Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, в якому просив звільнити з-під арешту нерухоме майно: готель, що розташований за адресою: вул. Мира, 1 селище Шевченко Дніпропетровського району Дніпропетровської області, квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], накладений на підставі постанови від 20 вересня 2005 року Генеральної прокуратури України; скасувати право власності за Приватною фірмою «АВАНТІ» на готель, що розташований за адресою: вул. Мира, 1 селище Шевченко Дніпропетровського району Дніпропетровської області, квартиру [ADDRESS], та квартиру [ADDRESS]; визнати та зареєструвати за ним, [PERSON] право власності на готель, що розташований за адресою: вул. Мира, 1 селище Шевченко Дніпропетровського району Дніпропетровської області, квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 14 листопада 1997 року між ним, [PERSON] та приватною фірмою «АВАНТІ» був укладений Договір купівлі-продажу готелю, що розташований за адресою: вул. Мира, 1 селище Шевченко Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Того ж дня, 14 листопада 1997 року між ним, [PERSON] та відповідачем був укладений Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 64,40 кв.м. Квартиру він придбав за 54740 грн., розрахунок з фірмою провів перед підписанням даного договору, тому цього ж дня, 14 листопада 1997 року між ним та приватною фірмою «АВАНТІ» в особі директора [PERSON] був укладений [PERSON] прийому-передачі квартири, за яким було здійснено прийом-передачу квартири [ADDRESS] загальною площею 64,40 кв.м., що складається з трьох кімнат житловою площею 41,50 кв.м., та підсобних приміщень, яка перебувала в задовільному стані. Також, 14 листопада 1997 року між ним, [PERSON] та приватною фірмою «АВАНТІ» був укладений Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 34,60 кв.м. Квартиру він придбав за 29410 грн., розрахунок з фірмою провів перед підписанням даного договору, тому цього ж дня, 14 листопада 1997 року між ним та приватною фірмою «АВАНТІ» в особі директора [PERSON] був укладений [PERSON] прийому-передачі квартири, за яким було здійснено прийом-передачу квартири [ADDRESS] загальною площею 34,60 кв.м., що складається з двох кімнат житловою площею 22,40 кв.м. та підсобних приміщень, яка перебувала в задовільному стані. Всі послідуючі роки він відкрито та безперешкодно користувався вищевказаним майном. У грудні 2014 року йому стало відомо, що щодо його нерухомого майна, придбаного у відповідача, внесено записи про обтяження в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно у зв'язку з розслідуванням кримінальної справи № 49-800. Вважає, що записи про обтяження належного йому нерухомого майна порушують його право власності, є незаконними та підлягають скасуванню. Окрім цього зазначив, що 20 вересня 2005 року постановою старшого слідчого в особливо важких справах Генеральної прокуратури України старшого радника [PERSON] у кримінальній справі № 49-800 за обвинуваченням [PERSON] та інших осіб у вчиненні ряду тяжких злочинів, було накладено арешт на майно обвинуваченого [PERSON] у тому числі на готель селища Шевченко Дніпропетровського району, квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. Але, на підставі постанови начальника Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України державного радника юстиції 3 класу [PERSON] від 08 червня 2016 року було скасовано накладений арешт на майно в рамках розгляду кримінального провадження №42013000000000398, тобто арешт накладений на нерухоме майно ПФ «АВАНТІ» - знято. Однак, наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обтяжень на належне йому майно та відмова скасувати ці обтяження, є порушенням його права власності, а тому звернувся до суду з даним позовом. Позивач надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Засновник Приватної фірми «АВАНТІ» [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково, а саме в частині позовних вимог щодо зняття арешту із обєктів нерухомості не заперечував; в частині позовних вимог відносно скасування права власності ПФ «АВАНТІ» на квартири № 23 та № 24 в будинку № 3 по вул. Трьохсвятительська в м. Києві та визнання і реєстрацію права власності на дані квартири за [PERSON] позовні вимоги підтримав та не заперечував проти їх задоволення, оскільки договори купівлі-продажу квартир від 14.11.1997 року та акти прийому-передачі від 14.11.1997 року ним підписувалися та затверджувалися особисто, як засновником фірми після проведення розрахунку і квартири були передані в користування позивача, але заперечував проти позовних вимог позивача щодо скасування права власності ПФ «АВАНТІ» та визнання і реєстрації за [PERSON] права власності на готель, що розташований за адресою: вул. Мира, 1 селище Шевченко Дніпропетровського району Дніпропетровської області, так як позивачу готель в право власності чи користування не передавався і розрахунки за договором купівлі-продажу не проводилися. Виконавчий директор Приватної фірми «АВАНТІ» [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково, а саме в частині позовних вимог щодо зняття арешту із обєктів нерухомості не заперечував; в частині позовних вимог відносно скасування права власності ПФ «АВАНТІ» на квартири № 23 та № 24 в будинку № 3 по вул. Трьохсвятительська в м. Києві та визнання і реєстрацію права власності на дані квартири за [PERSON] позовні вимоги підтримав та не заперечував проти їх задоволення, оскільки договори купівлі-продажу квартир від 14.11.1997 року та акти прийому-передачі від 14.11.1997 року ним підписувалися, після проведення розрахунку, як директором фірми, і квартири були передані в користування позивача, але заперечував проти позовних вимог позивача щодо скасування права власності за ПФ «АВАНТІ» та визнання і реєстрації за [PERSON] права власності на готель, що розташований за адресою: вул. Мира, 1 селище Шевченко Дніпропетровського району Дніпропетровської області, так як позивачу готель в право власності чи користування не передавався і розрахунки за договором купівлі-продажу не проводилися. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Встановлено, що 14 листопада 1997 року між [PERSON] та Приватною фірмою «АВАНТІ» був укладений Договір купівлі-продажу квартири, за яким позивач придбав у приватної фірми «АВАНТІ» квартиру [ADDRESS], загальною площею 64,40 кв.м., що складається з трьох кімнат житловою площею 41,50 кв.м. та підсобних приміщень, яка належала продавцю на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Торговій біржі «Українська біржа «Десятинна» 17 січня 1996 року, реєстраційний номер № 241-120, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 29 січня 1996 року (а.с.36-37). Квартиру [PERSON] придбав за 54 740 грн., розрахунок з фірмою провів перед підписанням даного договору, тому цього ж дня, 14 листопада 1997 року між позивачем та приватною фірмою «АВАНТІ» в особі директора [PERSON] був укладений [PERSON] прийому-передачі квартири, за яким сторони здійснили прийом-передачу квартири [ADDRESS] загальною площею 64,40 кв.м., що складається з трьох кімнат житловою площею 41,50 кв.м., та підсобних приміщень, яка перебувала в задовільному стані . Вказані договір та акт були затверджені засновником ПФ «АВАНТІ» [PERSON] (а.с.36-38). Також, 14 листопада 1997 року між [PERSON] та Приватною фірмою «АВАНТІ» був укладений Договір купівлі-продажу квартири, за яким позивач придбав у приватної фірми «АВАНТІ» квартиру [ADDRESS], загальною площею 34,60 кв.м., що складається з двох кімнат житловою площею 22,40 кв.м., та підсобних приміщень, яка належала продавцю на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Торговій біржі «Українська біржа «Десятинна» 17 січня 1996 року, реєстраційний номер № 242-119, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 29 січня 1996 року (а.с.41-42). Квартиру [PERSON] придбав за 29\~410 грн., розрахунок з фірмою провів перед підписанням даного договору, тому цього ж дня, 14 листопада 1997 року між позивачем та приватною фірмою «АВАНТІ» в особі директора [PERSON] був укладений [PERSON] прийому-передачі квартири, за яким сторони здійснили прийом-передачу квартири [ADDRESS] загальною площею 34,60 кв.м., що складається з двох кімнат житловою площею 22,40 кв.м. та підсобних приміщень, яка перебувала в задовільному стані. Вказані договір та акт були затверджені засновником ПФ «АВАНТІ» [PERSON] (а.с.41-43). Окрім цього, 14 листопада 1997 року між [PERSON] та Приватною фірмою «АВАНТІ» був укладений ще й Договір купівлі-продажу готелю, що розташований за адресою: вул. Мира, 1 селище Шевченко Дніпропетровського району Дніпропетровської області, за яким Приватна фірма «АВАНТІ» продала, а позивач придбав нерухоме майно, яке належало Приватній фірмі «АВАНТІ» на праві власності (а.с.46-47). [PERSON] відкрито та безперешкодно користувався вищевказаним майном, але в грудні 2014 року йому стало відомо, що відносно придбаного у відповідача нерухомого майна, внесено записи про обтяження в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно у зв'язку з розслідуванням кримінальної справи № 49-800. Заперечуючи проти накладення обтяження належного йому нерухомого майна, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Встановлено, що 20 вересня 2005 року постановою старшого слідчого в особливо важких справах Генеральної прокуратури України старшого радника [PERSON] у кримінальній справі № 49-800 за обвинуваченням [PERSON] та інших осіб у вчиненні ряду тяжких злочинів, було накладено арешт на майно обвинуваченого [PERSON] у тому числі: на готель селища Шевченко Дніпропетровського району, квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] (а.с.34). На виконання вимог слідчого, до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесено відомості про обтяження майна в реєстри обтяжень рухомого та нерухомого майна. Як вказано в витязі № 31474527 від 23 грудня 2014 року на підставі постанови від 20 вересня 2005 року Генеральної прокуратури України, Першою київською державною нотаріальною конторою, накладено арешт на нерухоме майно квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження № 2408505 (а.с.29). Як вказано в витязі № 31475731 від 23 грудня 2014 року на підставі постанови від 20 вересня 2005 року Генеральної прокуратури України, Першою київською державною нотаріальною конторою, накладено арешт на нерухоме майно квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження № 2408547 (а.с.28). Як вбачається з матеріалів справи, Генеральною прокуратурою України 22 січня 1997 року була порушена кримінальна справа №49-800 за фактами розкрадання майна в особливо великих розмірах посадовими особами радгоспу «Науковий». 08 вересня 1999 року Генеральною прокуратурою України було порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ст. 86-1 і ч. 1 ст. 172 КК України, яка об'єднана в одне провадження з кримінальною справою № 49-800. 20 жовтня 2000 року Генеральною прокуратурою України було порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 172 (в редакції Закону України від 11 липня 1995 року) КК України, яка об'єднана в одне провадження з кримінальною справою № 49-800. 07 вересня 2001 року Генеральною прокуратурою України була винесена постанова про направлення кримінальної справи в частині доведеного обвинувачення [PERSON] до суду за номером справи 49-979, а відносно решти не розслідуваних епізодів та інших осіб кримінальна справа виділена в окреме провадження для розслідування загальним порядком під № 49-800. У зв'язку із вступом в дію положень нового КПК України (в редакції 2012 року), зокрема в частині вимог статті 214, вищевказані факти протиправних дій у кримінальній справі №49-979 внесені 19.11.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42013000000000398 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України. Таким чином, з метою відшкодування [PERSON] матеріальної шкоди державній агрофірмі «Наукова» та можливої конфіскації майна, постановами слідчих Генеральної прокуратури України [PERSON] від 26.10.2000 року, 19.12.2000 року та [PERSON] від 20.09.2005 року було накладено арешт на майно обвинуваченого [PERSON] та на майно приватної фірми «АВАНТІ», засновником якої є останній. Але, на підставі постанови начальника Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України державного радника юстиції 3 класу [PERSON] від 08 червня 2016 року було скасовано накладений арешт на майно в рамках розгляду кримінального провадження №42013000000000398, тобто арешт накладений на нерухоме майно ПФ «АВАНТІ» було знято (а.с.49-52). Відповідно до ч. 6 ст. 126 КПК України (в редакції 1960 р.) накладання арешту на майно скасовується постановою слідчого, якщо у застосуванні цього заходу відпадає необхідність. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином, після укладення договорів купівлі-продажу квартир у позивача на підставі ст. 328 ЦК України виникло право власності (майнові права) на придбані квартири. Разом з тим, наявність в Єдиному реєстрі заборон обтяжень на належне майно [PERSON] є порушенням його права власності. Стаття 346 ЦК України передбачає, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності у Приватної фірми «АВАНТІ» припинилось з моменту відчуження квартир. Статтями 316-317, 319, 321 ЦК України, передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 334 частина 4 ЦК України зазнає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Через наявність арешту на нерухоме майно Приватної фірми «АВАНТІ», позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності на квартири та позбавлений можливості на підставі ст. 319 ЦК України володіти, користуватись та розпоряджатись придбаним майном. Таким чином, наявність обтяжень на нерухоме майно, перешкоджає позивачу реалізувати в повному обсязі право власності. Відповідно п. «а» ч. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року зі змінами та доповненнями, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: а) про визнання права власності на майно, про витребування майна з чужого незаконного володіння (а в передбачених законом випадках і від добросовісного набувача) чи відшкодування його вартості, про усунення інших порушень прав власника. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту на підставі ч.1 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження». Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.06.2015р. №6-2277св15. Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту, скасування права власності Приватної фірми «АВАНТІ» та визнання права власності за [PERSON] на квартири № 23 та № 24 в будинку № 3 по вул. Трьохсвятительська в м. Києві є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про звільнення майна з-під арешту, скасування права власності ПФ «АВАНТІ» та визнання права власності за [PERSON] на готель, що розташований за адресою: вул. Мира, 1 селище Шевченко Дніпропетровського району Дніпропетровської області, то вони задоволенню не підлягають, оскільки в порядку ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині. На підставі викладеного і

Outcome: partial