Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

В серпні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач вказує на те, що 10 лютого 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] укладено кредитний договір. Згідно договору [PERSON] надав відповідачу кредит у сумі 17500 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20% на рік та сплатою комісії за користування кредитом у розмірі 1,50 % річних від суми кредиту, з кінцевим терміном повернення 10 лютого 2014 року. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 8 серпня 2015 року існує заборгованість перед Банком в сумі 74563 грн. 58 коп. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 525-527, 612, 623, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 74563 грн. 58 коп., а також сплачені позивачем судові витрати. В судове засідання сторони не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність його представника, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 10 лютого 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] укладено кредитний договір № BI_ЖГ00012287 Згідно договору [PERSON] надав [PERSON] кредит у сумі 17500 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20% на рік та сплатою комісії за користування кредитом у розмірі 1,50 % річних від суми кредиту, з кінцевим терміном повернення 10 лютого 2014 року. Згідно п. 1.2 кредитного договору позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити Банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, [PERSON] має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань у розмірі 0,50 %. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 8 серпня 2015 року існує заборгованість перед Банком. Згідно наданого позивачем до суду розрахунку відповідачу нарахована заборгованість в розмірі в сумі 74563 грн. 58 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 8910 грн. 61 коп.; заборгованості по сплаті відсотків 4240 грн. 93 коп., заборгованості по сплаті комісій - 3675 грн. 00 коп., штрафних санкцій 57737 грн. 04 коп.. У своїй постанові від 21 жовтня 2015 року судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норм матеріального права, а саме статей 509, 549 ЦК України, виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22 листопада 1996 року\~дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Вимога позивача про стягнення штрафних санкцій в розмірі, який значно перевищує заборгованість відповідача за кредитом, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Враховуючи вимоги норм цивільного, конституційного та міжнародного законодавства, суд вважає можливим зменшити розмір\~неустойки, нарахованої позивачем, до 8000 грн. 00 коп.. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов Банку на підставі ст.ст.526, 536, 549, 610, 611, 625 ЦК України підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту 8910 грн. 61 коп., заборгованість за процентами 4240 грн. 93 коп., заборгованість по сплаті комісій 3675 грн. 00 коп., штрафних санкцій 8000 грн. 00 коп., а всього 24826 грн. 54 коп.. В іншій частині в позові слід відмовити. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial