Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

В позові [PERSON] вказала, що 29 жовтня 1999 року між нею та відповідачем [PERSON] на Товарній біржі «Інтеграл» був укладений договір купівлі-продажу. Об`єктом купівлі-продажу була однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ціною 5\~318,00 грн. Зазначений договір був посвідчений підписами сторін та керуючим Товарної біржі. Договір зареєстрований в Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомості 29 жовтня 1999 року за №Н-443. Стягнуто держмито та біржовий збір в установленому розмірі. Позивач зазначає, що вона сплатила за вищевказану квартиру кошти та прийняла її шляхом проживання в ній та провела реєстрацію в [PERSON] . 12 листопада 1999 року вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований Василівським БТІ в реєстраційній книзі №17 за №11. З дня реєстрації позивач безперервно та відкрито володіє цим нерухомим майном, використовує квартиру 20 років постійно проживаючи в ній, регулярно сплачує комунальні платежі та утримує квартиру в належному санітарно-технічному стані. З дня укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири відповідач по справі жодного дня в квартирі не проживала, не приймала та не приймає участі у сплаті комунальних послуг, не цікавиться станом квартири. Під час укладення договору, працівники товарної біржі роз`яснили, що всі правочини, які були вчинені та зареєстровані товарною біржею, не підлягають нотаріальному посвідченню у відповідності до приписів Закону України «Про товарну біржу». Цих пояснень позивачу було достатньо і вона вважала, що встановлені законом вимоги щодо форми вчинення правочину і його посвідчення було додержано до того моменту, поки не було порушено питання про можливість відчуження квартири. Згідно з витягу з звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] становить 124 686 (сто двадцять чотири тисячі шістсот вісімдесят шість) грн.. Позивач вважає, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 1999 року за №Н-443, а тому просить визнати за нею право власності на вищевказану квартиру. В судове засідання позивач не з`явилась, проте надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомлено, про дату, часта місце розгляду справи було повідомлено своєчасно та належним чином Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відзиву на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.2\~ст.77\~ЦПК України,\~предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом (частина\~1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 29 жовтня 1999 року, реєстраційний №Н-443, [PERSON] та [PERSON] оформили через Товарну біржу «Інтеграл» договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до реєстраційного посвідчення від 12 листопада 1999 року, виданого ДКП «Василівське районне бюро технічної інвентаризації» засвідчено, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 1999 року (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про одруження, що знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] 25 листопада 2000 року уклала шлюб, в результаті якого набула прізвище « [PERSON] » (а.с.6). Технічна характеристика квартири за адресою: [ADDRESS] підтверджується технічним паспортом складеним Василівським районним бюро технічної інвентаризації станом на 11 листопада 1995 року (а.с.9-10). Згідно висновку зі звіту про незалежну оцінку ФОП [PERSON] , ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , станом на 18 грудня 2019 року, становить 124 686 грн. (а.с.11-12). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Відповідно до\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу»,\~в редакції на 14 серпня 1996 року, зазначено, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Статтею 227 ЦК УРСР, який діяв на час укладення правочину, передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Положеннями\~ст.47 ЦК УРСР\~(в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2\~ст. 48 цього Кодексу. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2\~ст. 47 ЦК\~за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені\~наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п.5 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Згідно ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що позивач, у зв`язку з відсутністю нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу на квартиру, позбавлена можливості розпоряджатись своєю власністю, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved