Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 10022,50 гривень, 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 130,39 гривень та моральну шкоду в сумі 500 гривень та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 13 серпня 2015 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів у вигляді розписки в розмірі 9500 гривень, які відповідач зобовязався повернути в строк до 31 грудня 2015 року. Однак відповідачем у вказаний строк грошові кошти повернуті не були, в звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 10022,50 гривень, 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 130,39 гривень, моральну шкоду, яку він обґрунтовує тим, що діями відповідача йому були спричинені душевні страждання, т.я. відповідач навмисно ухилявся від повернення грошів, на телефонні дзвінки не відповідає, та не має наміру повертати гроші. Позивач був змушений у свій робочий час приходити до відповідача щоб повернути свої кошти, але все це було марно, тому позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмір 500 гривень та судові витрати по справі в сумі 551,20 грн.. В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. В звязку з неявкою в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами, зокрема розпискою від 13 серпня 2015 року, що відповідач [PERSON] зобовязався повернути [PERSON] гроші в розмірі 9500 гривень в строк до 31 грудня 2015 року. (а.с. 3). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. Як зазначив в позовній заяві позивач, [PERSON] не повернув суму боргу встановлений договором строк. У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 10022,50 гривень, 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 130,39 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до розяснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст.. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Враховуючи те, що ані законом, ані договором не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволенні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 551,20 гривень. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial