Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради та просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношення малолітньої доньки [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що відповідач по справі є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], з вересня 2003 року позивачка не проживає з відповідачем, шлюб між сторонами розірвано в жовтні 2014 року. В грудні 2003 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання малолітньої [PERSON]. Відповідач життям доньки не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, дитина не знає біологічного батька та немає до нього ніяких почуттів, за всі ці роки дитина жодного разу не бачила батька, від народження малолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує у разі повторної неявки відповідача в судове засідання проти ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заперечень проти позову суду не надсилав. Представник третьої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради, надала суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує у разі повторної неявки відповідача в судове засідання проти ухвалення заочного рішення. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Судовим розглядом встановлено, сторони перебували у шлюбі, який був розірваний 20 жовтня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу ( а.с.10). відповідач по справі, [PERSON], є батьком малолітньої [PERSON], [INFO] ( а.с.9). Малолітня [PERSON] проживає разом з матірю (позивачем по справі), та знаходиться на її утриманні. Позивачка [PERSON] працює на посаді продавець касир ТОВ НВП «Енерготехніка» з 01.10.2012 року та її дохід з серпня 2015 року по липень 2016 року складає 21420,00 грн ( а.с.17,18,19). [PERSON] вдруге уклала шлюб з [PERSON], 09 лютого 2007 року ( а.с.11). 01 листопада 2010 року відповідача, [PERSON], рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області оголошено у розшук ( а.с.13). Згідно довідки Ізюмської гімназії № 3 Ізюмської міської ради Харківської області, батько малолітньої [PERSON],[INFO], [PERSON] не бере участі у вихованні доньки, не відвідував батьківські збори, не спілкувався з вчителями, не цікавився справами і навчанням доньки, зі школи не забирав ( а.с.26). Згідно акту обстеження матеріально побутових умов сімї малолітня [PERSON], [INFO] проживає разом з матірю в приватизованій трикімнатній квартирі з усіма комунальними зручностями, у неї є окрема кімната оснащена всім необхідним для навчання та розвитку, санітарний стан помешкання задовільний. Загальний прибуток сім 6500 грн ( заробітна плата чоловіка та дружини). Мати добре піклується про своїх дітей, у них є все необхідне для нормального розвитку та життя ( а.с.15). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 29 липня 2016 року № 3036, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON]. Петровича,[INFO], відносно малолітньої доньки [PERSON],[INFO] (а.с.16). Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, оскільки він відповідає зібраним у справі доказам і фактичним обставинам справи, є достатньо обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною. В обсязі, необхідного для її самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст. 152 Сімейного Кодексу дитина має право на належне батьківське виховання, що передбачає дотримання батьками всіх тих вимог, які пред`являє закон до процесу виховання дитини. Правом на належне виховання дитина наділяється з моменту народження. Відповідач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував факт його участі у вихованні доньки та його бажанні спілкуватися з нею. Суд виходячи з інтересів малолітньої дитини вважає, що існують підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON], який своїми винними діями свідомо нехтує обовязками по вихованню дитини, а тому позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved