Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до ПК «ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО № 25» Дніпропетровської міської ради, [PERSON], у якій позивач просить: - визнати недійсним Договір оренди від 07 грудня 2015 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON], щодо передання у користування житлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 52,00 кв.м. - визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру [NUMBER], загальною площею 45,20 кв.м., житловою площею 27,50 кв.м., що розташована на п'ятому поверсі будинку [ADDRESS], яка має наступну експлікацію: 1 - коридор, загальною площею 4,50 кв.м.; 2 - кладова, загальною площею 0,40 кв.м.; 3 - ванна, загальною площею 2,00 кв.м.; 4 - туалет, загальною площею 1,10 кв.м.; 5 - кухня, загальною площею 7,60 кв.м.; 6 - житлова, загальною площею 10,3 кв.м.; 7 - житлова, загальною площею 17,20 кв.м.; І - лоджія, загальною площею 2,10 кв.м. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалась на те, що з 03 серпня 2015 року вона зареєстрована у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач зверталась до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради із заявою про передачу їй безоплатно у приватну власність квартири, проте, жодної відповіді так і не отримала. З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач не визнає її законне право власності на вищевказаний об'єкт нерухомості. Також позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради залишило без розгляду її звернення щодо приватизації квартири, вона вимушена була взята в оренду у [PERSON], квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], проте, у ній проживають зовсім інші люди. Позивач вважає, що такими діями [PERSON] порушив її майнові права та інтереси. Позивач в судове засідання не з'явилась, у позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи без її участі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] познайомилась із [PERSON], [INFO], та переїхала до нього у квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], передавалась за ордером № 23.03.1984 - [PERSON], матері [PERSON], як основному квартиронаймачу, що підтверджується копією Картки квартиронаймача № [NUMBER]. [PERSON] 03.09.1984 був зареєстрований у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Довідкою № 6706 від 12 травня 2015 року. [PERSON] помер [INFO]. З 03 серпня 2015 року [PERSON] зареєстрована у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. КП «ЖЕП № 25» ДМР 15 жовтня 2015 року уклало з [PERSON] Договір № 41-[NUMBER] про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а саме утримання квартири [NUMBER], загальною площею 45,20 кв.м., що розташована у будинку [ADDRESS]. Згідно інформації Технічного паспорту (складений ФОП [PERSON], кваліфікаційний сертифікат Серії [NUMBER] виданий 16 липня 2013 року, зареєстрований у реєстрі атестованих осіб 17 липня 2013 року за № 2370) на квартиру [NUMBER], загальною площею 45,20 кв.м., житловою площею 27,50 кв.м., що розташована на п'ятому поверсі будинку [ADDRESS], вона має наступну експлікацію: 1 - коридор, загальною площею 4,50 кв.м.; 2 - кладова, загальною площею 0,40 кв.м.; 3 - ванна, загальною площею 2,00 кв.м.; 4 - туалет, загальною площею 1,10 кв.м.; 5 - кухня, загальною площею 7,60 кв.м.; 6 - житлова, загальною площею 10,3 кв.м.; 7 - житлова, загальною площею 17,20 кв.м.; І - лоджія, загальною площею 2,10 кв.м. Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (абз. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII). Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (абз. 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII). Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII, незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними однокімнатні квартири. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Позивач зверталась до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради із заявою про передачу безоплатно у приватну власність квартири [NUMBER], загальною площею 45,20 кв.м., що розташована у будинку [ADDRESS], проте, жодної відповіді так і не отримала. З пояснень позивача судом встановлено, що у зв'язку з тим, що Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради залишило без розгляду звернення щодо приватизації квартири, позивач вимушена була отримати у користуванні житлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 52,00 кв.м. Дане приміщення взято позивачем в оренду у [PERSON], про що 07 грудня 2015 року укладеного Договір оренди строком на один рік. Згідно вимог даного Договору оренди від 07 грудня 2015 року позивач вимушена сплачувати [PERSON] щомісячно до п'ятнадцятого числа поточного місяця 2000,00 грн. Також з пояснень позивача судом встановлено, що після укладання вищевказаного Договору оренди позивач забажала вселитись до орендованого майна, проте, виявилось, що приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 52,00 кв.м., не належить [PERSON] та у ньому проживають люди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З огляду на те, що Договір найму від 07 грудня 2015 року не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, у зв'язку з викладеним, даний договір визнається судом недійсним. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною 1 статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. З огляду на те, що Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради та ПК «ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО № 25» Дніпропетровської міської ради чинить перешкоди у переданні [PERSON] в порядку безоплатної приватизації квартира [NUMBER], загальною площею 45,20 кв.м., що розташована у будинку [ADDRESS], суд вважає, що порушене право позивача повинне бути відновлено судом шляхом визнання за нею права власності на вищевказаний об'єкт нерухомості. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. З огляду на те, що судом було відстрочено сплату судового збору до моменту винесення рішення суду, суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved