Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

В серпні 2015 року виконавчий комітет Вінницької міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що будинок № 37 по вул. Тарногродського у м. Вінниці, перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Вінниці в особі Вінницької міської ради. Обслуговування даного будинку здійснює МКП «ЖЕК-15». Відповідач зареєстрований у [INFO] з 15 січня 2003 року. В ході перевірки проживання мешканців вищезазначеного будинку, департаментом житлового господарства Вінницької міської ради було проведено відповідне обстеження квартири № 808, в ході якої було встановлено, що відповідач з 2004 року у даному приміщенні не проживає, двері у кімнату заблоковані речами та шафою мешканців, які проживають поряд, про що складено відповідні акти. З 2004 року по теперішній час відповідач разом із своєю дружиною та дітьми проживає в [INFO]. З підстав зазначених вище, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. До судового засідання представник позивача не зявився, хоча повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. На адресу суду від представника позивача виконавчого комітету Вінницької міської ради [PERSON] надійшла заява про розгляд даної справи за відсутності представника позивача. Вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, хоча повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Представником позивача [PERSON] [PERSON] на адресу суд було подано заяву, у якій він просить розгляд даної справи здійснити у його відсутність, вимоги позову не визнав, просив суд у їх задоволенні відмовити. Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до пункту 1.10. рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09 вересня 2002 року № 1366, затверджено акт приймання-передачі в комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків і гуртожитків, які перебувають на балансі ВАТ «ВПЗ», зокрема, гуртожитку по вул. Тарногродського, 37 (а.с. 51, 52). Відповідно до рішення Вінницької міської ради від 04 квітня 2008 року № 1845, будинок № 37 по вулиці Тарногродського у м . Вінниці відноситься до переліку обєктів комунальної власності територіальної громади міста Вінниці (а.с. 37, 38). Відповідно до правил статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, роз'яснень, викладених у пункт 10 постанови Пленуму Верховного суду № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. В разі поважності причин відсутності відповідача понад встановлені строки суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до статті 9 Житлового кодексу Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки регулюється статтями 71, 72 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР, встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно статей 6, 127 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Згідно з частиною 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обґрунтування відсутності відповідача [PERSON] та не проживання його понад шість місяців в гуртожитку з 2004 року, позивач посилався на акти від 15 травня 2015 року (а.с. 7), 21 травня 2015 року (а.с. 8), 03 вересня 2015 року (а.с. 31), 08 жовтня 2015 року (а.с. 53), в яких зазначено про не проживання відповідача [PERSON] в кімнаті № 808 в гуртожитку по вул. Тарногродського, 37 в м. Вінниці з 2004 року та проживання останнього за іншою адресою с. Дашківці, Літинського району. Однак судом не можуть бути визнанні вищезазначені акти, як беззаперечні докази, що підтверджують обставину відсутності без поважних причин відповідача [PERSON] понад шість місяців в кімнаті гуртожитку, з огляду на наступне. В актах обстеження житлового приміщення від 15 травня 2015 року та 21 травня 2015 року, зазначено, що відповідач з 2004 року у квартирі [ADDRESS] не проживає, вхідні двері заблоковано шафою з коридору та побутовими речами. Доступ в кімнату не можливий. При цьому, наведені в акті відомості, було спростовано показами свідків [PERSON] та [PERSON], які суду пояснили, що являються сусідами відповідача, проживають в кімнатах, відповідно, № 802 та № 801, відповідача [PERSON] 1-2 два рази на місяць бачать у гуртожитку, а щодо речей, які заставлені шафою, то свідок [PERSON] зазначила, що з дозволу відповідача вона поставила шафу біля вхідних дверей до його кімнати, у звязку із тим, що вона проводить в себе у помешканні ремонтні роботи, на що відповідач не заперечував. Щодо акту від 03 вересня 2015 року, то зазначений акт було складено лише за участі, як зазначила представник позивача, посадових осіб житлового господарства Вінницької міської ради [PERSON] та [PERSON], при цьому відомості, які в ньому зазначені, зокрема, про відсутність відповідача [PERSON] у кімнаті гуртожитку, не можуть бути визнанні судом беззаперечними, оскільки, гр. [PERSON], які їх повідомив, відмовився від підпису. При цьому, судом було задоволено клопотання відповідача про допит в якості свідка [PERSON], для повідомлення останнім обставин складання вищезазначеного акту, однак свідок до судового засідання не зявився, і в подальшому, відповідач не наполягав на його допиті. Щодо акта від 08 жовтня 2015 року, то в ньому зазначено про те, що відповідач проживає в [INFO], однак дана обставина і не заперечувалась відповідачем, на що останнім було надано довідку Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області від 28 вересня 2015 року, в якій зазначено, що [PERSON] дійсно проживає в житловому будинку за адресою с. Дашківці по вул. Ювілейна, 111, власником якого є [PERSON], згідно заповіту зареєстрованого в реєстрі за № 21 від 09 квітня 1991 року. За вказаною адресою відповідач проживає разом зі своєю сімєю: [PERSON] (дружина) та доньками [PERSON], [PERSON], [PERSON], що в свою чергу підтверджується довідкою про склад сімї (а.с. 55). Пунктом 7 Положення «Про гуртожитки», затвердженого Наказом від 27 квітня 2015 року № 84 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, встановлено, що особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у звязку з проживанням у гуртожитку. На виконання вищезазначених вимог Положення, відповідачем сплачуються кошти за житлово-комунальні послуги (а.с. 58, 59). Вказана сукупність доказів не підтверджує, що відповідач [PERSON] відсутній понад встановлений строк, визначений нормами ЖК України та не проживає в кімнаті 808 гуртожитку по вул. Тарногродського 37 в м. Вінниці. Не свідчать про це і показання свідків, зокрема, сусідів по секції та надані в судовому засіданні. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що хоча відповідач з 2004 року більшою мірою проживає в [INFO], однак, при цьому регулярно приїжджає в гуртожиток по вул. Тарногродського 37 в м. Вінниці, в цей час проживає в кімнаті, зберігає в ній особисті речі та утримує кімнату в житловому стані, що підтверджено також і показами свідків. Крім того, суд бере до уваги, що за наявної у відповідача заборгованості по сплаті комунальних послуг за попередній період відповідачем в 2015 році такі послуги сплачуються за користування житловим приміщенням, що свідчить про наявний інтерес відповідача щодо збереження і утримання ним житлової кімнати. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Виконавчого комітету Вінницької міської ради до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Відповідно до статті 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed