Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

В серпні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності. Свої вимоги мотивувала тим, що в 1999 р. вона придбала у відповідача квартиру, оформивши договір купівлі-продажу на Товарній біржі «Нерухомість-Миколаїв». На теперішній час позивачка не має можливості розпоряджатися належним їй майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не пред'являє, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляється. Крім того позивачка зазначала, що оригінал договору купівлі-продажу нею втрачено. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати дійсним Договір купівлі-продажу № 328 від 28.01.1999 р. укладений між [PERSON] - з однієї сторони, та [PERSON], - з іншої; визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивачка заявлені вимоги в судовому засіданні підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої миколаївській державній нотаріальній конторі від 05.10.1998 р., за реєстровим № 1-945, зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 27.10.1998 р., за реєстр. № 17762. 28.01.1999 р. на Товарній біржі «Нерухомість-Миколаїв» за № 1-134 був зареєстрований Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] - з однієї сторони, та [PERSON], - з іншої сторони. Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення. Таким чином, судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири є дійсним. Але, оригінал договору купівлі-продажу позивачкою було втрачено. В зв?язку з цим позивачка просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Разом з тим відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved