Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

В провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Сумської міської ради, управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області, треті особи: [PERSON], [PERSON] про скасування рішення Сумської міської ради, в якому вона просила суд встановити факт порушення законодавства у сфері Державного земельного кадастру та скасувати п.14 рішення Сумської міської ради № 2239-МР від 27.03.2013 року в частині надання земельних ділянок по [ADDRESS] у власність та оренду [PERSON] та [PERSON], стягнути на її користь судові витрати. Рішенням суду від 11.02.2014 року у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено за необґрунтованістю. Не погоджуючись з даним судовим рішенням, [PERSON] оскаржила його до апеляційної інстанції , яка направила справу до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення з приводу не вирішеної заявленої позовної вимоги до Управління Держземагенства у Сумському районі про встановлення факту порушення законодавства у сфері Державного земельного кадастру. Відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може з за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. [PERSON] в судовому засіданні раніше заявлену вимогу про встановлення факту порушення законодавства у сфері Державного земельного кадастру. Третя особа- [PERSON] позиції з приводу цієї вимоги не змінив, вказуючи, що цього приводу сторони надавали пояснення та докази. Інші учасники процесу про час і місце розгляду даного питання були повідомлені, але в судове засідання не з'явилися. Їх присутність не є обов'язковою. Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що під час ухвалення рішення від 11.02.2014 року не вирішено всі заявлені [PERSON] позовні вимоги. Як убачається із матеріалів справи, суд в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів , дослідив їх в судовому засіданні, вислухав пояснення сторін про обставини, на які вони посилаються, і надавши оцінку доказам в їх сукупності, дійшов до висновку про необґрунтованість вимог [PERSON] до Сумської міської ради , так як позивачка не надала суду належних та достатніх доказів вчинення нею необхідного комплексу дій спрямованих на набуття прав власності чи користування на земельну ділянку, доказів розроблення нею технічної документації із землеустрою, доказів звернення до Сумської міської ради для надання земельної ділянки у власність, укладання договору оренди тощо, зазначивши про це як у мотивувальній так і резолютивній частині рішення. Разом з цим, суд не надав оцінку доказам і поясненням сторін, третіх соіб на підтвердження чи спростування вимоги до Управління Держземагенства у Сумському районі з приводу встановлення факту порушення законодавства у сфері Державного земельного кадастру державним кадастровим реєстратором управління, який проводив реєстрацію земельних ділянок 5910136600:13:003:0034 та 5910136600:13:003:0035 по [ADDRESS] під квартирним житловим будинком. Так, в уточненій позовній заяві [PERSON] посилається на те, що управління, виконуючи свої повноваження державного кадастрового реєстратора у відповідності ч. 5 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» не мало права на формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав взагалі, також кадастровий реєстратор перевіряє відповідність документів вимогам законодавства, а у неї замість проекту землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної часткової власності на земельну ділянку [PERSON] (85/200) та Сумську міську раду (15/200) виконана ТОВ «Зем-центр» (договір 37 від 04.12.20012р.) та не зареєстрована в управлінні Держземагенства Сумського района. У відповідності ч. 1 та 3 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає обов'язковому внесенню до Державного реєстру прав. Право спільної часткової власності в Державному реєстрі прав теж не зареєстровано. Тому для законного вирішення вказаного питання необхідно спочатку зареєструвати спільну часткову власність в житловому будинку, потім виділяти землю. (а.с. 148 ) Згідно довідки Управління Держземагенства у Сумському районі від 23.12.2013 року землевпорядна документація щодо реєстрації земельної ділянки, яка розташована за адресою [ADDRESS] в управлінні не зареєстрована. (а.с. 118) Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлена вимога про встановлення факту порушення законодавства у сфері Державного земельного кадастру є неконкретною, містить в собі загальні вислови і посилання на положення ЗК України та ЗУ « Про Державний земельний кадастр» , доводи позивача не підтверджені ніякими належними та достатніми доказами, є голослівними і заявлені з власних міркувань, не вказано в чому полягає порушення або не визнання права позивачки з боку управління в сфері земельного законодавства і як такової вимоги до цього відповідача не ставиться. За таких обставин суд не встановив, що в діях кадастрового реєстратора( а якого саме позивач не зазначив) є порушення чинного законодавства. А тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed