Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної події. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 23.05.2016 року [PERSON] рухався на велосипеді марки «Контур» по вул. Івана Лейка в м. Лиман Донецької області, не впорався з керуванням своїм транспортним засобом та, допустивши порушення Правил дорожнього руху, скоїв зіткнення з належним позивачеві легковим автомобілем марки «Peugeot 2008», реєстраційний номер [NUMBER], який було припарковано на стоянці біля відділення ПАТ КБ «ПриватБанк». Внаслідок зіткнення транспортних засобів відповідач отримав легкі тілесні ушкодження, а автомобілю позивача були спричинені механічні пошкодження. Постановою судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.07.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу 340,00 грн. в доход держави. Зазначена постанова судді правопорушником оскаржена не була, набрала законної сили і на теперішній час є чинною. Автомобілеві [PERSON], вини якої у скоєнні дорожньо-транспортної події не було встановлено, спричинені механічні пошкодження. Згідно з наданим позивачем до суду висновком субєкта оціночної діяльності матеріальні збитки, заподіяні майну [PERSON], становлять в грошовому вираженні 10763,80 грн.. Вказані кошти [PERSON] просить стягнути з [PERSON] як з особи, винної у заподіянні шкоди, також позивач просить стягнути з відповідача 550,00 грн., що їх [PERSON] сплатила за здійснення автотоварознавчого дослідження. Крім того, позивач вказує, що під час дорожньо-транспортної пригоди пережила сильний стрес, зазнала душевних страждань, повязаних із втратою матеріальної стабільності, із самим фактом пошкодження автомобіля, який було придбано незадовго до події,змінився її звичний спосіб життя, позивач не мала можливості в повній мірі користуватись тими благами, які їй надавало володіння транспортним засобом, емоційний стан позивача негативно вплинув на її стосунки з членами родини. Ці обставини, на думку [PERSON], спричинили їй моральні страждання, тому як компенсацію за моральну шкоду позивач просить стягнути з відповідача суму 12000,00 грн.. В судовому засіданні [PERSON]та її представник [PERSON] (а. с. 28-30)підтримали заявлені позовні вимоги, наполягали на їхньому задоволенні, на підтримання своєї позиції навели аргументи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Належним способом захисту порушених прав позивача [PERSON] та її представник вважали відшкодування винною особою збитків, завданих адміністративним правопорушенням. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти позову, вину свою у скоєнні дорожньо-транспортної події визнав, вибачився перед позивачем, зазначив, що ДТП сталась через несправність гальмівної системи його велосипеда; вказав, що є пенсіонером, отримує невеликі доходи, тому тієї суми коштів, на якій наполягає позивач, обєктивно не має змоги сплатити. Відповідач вважав достатнім сплатити позивачу 1000,00 грн. на відшкодування матеріальних збитків, вказував на значне завищення розмірі заподіяної шкоди у висновках автотоварознавчого дослідження; із заявленим розміром моральної шкоди [PERSON] повністю не погодився, зазначив, що така оцінка душевних страждань [PERSON] жодним чином не відповідає обставинам правопорушення та тяжкості тієї шкоди, яка була заподіяна майну позивача. Третю особу - Приватне АТ «Страхова група «ТАС» було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом (а. с.55,56), проте третя особа свого представника для участі в судовому засіданні не направила, клопотань про необхідність відкладення судового розгляду заявлено не було; заперечень проти задоволення позову [PERSON]третьою особою висловлено не було. Позивач, представник позивача не заперечували проти розгляду справи без участі представника третьої особи, зазначили, що страховий поліс [PERSON] передбачає лише страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля і не передбачає відшкодування збитків, заподіяних автомобілю позивача. Відповідач також не заперечував проти розгляду справи без участі представника третьої особи. Вислухавши пояснення сторін, допитавши в судовому засіданні свідка, дослідивши письмові матеріали по справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,що [PERSON] є власницею транспортного засобу легкового автомобіля марки «Peugeot 2008», 2016 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER](а.с.7). 23.05.2016 року [PERSON] рухався на велосипеді марки «Контур» по вул. Івана Лейка в м. Лиман Донецької області, не впорався з керуванням своїм транспортним засобом та, допустивши порушення Правил дорожнього руху, скоїв зіткнення з належним позивачеві легковим автомобілем марки «Peugeot 2008», реєстраційний номер [NUMBER], який було припарковано на стоянці біля відділення ПАТ КБ «ПриватБанк». Внаслідок зіткнення транспортних засобів відповідач отримав легкі тілесні ушкодження, а автомобілю позивача були спричинені механічні пошкодження. Відомості за фактом цієї дорожньо-транспортної події були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.05.2016 року за № 12016050420000517 (а.с.8). Постановою слідчого Лиманського ВП Словянського відділу поліції ГУ НП України в Донецькій області від 30.05.2016 року вказане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1ст. 284 КПК України (через відсутність складу кримінального правопорушення) (а.с.11). Водночас слідчим поінформовано начальника Словянського відділу поліції ГУ НП України в Донецькій області про можливу наявність у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Постановою судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.07.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу 340,00 грн. в доход держави (а.с.20-21). Зазначена постанова судді правопорушником оскаржена не була, набрала законної сили і на теперішній час є чинною. Вини [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної події не було встановлено ні під час розслідування кримінального провадження, ні під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Також суд звертає увагу на показання допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], який вказав, що 23.05.2016 року після обіду він повертався на роботу з їдальні, розташованої у відділенні РФ «Донецька залізниця», побачив, що чоловік похилого віку їде вулицею на велосипеді, цей чоловік не впорався з керуванням, його похилило на правий бік і він велосипедом зіткнувся з боковою частиною легкового автомобіля, припаркованого на стоянці біля відділення «ПриватБанк»; при цьому автомобіль стояв за межами проїзної частини вулиці й не рухався; велосипедист рухався досить швидко, будь-яких перешкод його рухові не було, зустрічного транспорту на проїзній частині не було; внаслідок ДТП велосипедист отримав тілесні ушкодження, свідок допомагав йому підвестися і відзначив запах алкоголю від нього та незрозумілу мову, з чого зробив висновок про спяніння велосипедиста. Належному на праві власностімайну [PERSON]М.(автомобілю) внаслідокдорожньо-транспортної події спричинена шкода. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадкахвизначення збитків або розміру відшкодування. Позивач зверталась до субєкта оціночної діяльності [PERSON] для визначення розміру матеріальних збитків, спричинених власнику автомобіля марки «Peugeot 2008», 2016 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно з висновками автотоварозначого дослідження, наданими до суду, розмір таких збитків становить 10763,80 грн. (а. с. 14-17). Відповідач [PERSON] висловлював свою незгоду з такою оцінкою майнової шкоди, заподіяної позивачу. Судом було розяснено відповідачеві його право згідно зі ст. 143 ЦПК України клопотати про призначення експертизи для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, та обовязок сторони, яка заявляє клопотання про проведення експертизи, внести кошти на оплату судової експертизи. Однак клопотання про призначення експертизи від [PERSON] до закінчення судового розгляду не надійшло. Суд не вбачає у даному випадку підстав для обовязкового призначення експертизи, передбачених ст. 145 ЦПК України, і вважає достатніми наявних доказів у справі для визначення розміру майнової шкоди, заподіяної позивачу. На підставі викладеного суд вважає, що вина відповідача у спричиненні майнової шкоди позивачу та розмір такої шкоди встановлені й доведені належними й допустимими доказами по справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права чи інтересу (ст. 16 ЦК України), одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків. Спричинення майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є, зокрема, підставою для виникнення цивільних прав та обовязків(ч.2 ст. 11 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст. 1166 ЦК України). В судовому засіданні відповідачем не доведено відсутність його вини у скоєнні ДТП. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. В розглядуваній справі суд приходить до висновку про необхідність відшкодування відповідачем на користь позивача майнових втрат, яких [PERSON] зазнала у звязку із пошкодженням належної їй речі (автомобіля) у розмірі 10763,80 грн.(а.с.15-17), а також витрат, які [PERSON] мусила зробити для відновлення свого права шляхом звернення за судовим захистом - оплата вартості автотоварознавчого дослідження для визначення розміру збитків 550,00 грн. (а.с.18). З приводу заявлених [PERSON] вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 12000,00 грн. суд зазначає наступне. Свої моральні переживання позивач обґрунтовує тим, що під час дорожньо-транспортної пригоди пережила сильний стрес, зазнала душевних страждань, повязаних із втратою матеріальної стабільності, із самим фактом пошкодження автомобіля, який було придбано незадовго до події, змінився її звичний спосіб життя, позивач не мала можливості в повній мірі користуватись тими благами, які їй надавало володіння транспортним засобом, емоційний стан позивача негативно вплинув на її стосунки з членами родини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини (ст. 1167 ЦК України). Згідно з правовими позиціями, висловленими у постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має зясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює повязані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору (п.5 постанови); розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та тривалість страждань (п.9 постанови). У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості та глибини моральних страждань. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень(ст. 60 ЦПК України). Суд вважає, що позивачем жодними належними й допустимими доказами не доведено розміру моральної шкоди, яку вона просить стягнути з відповідача. Суд не бере до уваги посилання позивача на зміни її звичного способу життя, оскільки, за твердженнями [PERSON], автомобіль вона придбала незадовго до ДТП, тому «звичним» назвати її спосіб життя з використанням власного транспорту не можливо. Суд критично оцінює твердження позивача про відсутність у неї можливості в повній мірі користуватись тими благами, які їй надавало володіння транспортним засобом, оскільки пошкодження, що їх зазнав автомобіль внаслідок ДТП(а. с. 13, 14-17), не призвели до значного погіршення естетичного вигляду транспортного засобу, не віднесені до числа таких, що виключають експлуатацію транспортного засобу чи впливають на безпеку його руху. Наявність у позивача сильного стресу, втрати матеріальної стабільності, погіршення стосунків з членами сімї під час судового розгляду не доведена. З огляду на це, суд відмовляє у задоволенні вимог [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] 12000,00 грн. моральної шкоди. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує наступним чином. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем [PERSON]при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн.(квитанція ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.606274252.1 від 25.08.2016 року, а.с.2); Враховуючи часткове задоволення позову з урахуванням критеріїв пропорційності суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею витрати щодо сплати судового збору в розмірі 267,49 грн..

Outcome: partial