Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

В серпні 2014 року адвокат [PERSON], в інтересах [PERSON], звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання договору поруки припиненим. У позові посилався на те, що 24.07.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено договір кредитний договір. Для забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору в цей же день, 24.07.2008 року, між відповідачем та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого до поручителя, який виконав зобов'язання боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договором застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором. Однак вважає, що договір поруки слід визнати припиненим, виходячи з того, що відповідач не пред'явив своїх вимог до його довірителя [PERSON] протягом шести місяців з дати настання строку виконання основного зобов'язання. Крім того, 23 квітня 2013 року Першотравневим районним судом м.Чернівці ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги «Прива Банк» та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] звернуто стягнення на предмет договору застави - автомобільний причіп, який значно перевищує по своїй вартості розмір боргу за договором кредиту. Вказував, що про заборгованість [PERSON] перед Банком, про звернення стягнення на предмет застави, його довірителю стало відомо лише під час розгляду судом цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Виходячи з того, що Банк, достовірно знаючи про те, що термін виконання зобов'язань за договором кредиту закінчується 22.08.2011 року, а зобов'язання [PERSON] не виконано, не пред'явив в межах шестимісячного терміну до його довірителя вимогу про стягнення боргу, а рішення про звернення стягнення на предмет застави приймалося судом без участі [PERSON], просив визнати договір поруки від 24.07.2008 року припиненим. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Просив його задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» - Бабічук А.С. позов не визнала, про що надала свої письмові заперечення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся судом про місце та час розгляду справи через поміщення оголошення в засобах масової інформації. Причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та необхідність їх задоволення, виходячи з наступного: Так, судом встановлено, що за договором кредиту, укладеного 24.07.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], останній отримав в кредит кошти в розмірі 7000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.08.2011 року (а.с.7-8). Поряд із цим, 24.07.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки за умовами якого до поручителя, який виконав зобов'язання боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договором застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором. Пунктами 10-11 договору зазначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Сторони прийшли до згоди, що строк (позовна давність), в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом 5 років. (а.с.11). 23.01.2012 року відповідачем на адресу [PERSON] було надіслано претензійний лист з вимогою сплатити в термін до 31.01.2012 року існуючу заборгованість. Однак лист повернувся з поштовою відміткою про неможливість його вручення через відмову адресата від одержання (а.с.30-32). Таким чином, заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23.04.2013 року було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на транспортний засіб марки «Scmitz», 2000 року випуску (предмет застави); вилучено вказаний транспортний засіб та передано його Банку (а.с.5-6). Варто зазначити, що рішення суду приймалося судом без участі поручителя [PERSON], який не був залучений до участі у справі ні в якості відповідача, ні третьої особи. Як встановлено судом, рішення суду від 23.04.2013 року набрало законної сили. На даний час державним виконавцем відкрито виконавче провадження з його примусового виконання та вживаються заходи по розшуку транспортного засобу марки «Scmitz», 2000 року випуску (а.с.12). Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором. Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя. За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку. Разом із тим за змістом другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги. Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною. Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання. Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання. Відповідно, на вказані строки не поширюється положення частини п'ятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин. Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом. Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Наведене узгоджується із правовою позицією, якої дійшов Верховний Суд України у своїй постанові 6-170цс13 Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі №6-41 цс14, у разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання (дострокове виконання основного зобов'язання), звернувшись до суду з вимогою про видачу судового наказу про дострокове стягнення з позичальника суми за кредитним договором, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється з наступного дня видачі судового наказу або з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як дата дострокового повернення всього кредиту. Виходячи з наведених вище вимог закону та судової практики, суд дійшов висновку про те, що звертаючись до суду в 2013 році з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, Банк змінив строк виконання зобов'язання та після ухвалення рішення в шестимісячний термін не звернувся до суду з позовом до поручителя [PERSON], у зв'язку з чим договір поруки слід визнати припиненим. Крім того, на думку суду, права відповідача не порушено, адже за рішенням суду йому передано в рахунок погашення заборгованості предмет застави - транспортний засіб марки «Scmitz», 2000 року випуску.

Outcome: approved