Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповітів недійсними та визнання права власності в порядку спадкування, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Сьома одеська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON]. Обґрунтовуючи заявлені вимоги сторона позивача вказувала, що власником квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] є [PERSON] 31 грудня 2012 року [PERSON] померла, після чого відкрилась спадщина у вигляді майна особи, зокрема вказаних квартир. Позивач пояснювала, що реалізуючи власні права та законні інтереси, з метою належного оформлення спадкових прав, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Також до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування після померлої звернулась [PERSON] та представила заповіти від 28 грудня 2012 року №№1394 та №1384, складені від імені [PERSON], відповідно до змісту яких померла заповіла вказані квартири відповідачу [PERSON] Як свідчила сторона позивача, після ознайомлення із заповітами від 28 грудня 2012 року у сторони виникли сумніви у справжності підписів від імені [PERSON] та дійсності документів. У звязку з викладеним, позивач звернулась до суду із позовом, в якому, уточнивши первісні вимоги, просила суд визнати недійсними заповіти від 28 грудня 2012 року №№1394 та №1384, складені від імені [PERSON], померлої 31 грудня 2012 року, а також визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи надходила заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від представника особи надходила заява про заперечення проти заявлених вимог у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Треті особи в судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, від Сьомої одеської державної нотаріальної контори та приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON] надходили заяви про розгляд справи за їх відсутності. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які були надані суду та забезпеченні в процесі розгляду справи, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заявленого позову виходячи з наступного. Під час розгляду справи і на підставі досліджених доказів судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло №3-457 від 30 березня 1993 року, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №3-с-2309 від 25 жовтня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (Головківській) у місті Одесі. 31 грудня 2012 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №322946 від 31 грудня 2012 року. При цьому 28 грудня 2012 року [PERSON] було складено заповіт, реєстровий №1384, посвідчений 28 грудня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] на користь [PERSON] відносно квартири [ADDRESS] та заповіт, реєстровий №1394, посвідчений 28 грудня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] на користь [PERSON] відносно квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON], вважаючи себе єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], звернулась до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, посилаючись при цьому, що [PERSON] є її сестрою. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти заявлених вимог, посилалась на ті обставини, що була добре знайома із померлою [PERSON], оскільки вони тривалий час проживали по сусідству [PERSON] проживає в [INFO] а [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Між особами склались теплі, дружні відносини. Оскільки відповідач свідчила, що за час знайомства ніколи не чула від [PERSON] про наявність у неї родини закордоном, зокрема у Республіці Молдова, а також не бачила родичів, які б приїжджали в гості до [PERSON], [PERSON] ставила під сумнів наявність родинних відносин позивача [PERSON] та померлої [PERSON] У звязку з цим відповідач просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зокрема з тих підстав, що права та інтереси позивача ніяким чином не порушуються, оскільки [PERSON] не є сестрою [PERSON], а, отже, не може успадкувати майно померлої. Як зазначалось, після ознайомлення зі змістом заповітів від 28 грудня 2012 року, у позивача виникли сумніви у дійсності документів та оригінальності підпису від імені [PERSON] Перевіряючи обґрунтованість заявленої позовної вимоги, ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 16 грудня 2013 року за клопотанням сторони позивача було призначено судову почеркознавчу експертизу щодо відповідності підпису від імені [PERSON] у заповітах від 28 грудня 2012 року, особистому підпису особи, проведення якої було доручено експертам за відповідним фахом Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України. Згідно висновку експерта №2016/02 від 24 листопада 2014 року, підписи від імені [PERSON] в першому і другому примірниках заповіту від 28 грудня 2012 року, укладеному від імені [PERSON] на користь [PERSON] (о 11 год. 45 хв.) та зареєстрованому в реєстрі за №1384, розміщені в графі «Підпис», а також в «Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій», розміщений за №1384 у графі «Підпис осіб …», виконані не самою [PERSON], а іншою особою. Але при цьому, що стосується підпису від імені [PERSON] в першому і другому примірниках заповіту від 28 грудня 2012 року, укладеному від імені [PERSON] на користь [PERSON] (о 16 год. 15 хв.) та зареєстрованому в реєстрі за №1394, а також виконання записів «Солончук Людмила Петрівна» у вказаних документах, експерт зазначив про неможливість вирішення питання, чи виконанні вони від імені [PERSON] самою [PERSON] або іншою особою. У звязку із суперечливістю висновку, стороною відповідача замовлено та надано суду висновок спеціаліста №ЕД-2510-7-728.17 від 15 травня 2017 року за результатами проведення почеркознавчого дослідження, виконаного експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза України», згідно якого підписи від імені [PERSON], що містяться в оригіналі заповіту від 28 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1384 (бланк серії ВТВ №835148) у рядку «Підпис» навпроти рукописного запису «Солончук Людмила Петрівна», виконаний самою [PERSON] Як наводить ст. 202 ч.ч.1,2 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст. 203 ч.ч.1,2,3,4,5 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вказує ст. 215 ч.ч.1,2,3 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Водночас, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Водночас, як встановлює законодавець в ст. 218 ч.1 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Згідно ст. 16 ч.1, ч.2 п.2 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 1247 ч.ч.1,2 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Виходячи з того, що висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів при відсутності наперед встановленого значення для жодного доказу (статті 147, 212 ЦПК України), суд доходить висновку про недоведеність у вставленому законом порядку, що оспорювані заповіти від 28 грудня 2012 року, складені не померлою [PERSON], а іншою особою. У звязку з цим, суд відмовляє позивачу у задоволенні відповідних вимог. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як наводить ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ч.1 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. При цьому, в силу ст. 1258 ч.ч.1,2 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. При цьому, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. Посилаючись на наявність родинних відносин з померлою [PERSON], позивач [PERSON] зазначала, що [PERSON], [INFO], є її двоюрідною сестрою, оскільки бабка позивача [PERSON], та бабка спадкодавця [PERSON], були сестрами. 12 листопада 1923 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], після чого [PERSON] змінила прізвище на «Радецька». 08 лютого 1924 року у подружжя народився син [PERSON]. [PERSON] зареєстрував шлюб зі [PERSON] та 10 лютого 1954 року у подружжя народилась дочка позивач [PERSON], яка у звязку з укладенням шлюбу змінила прізвище на «Дубровіна». Позивач свідчила, що [PERSON], [INFO], тобто бабка [PERSON], 12 листопада 1921 року зареєструвала шлюб з [PERSON] Філіпом, та 30 травня 1922 року народився син [PERSON]. Після реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON], 15 листопада 1941 року народилась спадкодавець [PERSON] Суд не може погодитись із обґрунтованістю відповідних посилань, оскільки відсутні належні та допустимі докази підтвердження факту родинних звязків [PERSON] та [PERSON] як рідних сестер. Так, в матеріалах справи є лист архівної служби Республіки Молдова від 11 грудня 2015 року №6192, згідно якого дані в метричних книгах с. Ліпнік Сорокського повіту за 1889 рік про народження [PERSON] відсутні. На підтвердження наявності родинних звязків зі спадкодавцем, стороною позивача надано суду копію свідоцтва про народження [PERSON] та довідку форми F-60 про реєстрацію запису акту про народження, згідно яких [PERSON] народився 30 травня 1922 року у с. Ліпнік, Сорокського повіту. Батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] [PERSON] (без зазначення років народження). Однак, з запису акту про народження спадкодавця випливає, що її батько [PERSON], [INFO], що спростовують той факт, що батьком померлої [PERSON] є [PERSON], [INFO]. З метою встановлення юридичного факту родинних відносин, позивач [PERSON] зверталась до компетентного місцевого суду Республіки Молдова за місцем своєї реєстрації. Рішенням Суду Бєлць Республіки Молдова від 27 вересня 2016 року заяву [PERSON] про встановлення юридичного факту задоволено та встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як сестер в третьому поколінні. Однак рішенням Апеляційного Суду Бєльц Республіки Молдова від 14 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано і залишено заяву без розгляду. Ухвалою Вищої судової палати Республіки Молдова від 07 червня 2017 року, касаційну скаргу [PERSON] на рішення Апеляційного суду Бєльц Республіки Молдова від 14 лютого 2017 року визнано недопустимою. Як встановлює ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи зокрема щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав і інтересів. При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Як регламентує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходити за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Проте як чітко зобовязує ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В процесі розгляду даної цивільної справи, суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення вимог [PERSON], у звязку з чим доходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відтак, стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат сторони позивача присудженню не підлягає.

Outcome: dismissed