Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку ( доходу ) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позов мотивований тим, що 21.10.2005 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції, актовий запис № 94. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Їх шлюб розпався тому, що вони мають різні погляди на життя, не розуміють одне одного, від цього часто виникають сварки. У зв'язку з цим вони припинили між собою шлюбні стосунки і вирішили розірвати шлюб. Відповідач коштів на утримання дітей не надає. Просила прізвище після розірвання шлюбу між нею та [PERSON] залишити їй ‹‹[PERSON]››. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи остання була повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву від 18.08.2015 року з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення ( а.с. 22 ). Згідно положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином та останньому направлялись рекомендованими листами судові повістки про виклик до суду за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. За даними АДП УДМС України в Чернігівській області відповідач зареєстрований проживаючим по [ADDRESS]. Згідно відмітки поштового відділення остання судова повістка про виклик до суду повернута без вручення [PERSON] у зв'язку з закінченням терміну зберігання через відсутність останнього за вказаною адресою. Згідно положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, виходячи з положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, відповідачу [PERSON] належним чином вручено судовий виклик і він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб, зареєстрований 21.10.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Городнянського РУЮ Чернігівської області (актовий запис № 94), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). У сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження серії [NUMBER]), [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). З довідки виконкому Городнянської міської ради Чернігівської області від 07.08.2015 року за № 4586 встановлено, що [PERSON] дійсно зареєстрована і проживає за адресою : [ADDRESS], та до складу її сім'ї входить : чоловік - [PERSON], син - [PERSON], 2006 року народження, донька - [PERSON], 2009 року народження ( а.с. 11 ). Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 СК України передбачає, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. При цьому стаття 56 СК України визначає, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу позивачка зазначає різні погляди на життя, нерозуміння одне одного, через що виникають сварки. У зв'язку з цим, сторони припинили між собою шлюбні стосунки, позивачка наполягає на розірванні шлюбу та відновлювати стосунки наміру не має, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх спільних неповнолітніх дітей, а тому враховуючи фактичні взаємини подружжя, наведені позивачкою причини розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, за період від дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням думки позивачки її прізвище слід залишити ‹‹[PERSON]››. Судові витрати у виді сплаченого позивачкою при зверненні до суду судового збору за правилами ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved