Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила зобов'язати відповідача відшкодувати збитки та сплатити на користь позивача 249 194 грн. та визнати особистою приватною власністю позивача автомобіль марки Citroen, модель C3 PICASSO, універсал - В легковий, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] в порядку поділу майна подружжя. В подальшому позивачем було подано заяву, відповідно до позивач уточнила підстави позову та зміст позовних вимог, а саме остання просила стягнути з відповідача на свою користь кошти у розмірі 249 194 грн. та визнати особистою приватною власністю позивача автомобіль марки Citroen, модель C3 PICASSO, універсал - В легковий, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.10.2008 між сторонами було укладено шлюб, позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] та [PERSON], [INFO] 03.04.2013 шлюб між сторонами розірвано, позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». До укладення шлюбу між позивачем та АКБ «Аркада» укладено договір №53643 про участь у Фонді фінансування будівництва, позивач передала кошти Банку в управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування. 05.07.2007 між [PERSON] та АКБ «Аркада» укладено договір про іпотечний кредит № 53643, відповідно до якого Банк надав позивачу кредитні кошти у сумі 271 950, 05 грн. з метою інвестування в житлове будівництво згідно Договору про участь у ФФБ № 53643 від 27.04.2007. 14.07.2007 позивачем було виплачено вказану суму кредиту Банку. Позивачем за власний кошт здійснено 100% інвестування об'єкта інвестування, а саме - квартири [ADDRESS] та набуто право власності на неї. Свідоцтво про право власності на вказану квартиру позивач отримала 23.11.2009, тобто в період перебування з відповідачем у шлюбі. 30.12.2010 позивачем відчужено вказану квартиру за 585 060, 00 грн. Вказані кошти позивач вважає своєю особистою приватною власністю 30.12.2010 грошові кошти в розмірі 150000,00 грн. позивач поклала на депозитний рахунок, відкритий в ПАТ «Дельта Банк»; грошові кошти в розмірі 150 000 грн. - на депозитний рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк». Крім того, грошові кошти у розмірі 150 000 грн. позивач передала відповідачу за умови обов'язкового повернення ним вказаної суми, та які були внесені останнім на депозитний рахунок ПАТ «Дельта Банк». 11.07.2011 депозитний договір розірвано, повернуто позивачу з депозитного рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» суму вкладу у розмірі 144 345, 20 грн. У серпні 2011 року за вказані грошові кошти відповідач без достатньої правової підстави придбав автомобіль «Iveco Daily» 45с15, 2006 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER]. Таким чином, вказаний автомобіль був безпідставно набутий (придбаний) відповідачем за особисті кошти позивача та зареєстрований ним на своє ім'я. В подальшому відповідачем було відчужено вказаний автомобіль та 02.02.2013 за кошти, отримані від продажу автомобіля, придбано автомобіль «Volkswagen Caddy», 2010 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER] також без достатньої правової підстави. Автомобіль було взято на облік в ДАІ м. Києва та зареєстровано за [PERSON] (вітчим [PERSON]) 02.02.2013. Позивач вважає, що оскільки безпідставно набутий відповідачем автомобіль «Iveco Daily» на момент подання позовної заяви був відчужений, то його повернення в натурі неможливе, а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу вартість майна станом на момент розгляду справи в суді, яка відповідно до проведеної оцінки становить 249 194 грн. Крім того, відповідачем було розірвано депозитний договір з ПАТ «Дельта Банк», а кошти повернуто позивачу, за які остання придбала у власність 20.07.2012 автомобіль марки Citroen, реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач вважає вказаний автомобіль особистою приватною власністю, а факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення автомобіля до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. В той час як відповідач вважає, що вказаний автомобіль є їх спільною сумісною власністю з позивачем. Враховуючи вище викладене, позивач звернулась до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої визнав позовну заяву, проте в первісній редакції. Справу просив розглядати за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За умовами ч.1,2,3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Судом встановлено, що 27.04.2007 між позивачем та Акціонерним комерційним банком «Аркада» укладено договір №53643 про участь у Фонді фінансування будівництва (далі по тексту - ФФБ), відповідно до якого Довіритель надав згоду на участь в ФФБ, передав кошти Банку в управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування (а.с. 47-52). На виконання вказаного Договору, позивачем 27.04.2007 були внесені грошові кошти в сумі 75 547, 40 грн. на рахунок банку «Аркада» (а.с. 159), 11.05.2007 внесені грошові кошти в розмірі 37 043, 83 грн. (а.с. 160), 25.05.2007 внесені грошові кошти в розмірі 1852, 19 грн. (а.с. 159). 05.07.2007 року між позивачем та АКБ «Аркада» було укладено договір про іпотечний кредит № 53643, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у сумі 271 950, 05 грн. для участі у ФФБ з метою інвестування в житлове будівництво згідно Договору про участь у ФФБ №53643 від 27.04.2007 на строк до 01.07.2027 (а.с. 53-59). 14.07.2007 позивачем було повністю погашено вказаний кредит у розмірі 271950, 05 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.60), довідками відділу довгострокового кредитування (а.с. 61). Судом встановлено, що 18.10.2008 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, що видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві. актовий запис № 1253 (а.с. 16). Позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] та [PERSON], [INFO] Відповідно до Довідки № 39451 [PERSON] було внесено кошти у сумі 379 052 грн. та здійснено 100% інвестування об'єкта інвестування, а саме: квартири [ADDRESS] (а.с. 62). Право власності на вказану квартиру підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим 23.11.2009 Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська адміністрація) (а.с.63-64). 30.12.2010 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 4749 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою C.B., позивач відчужила квартиру [ADDRESS] за 585 060 грн. (а.с. 65). Цього ж дня, 30.12.2010 між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у гривнях № 009-28512-301210 від 30.12.2010, відповідно до умов якого позивач передає, а Банк приймає вклад, сплачує за ним проценти та повертає вклад у встановленому договором порядку (а.с. 66-67). Відповідно до п.1.2. Договору, сума вкладу складає 150000,00 (сто п'ятдесят тисяч) гривень 00 коп. (а.с. 68). Позивач вніс вказані грошові кошти на депозитний рахунок, відкритий в ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується квитанцією Банку № 7054341 від 30.12.2010. Крім того, 30.12.2010 між позивачем та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» укладено Договору вкладу «Стандарт» з щомісячною виплатою SAMDN25000713554670, відповідно до якого позивач передає, а Банк приймає грошові кошти в розмірі 150 000 грн. на строк 12 місяців до 30.12.2011.Для внесення суми вкладу Банк відкриває Клієнту рахунок [NUMBER] (а.с. 69). Позивач вніс вказані кошти на депозитний рахунок Банку, що підтверджується квитанцією № 14 від 30.12.2010 (а.с. 70). В матеріалах справи міститься також Договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у гривнях № 010-28512-301210 від 30.12.2010, укладений між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк»., відповідно до умов якого Вкладник передає Банку грошові кошти (вклад) у розмірі та на строк що визначені договором, а Банк приймає вклад, сплачує за ним проценти та повертає вклад у встановленому договором порядку. Згідно п.1.2. цього Договору, сума вкладу складає 150 000 грн. (а.с. 71-72). Відповідачем на своє ім'я була внесена вказана сума на депозитний рахунок Банку, що підтверджується квитанцією № 7054360 від 30.12.2010 (а.с. 73). Враховуючи вище викладене, судом встановлено, що на депозитні рахунки банків були внесені кошти від відчуження позивачем нерухомого майна, яке було особистою приватною власністю останньої. Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які підтверджували б обов'зяок відповідача повернути вказані кошти позивачу. В матеріалах справи міститься Довідка, видана ПАТ КБ «Приватбанк» від 21.03.2016 № 10011569/5138503, відповідно до якої Договір банківського вкладу SAMDN25000713554670 з позивачем було розірвано, 11.07.2011 позивачу видано вклад в розмірі 144 345, 20 грн. (а.с. 74). По закінченню терміну дії Договору банківського вкладу (депозиту) № 010-28512-301210 від 30.12.2010, 04.01.2012 відповідач отримав кошти в сумі 150 000 грн. через касу Банку, депозитний договір та рахунки по ньому закриті станом на 07.10.2016, що підтверджується Довідкою, наданою начальником управління супроводження операцій фізичних осіб за вих. № 8185 від 07.10.2016 (а.с. 192). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2013 шлюб між позивачем та відповідачем розірваний, позивачем відновлено своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с. 20-21). Позивач зазначає, що відповідач обіцяв повернуто позивачу кошти, внесені на депозит. Разом з тим останній, без достатньої на те правової підстави, придбав автомобіль «Iveco Daily» 45с15, 2006 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER]. Таким чином, вказаний автомобіль був безпідставно набутий (придбаний) відповідачем за особисті кошти позивача та зареєстрований ним на своє ім'я. Як відповідно до Листа Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 14.06.2016 № 31/10-2406, 27.08.2011 у Васильківському РЕВ ДАІ на підставі довідки-рахунка серії КІМ № 888203 була проведена реєстрація вищевказаного автомобіля за відповідачем з видачею тимчасового талону. 18.11.2011 у Васильківському РЕВ ДАІ була проведена реєстрація вказаного автомобіля з видачею свідоцтва про реєстрацію серії [NUMBER]. 29.01.2013 у МРЕВ-4 УДАІ в м. Києві вищевказаний автомобіль був знятий з обліку для реалізації, а 30.01.2013 був зареєстрований за новим власником (а.с. 75). Станом на 07.04.2016 автомобіль марки «Iveco Daily», д.н.з. [NUMBER] за реєстровано за [PERSON] (а.с. 76). Як вбачається з Листа Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 08.04.2016 № 31/10-1298 та з Листа Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 28.04.2016 № 31/10-1547, автомобіль «Volkswagen Caddy» 2010 року випуску 02.02.2013 зареєстрований за [PERSON]. За відповідачем зареєстровані транспортні засоби не значаться (а.с. 76, 77). Відповідно до висновку експерта про вартість майна об'єкта оцінки від 25.05.2016, вартість автомобіля «Iveco Daily», 2006 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER] станом на 15.11.2011 (курс 7,9823 грн. за 1 долар США) становить 138 317 грн., що еквівалентно 17 328 доларам США (а.с. 78). Відповідно до висновку експерта про вартість майна об'єкта оцінки від 25.05.2016, вартість автомобіля «Volkswagen Caddy», 2010 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER] станом на 15.03.2013 (курс 7,993 грн. за 1 долар США) становить 132 520 грн., що еквівалентно 16 580 доларам США (а.с. 81). Відповідно до висновку експерта про вартість майна об'єкта оцінки від 25.05.2016, вартість автомобіля «Iveco Daily», 2006 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER] станом на 29.01.2013 (момент зняття з обліку для реалізації), курс 7,993 грн. за 1 долар США, становить 133 846 грн., що еквівалентно 16 745 доларам США (а.с. 79). Відповідно до висновку експерта про вартість майна об'єкта оцінки від 25.05.2016, вартість автомобіля «Iveco Daily», 2006 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER] станом на 23.05.2016 (дату проведення оцінки), курс 25,201506 грн. за 1 долар США становить 249 194 грн., що еквівалентно 9 888 доларам США (а.с. 80). Позивач зазначає, що відповідач, на збережені без достатньої правової підстави кошти від продажу вказаного автомобіля придбав новий автомобіль - «Volkswagen Caddy» 2010 року випуску, що був оформлений на третю особу. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Разом з тим, позивачем в розумінні ст. 60 ЦПК України, не доведено тієї обставини, що автомобіль марки «Iveco Daily 45с15», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] був набутий відповідачем без достатніх правових підстав, як не доведено, що відповідач без достатніх правових підстав в подальшому відчужив вказане рухоме майно, як не доведено і тієї обставини, що вказаний автомобіль був придбаний за особисті кошти позивача. Жодних доказів того, що договори купівлі-продажу вказаного автомобіля визнані недійсними чи встановлено їх нікчемність суду не надані, як не надано доказів того, що автомобіль був відчужений без згоди позивача, а тому суд приходить до висновку, що правила ст. 1212 ЦК України не можуть бути застосовані до вказаних правовідносин, що в свою чергу узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеній в постанові від 02.10.2013 по справі № 6-88цс13, а тому позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 249 194 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вище викладене, суд не приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання суперечить закону, зокрема, в судовому засіданні відсутні докази того, що відповідач придбав спірні автомобілі без достатньої на те правової підстави, а також що автомобілі були придбані за кошти позивача. Щодо вимог позивача про визнання особистою приватною власністю позивача автомобіль марки Citroen, модель C3 PICASSO, універсал - В легковий, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], суд вважає за необхідне зазначити наступне. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно до положень статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з листа ТОВ «АІС-СІТРОЕН-ЦЕНТР» за вих. № 23 від 11.05.2016, 20.07.2012 позивачем у власність було набуто автомобіль марки «Citroen», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 85). В матеріалах справи також наявна заява відповідача від 27.06.2014, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краснокутською Г.О., відповідно до якої відповідач надає згоду на продаж спірного автомобіля (а.с. 112). Позивач зазначає, що вказана заява є доказом того, що відповідач заперечує право особистої приватної власності позивача на спірний автомобіль. Разом з тим, відповідно до ч.1,2 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ст. 15-16 ЦК України вбачається, що суд може захистити право чи охоронюваний законом інтерес лише у разі їх порушення. Згідно абз. 2 п. 11 Постанови Пленум Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», визначено, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. З врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що вимога щодо визнання особистою приватною власністю позивача автомобіля марки Citroen, модель C3 PICASSO, універсал - В легковий, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], в розумінні ст. 3 ЦПК України, є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню, так як права позивача в даному випадку не порушені, відповідач не заперечує щодо вільного розпорядження позивачем спірним рухомим майном, а доказів протилежного суду не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed