Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

в позові вказано, що на обліку в службі у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради перебуває неповнолітня [PERSON], [INFO], як дитина, яка перебуває в складних життєвих обставинах. Підставою постановки дитини на облік стало те, що дитина залишилась без батьківського піклування. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через підприємство зв?язку, оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки в судове засіданні та їх поважність відповідач суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.07.2004 батьками [PERSON] зареєстровано [PERSON] та [PERSON] Відомості про батька записані на підставі ч.1 ст.126 СК України. Відповідно до інформації Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 21 від 10.10.2018 р. №02-01/357 учениця 8-Б класу [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], залишилась без догляду у зв'язку зі смертю матері [PERSON], яка померла [INFO], (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 11.10.2018 року). До 09.10.2018 р. [PERSON] проживала за зазначеною адресою з матір'ю; [PERSON] у вихованні дочки участі не брав, в школу не приходив і дитиною не цікавився. Відповідно до наказу про взяття на облік дитини від 28.11.2018 [PERSON],, [INFO] прийнято на облік як дитину, яка перебуває в складних життєвих обставинах. 19.10.2018 [PERSON] тимчасово влаштовано до Івано-Франківського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей, де дитина перебуває і на даний час. 19.10.2018 у письмових поясненнях на адресу служби у справах дітей [PERSON] повідомила, що після смерті матері проживає зі своєю бабусею по лінії матері [PERSON] 1936 року народження, яка через свій вік не має можливості здійснювати опіку над нею. Батько [PERSON], з нею не спілкується, участі у її вихованні ніколи не брав, проживає окремо. Відповідно до пояснень, працівниками служби у справах дітей були проведені бесіди з родичами щодо подальшого влаштування дитини. [PERSON], 1984 року народження, повідомила, що є двоюрідною сестрою [PERSON], проте не може взяти на себе відповідальність щодо здійснення піклування над сестрою, так як на утриманні її сім'ї є двоє малолітніх дітей 2008 та 2006 року народження. Відповідно до письмових пояснень від 30.10.2018 [PERSON] є батьком [PERSON], але з дочкою не проживає, не брав участі у її вихованні більше 13 років. З матір'ю дочки [PERSON] в шлюбі не перебував, тому не може прийняти на утримання доньку, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. В акті обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 30.10.2018 вказано, що він проживає в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Загальна площа помешкання приблизно 11 м2, санвузол і ванна окремо. Кімната має занедбаний вигляд і не придатна для проживання дитини. Згідно висновку № 1457 від 27.12.2018 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON]. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідач [PERSON] висловив добровільну згоду на позбавлення його батьківських прав щодо доньки [PERSON]. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, судом встановлено, що позов в частині позбавлення батьківських прав обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. В ст. 2 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. В ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ст. 182 СК України вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В п. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так само в п. 1 ст. 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved