Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

В позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2010 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. На даний час він змушений звернутися до суду з позовом про зміну розміру стягуваних з нього на користь відповідачки аліментів в бік зменшення цього розміру та визначення розміру стягуваних аліментів у твердій грошовій сумі у зв'язку із зміною сімейного та матеріального стану. Зміна сімейного стану полягає у тому, що 28.03.2015 року він повторно одружився і має сім'ю, тоді як на момент стягнення з нього аліментів вони з відповідачкою саме розлучилися і він повинен був утримувати тільки себе та сплачувати аліменти на користь відповідачки на утримання сина, у зв'язку з чим він і не заперечував проти такого розміру стягнутих з нього аліментів. Зміна його матеріального стану полягає у тому, що у кінці серпня 2014 року він був звільнений з роботи, на якій був офіційно працевлаштований та працював і з заробітної плати сплачував аліменти. В звязку з чим просить постановити рішення, яким змінити розмір аліментів, стягуваних з нього на користь відповідачки [PERSON] на підставі рішення Красноградського районного суду Харківської області від 12.10.2010 року на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь відповідачки у твердій грошовій сумі, а саме 400,00 гривень щомісячно, починаючи з дня винесення рішення і до досягнення сином повноліття. Належно повідомлений про час та місце розгляду справи позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, відповідно до поданої ним заяви просить судове засідання проводити без його участі, свій позов підтримує та надає всі повноваження своєму представнику. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пославшись на факти та доводи викладені в ньому. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили залишити його без задоволення та подали відповідні заперечення, зазначивши що він є безпідставний, оскільки обставин, передбачених ст.182 СК України, які б могли вплинути на зменшення розміру аліментів, в позові не наведено. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню враховуючи наступне. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересі. Судом встановлено, що позивач по справі має неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] на якого відповідно до рішення Красноградського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2010 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Рішенням Красноградського районного суду від 12.10.2012 року по справі №2-2417/10, позовні вимоги повністю визнано відповідачем та стягнуто з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу) на утримання нашого сина [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на зміну сімейного та матеріального стану як на основні, проте, посилання позивача на ці обставини є безпідставними та необґрунтованими. Так, рішенням Красноградського районного суду від 12.10.2012 року по справі №2-2417/10 в резолютивній частині встановлено, що на дату ухвалення рішення, позивач є безробітним. Таким чином, посилання позивача на ту обставину, що він не має постійної роботи і це нова обставина суд вважає необґрунтованою, оскільки із дати ухвалення рішення про призначення розміру аліментів, як підстава позову не змінився. Також позивач посилається на те, що його було звільнено з роботи, однак це не відповідає дійсності, оскільки, згідно запису трудової книжки, позивача звільнено за п.1 ст.36 КЗпП України, тобто за угодою сторін. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 роз'яснено, що в разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди. Отже, посилання позивача на цю обставину також є необґрунтованою. Позивач не здійснює дієвих заходів, щодо працевлаштування на постійне місце роботи, оскільки не перебуває па обліку у центрі зайнятості, таким чином не здійснює всіх можливих заходів, щодо працевлаштування, що позбавляє можливості посилатися на обставини неможливості знайти робоче місце. Крім цього, в обґрунтування позовних вимог, позивач посилається па приписи ст.192 СК України, якими розмір аліментів може бути змінено на підставі зміни матеріального або сімейного стану. Однак вказану норму необхідно застосовувати в сукупності із ч.1 ст.182 СК України. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Зміна сімейного стану позивача, на що він посилається, а саме, одруження, жодним чином не впливає на визначення розміру аліментів та не може обґрунтовувати позов, оскільки, позивачем не надано доказів непрацездатності дружини, як того вимагає ч.1 ст.182 СК України Така позиція також міститься в постанови п.15 Пленуму ВСУ від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Так. відповідно до ст.180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При вирішенні спору про стягнення аліментів на неповнолітню дитину судам необхідно враховувати, що укладення нею шлюбу не припиняє передбаченого законом обов'язку утримувати її до досягнення повноліття. поряд з цим з наданих суду документів вбачається що неповнолітній син [PERSON] має ряд хронічних захворювань, на лікування яких, мати витрачає значні кошти. Стан здоров'я дитини перебуває в безпосередньому зв'язку з її матеріальним становищем, яке в свою чергу визначається матеріальним становищем того з батьків, з яким дитина проживає. У п.23 вищезазначеної постанови Пленуму від 15.05.2006 року роз'яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради\~\~України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що на даний час не має жодних правових підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки з моменту ухвалення рішення Красноградсбкого районного суду Харківської області від 12.10.2010 року і до предявлення даного позову не настали підстави передбачені ст.192 СК України на зміну розміру аліментів, не надано таких доказів і до позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed