Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, стягнення судових витрат. З зустрічним позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними п.6 та п.7 договору позики від 27 липня 2012 року, стягнення судових витрат. В судовому засіданні позивач-відповідач та представник позивача-відповідача збільшений розмір позовних вимог підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просять суд їх вимоги задоволити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 27 липня 2012 року у сумі 2 764 603,00 грн. (два мільйони сімсот шістдесят чотири тисячі шістсот три гривні нуль копійок), з яких: 370 000,00 грн. (триста сімдесят тисяч гривень нуль копійок) сума основного боргу; 3700,00 грн. (три тисячі сімсот гривень нуль копійок) пені; 74 000,00 грн. (сімдесят чотири тисячі гривень нуль копійок) штрафу; 2 090 500,00 грн. (два мільйони дев'яносто тисяч п'ятсот гривень нуль копійок) відсотків річних; 226 403,00 грн. (двісті двадцять шість тисяч чотириста три гривні нуль копійок) інфляційних втрат. Зустрічний позов не визнали, вважають його необґрунтованим просять суд застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання умов договору недійсними та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині у зв'язку зі спливом строку позовної давності. В судовому засіданні відповідач-позивач та представник відповідача-позивача поданий ними зустрічний позов повністю підтримали, просить суд його задоволити з підстав викладених у заяві та визнати недійсними п.6 та п.7 договору позика від 27 липня 2012 року та стягнути з позивача-відповідача судові витрати по справі. Заявлені позовні вимоги позивача-відповідача про стягнення заборгованості за договором позики не визнали та просять суд відмовити у його задоволенні з підстав викладених в письмових запереченнях на позов. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що первинний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 липня 2012 року між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (надалі - договір позики). Як вбачається з договору позики [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики про наступне: п.1. в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 308 000,00 грн. (триста вісім тисяч гривень нуль копійок), а позичальник зобов'язується повернути позику у визначеним цим договором строк. Відповідно до п.6 договору позики в разі прострочення повернення позики або її частини позичальник зобов'язується сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1% (одного відсотка) від несплаченої суми за кожен день прострочення та штраф в розмірі 20% (двадцять відсотків) від суми цього договору за кожен випадок прострочення. Відповідно до п.7 договору позики в разі прострочення повернення позики або її частини позичальник, крім штрафних санкцій, визначених в п.6 цього договору, зобов'язується сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 365% (триста шістдесят п'ять відсотків) річних від простроченої суми у відповідності до ст.625 ЦК України. Відповідно до п.10 договору позики підписання цього договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики. З дослідженої в судовому засіданні розписки від 27 липня 2012 року №б/н за підписом [PERSON] вбачається, що «Я, [PERSON], стверджую про те, що 27 липня 2012 року отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 308 000,00 грн. повністю на підставі договору безпроцентної позики грошей укладеного 27 липня 2012 року між мною та [PERSON]». З дослідженої в судовому засіданні заяви від 27 липня 2012 року №б/н за підписом [PERSON] вбачається, що «Я, [PERSON], цією заявою стверджую про те, що отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 308 000,00 грн. (триста вісім тисяч гривень нуль копійок) повністю на підставі договору безпроцентної позики грошей, укладеного 27 липня 2012 року. Враховуючи вищезазначене, будь-яких претензій з приводу вищезазначеного до [PERSON] не маю». З дослідженої в судовому засіданні додаткової угоди до договору позики від 27 липня 2012 року (надалі - додаткова угода №1) укладеної між [PERSON] та [PERSON] 30 листопада 2012 року вбачається, що у відповідності до п.1 додаткової угоди в порядку та на умовах, визначених даною додатковою угодою, позикодавець продовжує позичальнику термін дії договору позики в сумі 19 800,00 грн. (дев'ятнадцять тисяч вісімсот гривень нуль копійок), а позичальник зобов'язується повернути позику у визначений термін цією додатковою угодою. Відповідно до п.5 додаткової угоди №1 сторони домовилися, що позичальник поверне всю суму позики до 30 березня 2013 року шляхом сплати кожного місяця до 30 числа чергових платежів у переліченому розмірі. Всі інші пункти даного договору позики залишаються без змін. З дослідженої в судовому засіданні додаткової угоди до договору позики від 27 липня 2012 року (надалі - додаткова угода №2) укладеної між [PERSON] та [PERSON] 25 травня 2013 року вбачається, що у відповідності до п.1 додаткової угоди №2 в порядку та на умовах, визначених даною додатковою угодою позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 68 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позику у визначений термін даною додатковою угодою . Відповідно до п.5 додаткової угоди №2 сторони домовилися, що позичальник поверне всю суму позики до 27 липня 2014 року шляхом сплати кожного місяця до 25 числа чергових платежів у переліченому розмірі. Всі інші пункти даного договору позики залишаються без змін. З дослідженої в судовому засіданні розписки від 25 травня 2013 року №б/н за підписом [PERSON] вбачається, що «Я, [PERSON], стверджую про те, що 25 травня 2013 року отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 68000,00 грн. (шістдесят вісім тисяч гривень 00 копійок) повністю на підставі договору безпроцентної позики грошей укладеного 27 липня 2012 року між мною та [PERSON]». З дослідженого в судовому засіданні правочину про внесення змін (додаткова угода) до договору позики від 27 липня 2012 року укладеної між [PERSON] та [PERSON] 29 листопада 2013 року вбачається, що п.1 сторони дійшли згоди: п.1.1.пункт 1 договору позики від 27 липня 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], викласти в наступній редакції: «1. В порядку та на умовах, визначених договором позики від 27 липня 2012 року, на момент укладення даного правочину про внесення змін до договору позики від 27 липня 2012 року позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти у сумі 370 000,00 копійок (триста сімдесят тисяч гривень 00 копійок) гривень, а позичальник зобов'язався повернути позику у визначений цим договором, додатковими умовами до нього та правочином про внесення змін до договору позики строк». Пункт 1.2. пункт 2 договору позики від 27 липня 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], викласти у наступній редакції: «2.Позика передана позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписання договору позики від 27 липня 2012 року, додаткових угод до договору позики від 25 вересня 2012 року та правочину про внесення змін від 29 листопада 2013 року до договору позики від 27 липня 2012 року готівкою». Пункт 1.3. «пункт 5 договору позики від 27 липня 2012 року викласти у наступній редакції: «5. Сторони домовилися, що позичальник поверне всю суму позики позикодавцю до (27 липня 2014 року) двадцять сьомого липня 2014 (дві тисячі чотирнадцятого) року». Відповідно до п.4 всі інші умови договору позики від 27 липня 2012 року залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов'язання. На день розгляду справи в суді заборгованість відповідачем згідно договору позики не погашена. Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем [PERSON] Відповідачем [PERSON] вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний. Укладений договір відповідач-позивач в судовому порядку не оспорив, у зв'язку з чим, він відповідно до правил ст.204 ЦК України є правомірним. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повертати позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики та сплати процентів. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що у добровільному порядку відповідач-позивач вчасно кошти згідно договору не сплачує, тому дана заборгованість підлягає стягненню з відповідача-позивача на користь позивача-відповідача у судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що при подачі позову до суду [PERSON] звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь тому і судовий збір підлягає стягненню з відповідача-позивача [PERSON] в дохід держави. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ч.4 ст.257 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.5 ст.257 ЦК Укпаїни, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В судовому засіданні позивач та його представник просять суд застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання умов договору недійсними та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Позивач та його представник посилаються на ті обставини, що про порушення свого права, як сторони у зобов'язанні [PERSON] довідався або міг довідатись з часу укладення спірного договору позики, тобто від 27 липня 2012 року. Натомість, позов було подано до Рівненського міського суду у лютому 2016 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України. Відповідно до ст.257, ч.1 ст.261, ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. У правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-11цс13, яка є обов'язковою для усіх судів України зазначено, що відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної даності за вимогами кредитора, які випливають з порушенням боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Отже, в даному випадку підлягають до застосування строки позовної давності до позовних вимог [PERSON] Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що зроблена заява позивачем та його представником про застосування позовної давності до позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання умов договору недійсними є обґрунтованою. [PERSON] обставин на які покликається [PERSON] не спростував, поважних причин пропущення позовної давності в судовому засіданні не навів, тому суд вважає, що в задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними п.6 та п.7 договору позики від 27 липня 2012 року слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки в задоволені основних позовних вимог [PERSON] відмовлено, тому і вимоги про стягнення судових витрат не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved