Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

В провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції до [PERSON], в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 189 468,73 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 09 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем, як позичальником був укладений кредитний договір № 014/3125/139847/73. Згідно умов кредитного договору позивач надав відповідачеві кредитні кошти у сумі 60 500 грн. строком на 48 місяців, а відповідач зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитним договором у розмірі 13,5 % річних відповідно до графіку погашення кредиту. 09 листопада 2007 року між сторонами укладено договір застави, згідно якого в заставу банку було передано автомобіль ВАЗ 21154, 2007 р. випуску, д/н [NUMBER], що належить відповідачеві на праві власності. У зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором, на підставі виконавчого напису нотаріуса № 2072 від 31.08.2009 року запропоновано звернути стягнення на автомобіль ВАЗ 21154, 2007 р. випуску, д/н [NUMBER] та його було реалізовано державною виконавчою службою, перерахувавши позивачеві кошти в сумі 22 159,88 грн. Кошти від реалізації майна були зараховані на погашення заборгованості по кредиту та відсоткам. Проте, відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання по кредитному договору, у зв'язку із чим станом на 24.10.2014 року сума заборгованості відповідача перед позивачем склала 189 468,73 грн., а саме: · сума неповернутого кредиту - 31 417,77 грн.; · несплачені проценти - 37 135,08 грн.; · пеня суми простроченого платежу за кожен день прострочення - 120 915,88 грн. Тому позивач змушений звертатися до суду та вимагає від відповідача сплатити заборгованість по кредитному договору. Раніше в судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився. Раніше в судовому засіданні заперечив проти позову, зазначивши, що не погоджується із сумою боргу, яка утворилася, вважає, що ним було погашено заборгованість, шляхом зарахування коштів від продажу автомобіля, що був переданий банку у заставу. Крім того, відповідач зазначив, що при проведенні виконавчих дій він не був присутній та не погоджується із вартістю продажу автомобіля, який йому належав. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні встановлено, що згідно умов кредитного договору № 014/3125/139847/73 від 09 листопада 2007 року позивач надав відповідачеві кредитні кошти у сумі 60 500 грн. строком на 48 місяців, а відповідач зобов'язався сплачувати кредит та проценти за користування кредитним договором у розмірі 13,5 % річних відповідно до графіку погашення кредиту ( а. с. 5-10). У відповідності до ч. 1 ст. 574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. 09 листопада 2007 року між сторонами укладено договір застави № 014/3125/139847/73/240, згідно якого в заставу банку було передано автомобіль ВАЗ 21154, 2007 р. випуску, д/н [NUMBER], що належить відповідачеві на праві власності (а. с. 11). Стаття 572 ЦК України визначає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). На підставі виконавчого напису нотаріуса від № 2072 від 31.08.2009 року (а. с. 15) 11 жовтня 2011 року вказаний автомобіль реалізовано та кошти від реалізації майна в розмірі 22 159,88 грн. були зараховані на погашення заборгованості відповідача (а. с. 18-19). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 014/3125/139847/73 від 09 листопада 2007 року сума заборгованості станом на 24.10.2014 року становить 189 468,73 грн., що складає: сума неповернутого кредиту - 31 417,77 грн.; несплачені проценти - 37 135,08 грн.; пеня суми простроченого платежу за кожен день прострочення - 120 915,88 грн. (а. с. 23-26). У відповідності до ч. 3 ст. 553 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд приймає до уваги всі обставини справи в їх сукупності, а саме явна невідповідність наслідків порушення зобов'язання, принципи розумності та справедливості, вважає можливим визначити розмір, який підлягає стягненню неустойки (пені) в розмірі 22 159 грн. 88 коп., що відповідає вартості реалізованого автомобіля, який належав відповідачеві. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1 894 грн. 69 коп. (а. с. 1) , тому витрати по справі слід стягнути з відповідача в частині задоволеної вимоги. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином зобов'язань за кредитним договором, позовні вимоги законні та обґрунтовані, тому підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial