Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться вищевказана цивільна справа. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз», треті особи - [PERSON] , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Білий Лелека-2015», - задоволено частково. Визнано права [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз», на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз». В решті позову - відмовлено. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року, вищевказану цивільну справу - повернуто до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області для усунення недоліків, оскільки при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження встановлено, що судом першої інстанції в порушення вимог ст.. 141 ЦПК України не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Сторони в судове засідання не викликалися. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо - не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до роз`яснень п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, що воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. У порядку, визначеному статтею 220 ЦПК, може бути ухвалено додаткове рішення й щодо заочного рішення. Оскарження додаткового рішення провадиться на загальних підставах. Якщо на рішення суду подано апеляційну чи касаційну скаргу і разом із цим порушено питання про ухвалення додаткового рішення, суд повинен спочатку ухвалити додаткове рішення, а потім надсилати справу для перегляду до суду вищої інстанції. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Відповідно до п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами), якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 270 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд керується наступними нормами процесуального закону. Так, частинами 1,2 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, приймаючи до уваги, що позивачів було звільнено від сплати судового збору у відповідності ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», де споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, суд приходить до висновку про те, що з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. В рішенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року не вирішено питання про розподіл судових витрат. Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз», на користь держави судовий збір у розмірі 7040 грн., виходячи з наступного. У відповідності до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява, інша заява і скарга подані до суду. Це стосується, зокрема, і випадків, коли заява про забезпечення позову або доказів, апеляційна чи касаційна скарга подаються пізніше. При цьому ставки судового збору також визначаються розміром мінімальної заробітної плати, встановленої у році, коли позовну заяву, іншу заяву і скаргу було подано до суду. У відповідності до ч.1 ст. 4 закону України «Про судовий збір» Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлені у ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На момент пред`явлення позову, ставка судового збору за подачу позову немайнового характеру фізичною особою складала 0,4 відсотки від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становило (1600 грн.х0,4= 640 грн. Зважаючи на часткове задоволення позову, виходячи з п.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 7040 грн. (640 грн. х 11 задоволених вимог немайнового характеру позивачів, які звільнені від сплати судового збору). На підставі викладеного,

Outcome: approved