Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів звернулась [PERSON] В судовому засіданні позивач розмір заявлених позовних вимог зменшила та повністю їх підтримала, остаточно просить суд надати дозвіл на тимчасові виїзди малолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України, а саме в період з 21 червня 2018 року по 31 грудня 2018 року до країн Шенгенської зони, а також до Болгарії, Туреччини та Єгипту в супроводі матері [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], [INFO]; надати дозвіл [PERSON] без згоди батька [PERSON] оформляти всі необхідні проїзні документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини [PERSON] за межі України, а саме до країн Шенгенської зони, Болгарії, Туреччини та Єгипту в період з 21 червня 2018 року по 31 грудня 2018 року. В судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги позивача не визнав та дав пояснення про те, що він би не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача з однією умовою, якби позивач зняла з місця реєстрації їхню доньку [PERSON], [INFO] року за місцем його проживання. Оскільки позивач висунутих ним умов не виконує, тому з цих підстав він заперечує позовні вимоги та просить суд відмовити у їх задоволенні. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі від якого [INFO] року у них народилась донька [PERSON]. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 29 жовтня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року в м.Рівне, про що зроблено відповідний актовий запис за №2827. Батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Рівненського міського суду від 16 листопада 2012 року по цивільній справі №1715/15596/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини шлюб між сторонами розірвано; неповнолітню доньку [PERSON] залишено на проживанні з матір'ю; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмір 600 грн. щомісячно, починаючи з 15 серпня 2012 року до досягнення повноліття дитиною. Як пояснила в судовому засіданні позивач, після розірвання шлюбу донька проживає з нею, відповідач платить аліменти на утримання дитини, однак участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. Їхня донька з відповідачем часто хворіє на простудні захворювання, має енурез, а тому потребує оздоровлення та лікування. З метою оздоровлення дитини вона має намір вивозити доньку за межі України на лікування, оздоровлення та розширення її світогляду та інтелектуального розвитку, однак відповідач добровільне не надає згоди на виїзд дитини за кордон, ставить різні вимоги. Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до ч.3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно принципів 4 та 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року (Резолюция 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Позивач обґрунтовує свій позов тим, що має намір виїхати з неповнолітньою донькою за кордон з метою оздоровлення дитини, яка постійно хворіє. Дані обставини суд визнає такими, що відповідають інтересам дитини та сприяють її повноцінному розвитку, в той же час суд не приймає до уваги висунуті умови відповідача позивачу про зняття з місця реєстрації їхньої доньки [PERSON] за місцем його проживання, оскільки вони повністю є неприйнятними та суперечать інтересам дитини. Жодних обставин, які могли б свідчити про зворотне, судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. згідно квитанції, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved