачем-позивачем [PERSON], вважає, що предмет спору та рішення у справі стосується її прав, свобод та інтересів. А тому звернулась до суду як третя особа з самостійними вимогами з позовом щодо предмету спору. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на договір про встановлення порядку володіння та користування частками квартири від 17.09.2015 року, укладений між ним та [PERSON], чоловіком позивача. На даний час кількість співвласників квартири збільшилась, позивач [PERSON] зареєстрована як третя співвласник квартири, і тому, на її думку, договір стосується її прав та інтересів. Відповідач [PERSON] після укладення договору почав порушувати права усіх членів сімї [PERSON], у тому числі права малолітньої дитини, яка проживає в квартирі, а саме: без згоди [PERSON] поселив в одну з кімнат квартирантку, яка приводила чоловіків. Під час перебування в квартирі малолітньої дитини [PERSON], [INFO], вела себе непристойно, приймала ванну разом з чоловіками, ходила напівоголеною по квартирі, чим на переконання позивача, грубо порушувала норми моралі та співжиття, чинила негативний вплив на розвиток та світосприйняття дитини, порушувала права дитини, приписи Декларації прав дитини. За наведених обставин позивач [PERSON] просить суд розірвати договір від 17 вересня 2015 року, укладений між відповідачем-позивачем [PERSON] та позивачем-відповідачем [PERSON] про встановлення порядку володіння та користування частками квартири № 89, розташованої в будинку №105 по вул. Келецькій в м. Вінниці. В судовому засіданні представник [PERSON] позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним та за позовом третьої особи заперечував щодо заявлених позовів, їх вимоги не визнав та просив залишити їх без задоволення, оскільки вважає їх необґрунтованими та безпідставними. В судовому засіданні представник [PERSON] відповідача за первісним та відповідача за позовом [PERSON] зустрічний позов підтримала, позов [PERSON] визнала. Позивач [PERSON] заявлений позов підтримала про просила його задовольнити в повному обсязі. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17 вересня 2015 між [PERSON] та [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір про встановлення порядку володіння та користування частками квартири № 89, розташованої в будинку №105 по вул. Келецькій в м. Вінниці. Відповідно до п.3 договору сторони домовились, що у володіння та користування відходять: -[PERSON] кімната площею 12.1 кв. м, кімната площею 11.4 кв. м, а всього 23,5 кв. м житлової площі та лоджія площею 2,6кв.м; --[PERSON] кімната площею 18,3 кв. м, кімната площею 7,8 кв. м, а всього 26,1 кв. м житлової площі та балкон (тераса 0,9 кв. м.). Всі інші приміщення залишаються у спільному користуванні сторін, як співвласників. Згідно з п.4 договору витрати за газопостачання, водопостачання, за користування електроенергією, податкові та страхові платежі сторони сплачують самостійно, відповідно до встановленого цим договором порядку володіння та користування приміщеннями. Відповідно до п.10 договору будь - які спори, що можуть виникнути між сторонами цього Договору з приводу його укладення, при неможливості їх вирішення за взаємною згодою сторін, вирішуються в судовому порядку. Згоди з відповідачем щодо розірвання договору не досягнуто. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до переконання про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] і відмову в задоволенні позову [PERSON] з таких підстав. Відповідно до ч.2 cт. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З пояснень представників [PERSON], [PERSON] та позивача [PERSON] встановлено, що на час розгляду справи зазначена особа, що начебто винаймала житло у відповідача [PERSON] наразі в квартирі не проживає, двері кімнат, які відійшли [PERSON], є зачиненими, в цих кімнатах мешкає лише [PERSON] Доказів, що свідчили б про неналежне виконання [PERSON] договору від 17.09.2015 року про встановлення порядку володіння та користування частками квартири № 89, розташованої в будинку №105 по вул. Келецькій в м. Вінниці позивачі до суду не надали. Також не заявляли жодних клопотань щодо витребування доказів. Судом було оглянуто оригінали квитанцій про оплату [PERSON] житлово-комунальних послуг. До того ж пунктом 4 договору від 17.09.2015 р. не передбачено солідарної відповідальності сторін цього договору за несплату житлово-комунальних послуг, тобто кожен із співвласників самостійно оплачує такі послуги. Відтак на переконання суду заявлений зустрічний позов є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. Щодо позовної вигоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON], то суд, враховуючи положення ч.2 ст. 653 ЦК України приходить до переконання про залишення цього позову без задоволення, оскільки позивач [PERSON] не є стороною договору від 17.09.2015 року про встановлення порядку володіння та користування частками квартири № 89, розташованої в будинку №105 по вул. Келецькій в м. Вінниці, а обставини викладені в заявленому позові не знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи. Також [PERSON] неправильно обрано спосіб судового захисту порушеного, на її думку, права користування квартирою. Відповідно положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed