Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

В своєму позові [PERSON] посилається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] і її право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно. [PERSON] з її згоди був зареєстрований в її будинку, як її співмешканець. З січня 2013 року відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, однак в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Завідувачем Сокирянського районного сектору Державної міграційної служби їй відмовлено у знятті з реєстрації в будинку відповідача та рекомендовано звернутися з позовом до суду. Посилаючись на ст.405 ч.2 ЦК України, просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в належному їй житловому будинку [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] знятися з реєстраційного обліку, як проживаючого в цьому будинку, у Сокирянському районному секторі Управління ДМС України в Чернівецькій області; у разі не зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, зобов'язати начальника Сокирянського районного сектору Управління ДМС України в Чернівецькій області зняти його з реєстраційного обліку в цьому будинку. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала письмову заяву, якою позовні вимоги підтримала та просить суд розглянути справу за її відсутності. Дає згоду на заочний розгляд справи. Будучи у відповідності до положень ст.ст.74 ч.5, 76 ч.ч.4,9 ЦПК України належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відповаідач в судове засідання не з'явився, про причини свого нез'явлення суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Сокирянського районного сектора Державної міграційної служби УДМС України в Чернівецькій області в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, якою просить розглянути справу без його присутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. За таких обставин та у відповідності до вимог ст.ст.224-226 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. З досліджених судом письмових доказів судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії САА №262451 від 28.04.2004 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3464468 від 28.04.2004 року [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS]. З виданої виконавчим комітетом Романковецької сільської ради довідки №190 від 21.04.2014 року встановлено, що до складу сім'ї, зареєстрованої за вищевказаною адресою, входить відповідач. Із складеного депутатом Романковецької сільської ради Гандзій В.М. та затвердженого сільським головою с.Романківці акту від 11.07.2014 року встановлено, що [PERSON] за адресою: по [ADDRESS] фактично не проживає з 14.01.2014 року, тобто більше одного року. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1383-1У (надалі - Закон) реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст.7 вищезазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто, питання реєстрації місця проживання особи відносяться до категорії понять, які регулюються житловим законодавством. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідач фактично не проживає в будинку позивача без поважних причин та відсутній в даному будинку з січня 2013 року, тобто більше одного року. За таких обставин, є всі передбачені законом підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в належному позивачу житловому будинку. При цьому, суд вважає, що вимоги, зазначені в п.п.2,3 позову, щодо зняття відповідача з реєстрації в будинку позивача, є похідними від наявності у відповідача права на користування житлом та не потребують окремого вирішення, а охоплюються вимогами п.1 позовних вимог. За таких обставин, позовні вимоги суд вважає частково обгрунтованими і такими, що підлягають до часткового задоволення. В позовній заяві позивач не наполягала на стягненні з відповідача понесених нею судових витрат, тому суд не вирішує питання про їх стягнення. На підставі ст. 405 ч.2 ЦК України, ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1383-1У та

Outcome: partial