Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

В серпні 2015 року позивач державне підприємство «Тернопільський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. В позовній заяві позивач зазначив, що між фондом та відповідачем [PERSON] в період з 21 жовтня 2008 року по 15 жовтня 2010 року були укладені чотири кредитні угоди про надання цільового кредиту на будівництво індивідуального житлового будівництва, зокрема: 21 жовтня 2008 року кредитна угода №1477 на суму 20000 гривень зі сплатою 3% річних; 03 листопада 2008 року кредитна угода №1494 на суму 10000 гривень зі сплатою 3% річних; 21 липня 2009 року кредитна угода №1586 на суму 20000 гривень зі сплатою 3% річних; 15 жовтня 2010 року кредитна угода №1736 на суму 15000 гривень зі сплатою 3% річних. Загальна сума 65\~000 гривень наданого кредиту згідно укладених кредитних угод були перераховані на рахунок [PERSON] згідно платіжних доручень. Відповідач [PERSON] не виконував своїх зобовязань згідно кредитних угод, через що станом на 18 серпня 2015 року виникла заборгованість перед фондом на суму 28672,44 гривні та нараховано штраф через неналежне виконання в розмірі 10605,19 гривень. Поручителями [PERSON] перед фондом згідно нотаріально завірених договорів поруки є [PERSON] та [PERSON]. Просять стягнути на користь державного підприємства Тернопільський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі з відповідача [PERSON] та співвідповідачів [PERSON], [PERSON], які зобовязались солідарно відповідати перед фондом, за виконання зобовязань за укладеними кредитними угодами, заборгованість по кредиту та відсотках за користування ним в сумі 28672,44 гривні, а також нарахований штраф в сумі 10605,19 гривень та судовий збір 392,78 гривні. Представник позивача державного підприємства «Тернопільський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, від нього в суд надійшло заперечення, в якому він вказує, що позов визнає частково з огляду на наступне. В кредитних угодах передбачено, що їх виконання здійснюється частинами відповідно до графіка погашення кредиту, тоді початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів. Згідно із графіком погашення кредиту та відсотків по Кредитній угоді №1477 від 21.10.2008 року станом на 17.08.2015 року він по сплаті основного зобовязання здійснив останній платіж 10.04.2012 року. Залишок боргу по кредитній угоді №1477 від 21.10.2008 року складає 20406,62 гривень. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. Для окремих видів вимог законом спеціальна позовна давність. Вважає, що позивач стосовно стягнення з нього по кредитній угоді №1477 від 21.10.2008 року пропустив термін позовної давності, як по сумі кредиту, нарахованих відсотках (трирічний строк), так і по штрафу (однорічний строк). По кредитних угодах №1494 від 03.11.2008 року, №1586 від 21 липня 2009 року, №1736 від 17.10.2015 року, вважає, що позивач пропустив строк спеціальної позовної давності один рік. Просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з нього заборгованості по основній сумі кредиту, нарахованих відсотках та штрафу по кредитній угоді №1477 від 21.10.2008 року та в частині стягнення з нього штрафу по кредитних угодах №1494 від 03.11.2008 року, №1586 від 21 липня 2009 року, №1736 від 15.10.2015 року в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, від неї в суд надійшло заперечення, в якому вона вказує, що позов не визнає з огляду на наступне. Згідно із графіком погашення кредиту та відсотків по кредитній угоді №1736 від 15.10.2010 року, в якій вона виступала поручителем, станом на 17.08.2015 року Гаврилюк здійснив останній платіж 06.02.2013 року. Листів чи повідомлень від кредитора про неналежне виконання [PERSON] зобовязань вона не отримувала., тобто належним чином не повідомлена відповідно до «Правил надання послуг поштового звязку», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 року №1155, а саме, відповідно до якого рекомендоване поштове відправлення поштове відправлення, що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. В постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року №6-170цс13 вказано, що непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Окрема думка судді Верховного Суду України Охрімчук Л.І. у справі № 6-170цс13 полягає у тому, що законний строк диференціюється: шість місяців - для зобов'язань із визначеним строком виконання; один рік - для зобов'язань, строк виконання яких не визначений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Установлені законом скорочені строки відповідальності поручителя - шість місяців або один рік - є припиняючими. До них не застосовані правила про перерву, зупинення та поновлення строків позовної давності. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї солідарно 28672,44 гривень заборгованості за кредитними угодами, штрафу в сумі 10605,19 гривень та 392,72 гривень судового збору та припинити дію Договору поруки від 15.10.2010 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, від нього в суд надійшло заперечення, в якому він вказує, що позов не визнає з огляду на наступне. На виконання кредитних угод, укладених між державним підприємством Тернопільський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та [PERSON], між ним та державним підприємством Тернопільський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі 16 жовтня 2008 року був укладений договір поруки. Відповідно до даного Договору поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] обов'язків, а саме за своєчасне повернення 50000 гривень основної суми кредит та нарахованих відсотків. Відповідно до п.6 Договору поруки від 16 жовтня 2008 року, кредитор не має права змінювати умови договору без згоди на те поручителя. В іншому випадку поручитель не відповідає перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов'язань з моменту внесення змін. Позивачем йому не повідомлено про укладення договору поруки від 15 жовтня 2010 року. В постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року №6-170цс13 вказано, що непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Окрема думка судді Верховного Суду України Охрімчук Л.І. у справі № 6-170цс13 полягає у тому, що законний строк диференціюється: шість місяців - для зобов'язань із визначеним строком виконання; один рік - для зобов'язань, строк виконання яких не визначений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Установлені законом скорочені строки відповідальності поручителя - шість місяців або один рік - є припиняючими. До них не застосовані правила про перерву, зупинення та поновлення строків позовної давності. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення нього солідарно 28672,44 гривень заборгованості за кредитними угодами, штрафу в сумі 10605,19 гривень та 392,72 гривень судового збору та припинити дію Договору поруки від 15.10.2010 року. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Судом встановлено, що 21 жовтня 2008 року між державним підприємством «Тернопільський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON] було укладено кредитну угоду № 1477, згідно якої [PERSON] отримав 20000 гривень терміном на 10 років із сплатою 3% річних за користуванням кредиту із кінцевим терміном повернення 21 жовтня 2018 року. 03 листопада 2008 року між державним підприємством «Тернопільський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON] було укладено кредитну угоду № 1494, згідно якої [PERSON] отримав 10000 гривень терміном на 10 років із сплатою 3% річних за користуванням кредиту із кінцевим терміном повернення 03 листопада 2018 року. 21 липня 2009 року між державним підприємством «Тернопільський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON] було укладено кредитну угоду № 1586, згідно якої [PERSON] отримав 20000 гривень терміном на 10 років із сплатою 3% річних за користуванням кредиту із кінцевим терміном повернення 21 липня 2019 року. На забезпечення вищезазначених кредитних угод 16 жовтня 2008 року між [PERSON] та державним підприємством «Тернопільський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» було укладено договір поруки. Відповідно до даного Договору поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] обов'язків, а саме за своєчасне повернення 50000 гривень основної суми кредиту, а також за відшкодування кредитору нарахованих процентів, в строк і розмірах, встановлених кредитором. Відповідно до п.6 Договору поруки від 16 жовтня 2008 року, кредитор не має права змінювати умови договору без згоди на те поручителя. В іншому випадку поручитель не відповідає перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов'язань з моменту внесення змін. 15 жовтня 2010 року між державним підприємством «Тернопільський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON] було укладено кредитну угоду № 1736, згідно якої [PERSON] отримав 15000 гривень терміном на 10 років із сплатою 3% річних за користуванням кредиту із кінцевим терміном повернення 15 жовтня 2020 року. 15 жовтня 2010 року на забезпечення кредитної угоди №1736 від 15.10.2010 року між [PERSON] та державним підприємством «Тернопільський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» було укладено договір поруки. Відповідно до даного Договору поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] обов'язків, а саме за своєчасне повернення 50000 гривень основної суми кредиту та нарахованих відсотків. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. 553 Цивільного кодексу України передбачається, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В Постанові №5 від 31.03.2012 року Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства, при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. [PERSON] взяті на себе зобовязання виконував частково. Останній платіж по кредитній угоді від 21 жовтня 2008 року здійснений 10 квітня 2012 року, тому в цій частині позову слід відмовити, а з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення заборгованість згідно предявленого розрахунку від 18 серпня 2015 року заборгованості з відсотками за користування кредитом та штрафні санкції по кредитних угодах №1494 від 03.11.2008 року, №1586 від 21 липня 2009 року, №1736 від 15.10.2010 року. В постанові від 19 березня 2014 року Верховного Суду України №6-20цс14 вбачається, що, якщо в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіка погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України зокрема №6-95цс14 від 17.09.2014 року та Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року. В постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року №6-170цс13 вказано, що непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Окрема думка судді Верховного Суду України Охрімчук Л.І. у справі № 6-170цс13 полягає у тому, що законний строк диференціюється: шість місяців - для зобов'язань із визначеним строком виконання; один рік - для зобов'язань, строк виконання яких не визначений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Установлені законом скорочені строки відповідальності поручителя - шість місяців або один рік - є припиняючими. До них не застосовні правила про перерву, зупинення та поновлення строків позовної давності. Державне підприємство «Тернопільський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» повинно було у встановлені законом строки повідомити поручителів про неналежне виконання зобов'язання основного боржника по кредитних угодах, чого зроблено не було. Зважаючи на цю обставину та пропущений строк позовної давності, в задоволенні позовних вимог до [PERSON], [PERSON] слід відмовити. Крім того, позивачем пред»явлено позовні вимоги по чотирьох кредитних угодах, про що він вказує в позовній заяві, однак згідно договору поруки не вказано по яких кредитних угодах повинен нести відповідальність поручитель, а тільки зазначається сума в 50\~000 гривень. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial