Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

В серпні 2013 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Посилався на те, що 23 січня 2006 року остання отримала кредит в сумі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В зв'язку з тим, що відповідачка своїх зобов'язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним не виконувала, станом на 30 червня 2013 року утворилася заборгованість в сумі 26 470 грн. 37 коп. яку просив стягнути на свою користь разом із судовими витратами в сумі 264 грн. 70 коп. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 25 листопада 2013 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційному банку «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційному банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23 січня 2006 року в сумі 26 470 грн. 37 коп. та судовий збір в сумі 264 грн. 70 коп. В апеляційній скарзі відповідачка [PERSON] просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки [PERSON], який просив скаргу задовольнити, пояснення представника публічного акціонерного товариства комерційному банку «ПриватБанк» Захарова М.І., який просив залишити рішення суду без змін, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог з таких підстав. Відповідно до положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення і неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду, а тому з відповідачки необхідно стягнути заборгованість в повному обсязі. Проте з таким висновком суду погодитися не можна. Як встановлено судом, 23 січня 2006 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» на підставі письмової заяви [PERSON] про відкриття карткового рахунку із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку надало останній кредит в сумі 10 000 грн. зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості строком до закінчення строку дії картки (а.с. 14, 15). Статтями 257, 261, 267 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим відповідно до ст.ст. 251, 252 ЦК України із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, зазначення у договорі, що картка відкрита на невизначений строк, не свідчить про те, що він не має строку виконання договору, адже пункти 9.6, 9.7 договору (умов користування кредитною карткою) визначають, що у разі ненадходження грошових коштів на кредитну карту на погашення заборгованості протягом 3 місяців з часу закінчення строку дії карти банк починає нараховувати комісію за користування рахунком, а при нульовому рахунку на картці на неактивному рахунку картка закривається. Кредитний рахунок також закривається при ненадходженні заробітної плати на карту протягом 6 місяців та дія кредитно картки не продовжується (а.с. 16-22). Крім того, п. 9.3 зазначених умов передбачено, що карткові рахунки відкриті на невизначений строк за виключенням настання обставин, передбачених пунктами 9.6, 9.7 умов користування кредитною карткою. Із заяви позичальника, яка є складовою частиною кредитного договору, вбачається, що заборгованість за кредитним договором погашається щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с. 15). Таким чином, повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватись із моменту настання строку погашення чергового платежу (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-116цс/13)). З розрахунку заборгованості відповідачки (а.с. 6-13) вбачається, що останній раз вона скористалася кредитною карткою отримавши кредитні кошти у листопаді 2007 року та заборгованість за кредитом на 17 грудня 2007 року становила 9 327 грн. 41 коп. (а.с. 9). Виходячи з умов укладеного договору цю заборгованість вона мала погашати щомісячними платежами в розмірі 652 грн. 92 коп. (7% від 9 327 грн. 41 коп.), тобто 14 місяців (9 327 грн. 41 коп. / 652 грн. 92 коп.). Таким чином кінцевою датою повернення кредиту є 17 лютого 2009 року (17 грудня 2007 року + 14 місяців). До суду позивач звернувся 25 серпня 2013 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку. Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і оскільки відповідачка при розгляді справи подала заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, з висновком суду про задоволення позовних вимог погодитися не можна. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції, як ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, необхідно скасувати та в задоволенні позовних вимог публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» відмовити в зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Outcome: dismissed