Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

В провадженні судді знаходиться вищевказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що «17» лютого 2014 року він був прийнятий на роботу в ПАТ «Криворіжіндустрбуд» в порядку переводу на посаду заступника керівника виробничо-технічного відділу (запис трудової книжки № 31, № 32). Вказану роботу виконував особисто із підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку з 8-00 до 17-00 з обідньою перервою з 13:00 до 13:45 безперервно усі без виключення робочі дні з моменту прийняття на роботу і до моменту звільнення. Виникнення трудових відносин зумовило виникнення взаємних прав і обовязків у відповідності до норм КЗпП України та інших актів трудового законодавства, зокрема щодо виплати заробітної плати та проведення розрахунків у разі звільнення. У період роботи з липня 2017 року по квітень 2018 року заробітна плата жодного разу не була виплачена. Після цього без будь яких належних обґрунтувань «16» грудня 2018 року позивача було повідомлено про звільнення, тобто, припинення трудового договору (контракту) на підставі наказу № 80 - к (розпорядження) на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України в порядку переведення до ТОВ «Укрмонтажспецбуд» на підставі заяви від «03» травня 2018 року. Виплата належних грошових сум не відбулася, а саме: за період починаючи з липня 2017 року по квітень 2018 рік в сумі 22 444,01 грн.; «16» травня 2018 року (в день звільнення в порядку переводу) власником здійснена не була. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з липня 2017 року по квітень 2018 року у розмірі 22 444,01 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 50 820,00 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідач неодноразово повідомлявся судом про перебування у провадженні вказаної справи, у звязку з чим йому було розяснено право на подання відзиву на позовну заяву, порядок подачі клопотання про розгляд справи з викликом сторін. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за його місцем знаходження, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, з письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 17.02.2014 року по 16.05.2018 рік працював на підприємстві відповідача (а.с. 11-12). Згідно довідки від 05.07.2018 року за №316, виданої підприємством відповідача, встановлено, що заборгованість із заробітної плати в період з липня 2017 року по квітень 2018 року перед позивачем становить 22444,01 гривень (а.с. 3). Інформація щодо погашення вказаної заборгованості до суду не надана, у звязку з чим, приймаючи рішення суд виходить з наявної матеріали в матеріалах справи. Крім того, середньоденна заробітна плата [PERSON] склала 242 гривні (а.с. 4). Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує\~працівникові\~за виконану ним\~роботу. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не\~перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше\~наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що з письмових матеріалів справи встановлена заборгованість із заробітної плати [PERSON] у розмірі 22444,01 грн., відповідачем не надано жодних відомостей щодо погашення вказаної заборгованості, суд доходить до висновку, що саме встановлений розмір необхідно враховувати при ухвалені рішення. Вирішуючи питання щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд доходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. В разі не проведення розрахунку у звязку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. З письмових матеріалів справи встановлено, що [PERSON] звільнився 16.05.2018 року (а.с. 13). Станом на день винесення рішення по справі відповідач має перед позивачем заборгованість із заробітної плати у вище встановленому розмірі. При цьому, з аналізу вказаних норм слід дійти висновку про те, що виплата середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні здійснюється за період, починаючи з наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок та по день фактичного здійснення розрахунку. Отже в даному випадку має місце період з наступного дня після звільнення позивача 17 травня 2018 року по день винесення рішення 20 листопада 2018 року. Однак, у своїй позовній заяві позивачем зазначається період починаючи з липня 2017 року по травень 2018 року (2 робочих дні), що суперечить нормам трудового законодавства. Водночас, жодних обґрунтувань з приводу застосування саме вказаного періоду розрахунку заборгованості позивачем не зазначено. Оскільки вказаний розрахунок за зазначений період суперечить нормам трудового законодавства, зокрема ст.ст. 116, 117 КЗпП України, суд не може прийняти його до уваги під час прийняття рішення з приводу позовної вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, у звязку з чим розмір заборгованості у сумі 50820 грн. не підлягає задоволенню. При цьому, згідно довідки середньоденна заробітна плата позивача становить 242 грн. Кількість робочих днів, за якими затримано проведення повного розрахунку при звільненні, складає: травень 2018 року (починаючи з 17 травня 2018 року) 10 робочих днів, червень 2018 року 20 робочих днів, липень 2018 року 22 робочих днів, серпень 2018 року 22 робочих днів, вересень 2018 року 20 робочих днів, жовтень 2018 року 22 робочих днів, листопад 2018 року (по 20 листопада 2018 року) 14 робочих днів, що у сукупності становить 130 робочих днів. Зважаючи на те, що відповідачем не проведений розрахунок з позивачем, з нього на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Отже,\~з моменту\~звільнення,\~ відповідач\~повинен,\~відповідно до\~вимог ст.\~117\~КЗпП України,\~сплатити [PERSON]\~середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~у сумі\~ 31460,00 гривень. (242 грн. /\~розмір середньоденної заробітної плати\~/ х 130 робочих днів /\~кількість днів затримки розрахунку при звільненні/ = 31460,00 грн.). Також, вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди позивачу, суд доходить до наступних висновків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, враховує у своєму рішенні обґрунтування позивача спричиненої йому моральної шкоди. При вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь 10000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом останнього часу. Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо\~сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових\~витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що згідно п.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має майновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 грн. 80\~коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial