Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

В проваджені суду перебуває на розгляді позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом квартирою за адресою м. Тернопіль вул. Київська, 3\\208. В обґрунтування позову позивачі посилаються на ту обставину, що вони є співвласниками спірної квартири, а відповідач, котрий має зареєстроване право проживання в житлі, однак уже понад два роки в квартирі не живе, забрав свої особисті речі, а тому є всі підстави визнати його таким, що втратив право на житло. В судове засідання позивачі зявилися, позов підтримали з зазначених у позовній заяві підстав. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, а тому наявні усі передумови розглядати справу заочно, на підставі наявних в ній доказів. Всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами, судом встановлено наступні обставини справи. Відповідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. В свою чергу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (ч.1 ст.16 ЦК України.) . Судом встановлено, що позивачам на праві спільної власності належить квартира за адресою м. Тернопіль вул. Київська, 3\\208. У спірній квартирі має зареєстроване місце проживання відповідач, котрий є колишнім зятем позивачки [PERSON] та батьком позивачки [PERSON]. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно акта перевірки паспортного режиму від 25.09.2017 року, складеного ДП «Благоустрій 1», вбачається, що відповідач у спірній квартирі не проживає. В судовому засіданні позивачі відмовилися від клопотання про виклик і допит в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], а відтак на підтвердження позовних вимог надали суду лише один письмовий доказ згадуваний вище акт від 25.09.2017 року. Суд наголошує, що оскільки у вітчизняному процесуальному законі відсутнє визначення розумного сумніву чи доведеності вини поза розумним сумнівом, то для належного розуміння сутності поняття поза розумним сумнівом в Україні насамперед керуватися практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), в якій Суд ілюструє європейський стандарт розуміння аналізованого принципу. Правова позиція ЄСПЛ щодо цього, відображена, зокрема, у п. 43 Рішення від 14 лютого 2008 р. у справі Кобець проти України. Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених. Змінами до ЦПК України від 15.12.2017 року запровадження додатковий стандарт доказування окрім належності й допустимості, надані докази мають бути ще й достатніми. Змістом акту від 25.09.2017 року, складеного ДП «Благоустрій 1», не стверджується про відсутність відповідача понад один рік у квартирі за адресою м. Тернопіль вул. Київська, 3\\208. Жодних інших доказів на підтвердження цієї обставини відповідачем не надано.

Outcome: dismissed