Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

В серпні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № 316-008/07Р від 25.10.2007 року в розмірі 188 669,70 доларів США та понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 3654,00 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25.10.2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 316-008/07Р, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит в іноземній валюті в сумі 90000,00 доларів США, строком до 25.10.2026 року із розрахунку 11,3% річних за час фактичного користування кредитом, а відповідачка зобов'язалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов'язання згідно з договором у повному обсязі. Крім того, в якості забезпечення виконання відповідачкою [PERSON] своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 316-008/07Р від 26.10.2007 року. Згідно до зазначеного договору поруки [PERSON] зобов'язалась солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань, передбачених кредитним договором 316-008/07Р від 25.10.2007 року. Позивач виконав умови кредитного договору та надав [PERSON] зазначені грошові кошти у повному обсязі, однак остання свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, та станом на 29.05.2015 року має заборгованість, яка становить 188 669,70 доларів США. Враховуючи те, що відповідачі ухиляються від виконання умов договорів в добровільному порядку, позивач вимушений звернутись до суду з позовом та посилаючись на ст.ст. 15, 16, 526, 549, 553-555, 599, 610, 611, 625, 626, 629, 1049, 1054 ЦК України просить заявлені вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на невиконання відповідачкою [PERSON] умов кредитного договору. Представник відповідачів проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження видачі кредитних коштів, розрахунок заборгованості здійснено невірно, неправомірно нараховано пеню більше, ніж за один рік, пеня розрахована в доларах США, її розмір є завищеним у співвідношенні до розміру збитків, всупереч ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач не звертався з попереднім повідомленням щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту до поручителя. Також представник відповідачів наполягає на застосуванні позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 25.10.2007р. між АКБ «Правекс-Банк та [PERSON] був укладений кредитний договір № 316-008/07Р, згідно умов якого банк надав відповідачці кредит в іноземній валюті на загальну суму 90000 доларів США на споживчі цілі, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна, а відповідачка у свою чергу зобов'язалась погасити кредит до 25.10.2026 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 11,3 % річних (а.с. 23-25). Згідно п. 1.2 статуту ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 07.09.2009 року, ПАТ КБ «Правекс-Банк» створено шляхом перейменування АКБ «Правекс-Банк» і є правонаступником його прав та обов'язків (а.с.47-49). Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору, у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань за цим Договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 1 (один) відсоток річних, починаючи з розміру, встановленого п. 1.2. даного Договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов'язань за цим Договором розмір процентної ставки збільшується з рахуванням збільшення процентних ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту Договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобов'язання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі. Крім того, п.п. 9.1 договору встановлено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування кредитом [PERSON] сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки, зазначеної в п. 1.2 договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Як встановлено судом банк виконав умови кредитного договору № 316-008/07Р від 25.10.2007 року та надав [PERSON] у кредит грошові кошти у сумі 90000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 26.10.2007р. /т. 2 а.с. 43/, а також і діями самої відповідачка [PERSON] по виконанню свого зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків протягом 2007-2009р., а тому твердження представника відповідача на ненадання доказів на підтвердження видачі кредитних коштів є безпідставними. Відповідно до умов договору відповідачка [PERSON] зобов'язалась повертати кредит та сплачувати відсотки щомісячно рівними частинами протягом всього строку дії договору, однак умови кредитного договору належним чином не виконує, з травня 2009р. кредит у встановленому договором розмірі не повертає та відсотки не сплачує, внаслідок чого станом на 29.05.2015 року виникла заборгованість по кредиту, в тому числі прострочена, в розмірі 82495,00 доларів США; заборгованість по відсоткам в розмірі 53052,93 доларів США. За порушення виконання зобов?язання позивачем нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 19091,47 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 34030,30 доларів США /т. 1 а.с. 6-9/. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 316-008/07Р від 25.10.2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТКБ «Правекс-Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 316-008/07Р від 26.10.2007 року /т. 1 а.с. 38/. Відповідно до п.1.1. Договору поруки, поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним Договором, зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором № 316-008/07Р від 25.10.2007 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 25.10.2026р. у розмірі 90000,00 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами Кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 553 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов?язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов?язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов?язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов?язано його початок. Згідно з ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Як установлено судом, [PERSON], а відтак і [PERSON], взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 25 жовтня 2026р., сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) до 10 числа наступного місяця. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. З наданого суду розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку вбачається, що боржником останній платіж внесено 16 січня 2013р., проте, і до даної дати боржником щомісячні платежі вносилися не регулярно та не у розмірі, визначеному кредитним договором, тому позивач заявив позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 1 травня 2009р. до 29 травня 2015р. /т. 1 ас 131-229/. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором строк пред'явлення кредитором вимог про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з п.п. 4.1, 4.2 кредитного договору, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення заборгованості. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в серпні 2015р., доказів того, що строк позовної давності пропущено з поважних причин, не надав, а тому законних підстав для його поновлення у суду немає. Посилання представника позивача на те, що відповідачка [PERSON], звернувшись 15.03.2016р. до банку з пропозицією по погашенню заборгованості вчинила дії, що свідчать про визнання нею заборгованості, а тому строк позовної давності переривається суд вважає безпідставним, оскільки в пропозиції не зазначено про намір сплатити заборгованість в повному обсязі, в тому числі прострочену за період з травня 2009р., навпаки, пропонується списання заборгованості та залишення її на рівні 20 000 доларів США. За таких підстав вказана пропозиція, на думку суду, не свідчить про визнання відповідачкою свого боргу за період з 2009р. та для застосування ст. 264 ЦК України /т. 2 ас 46-48/. Таким чином, у зв?язку з порушенням виконання зобов'язання відповідачкою [PERSON], враховуючи вищевикладені норми матеріального права та правову позицію Верховного Суду України, яка є обов'язковою для суду відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, з відповідачів солідарно підлягає достроковому стягненню заборгованість за кредитом в межах строку давності за період з серпня 2012р. по день проведення розрахунку - 29.05.205р. в розмірі 67 485 доларів США, заборгованість за відсотками за цей же період в розмірі 26 439,67 доларів США, а всього підлягає стягненню 93 924,67 доларів США. Вимоги в частині стягнення заборгованості по щомісячним платежам за період з травня 2009р. по липень 2012р. задоволенню не підлягають у зв'язку із застосуванням судом наслідків спливу позовної давності за заявою представника відповідачів. Також підлягає частковому задоволенню вимога про стягнення пені, яка відповідно до ст. 258 ЦК України нарахована позивачем в межах строку позовної давності /т. 2 а.с. 54/, її розрахунок відповідає вимогам ст.ст. 32, 35 Закону України «Про Національний банк України», ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 192 ЦК України, а тому з відповідачів солідарно підлягає стягненню пеня за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 101 346,62грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків в розмірі 188 139грн. 50коп., а всього 289 486грн. 12коп. Твердження представника відповідачів про те, що розмір пені є завищеним у співвідношенні до розміру збитків, а тому підлягає зменшенню відповідно до ст. 551 ч. 3 ЦК України суд вважає безпідставним, оскільки розмір пені, що стягується судом, не перевищує розміру кредитної заборгованості, пеня нарахована відповідно до умов кредитного договору та у зв'язку з його невиконанням і будь-яких обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру неустойки за рішенням суду під час розгляду справи не встановлено. Посилання представника відповідачів на те, що розрахунок заборгованості є невірним, а тому в позові необхідно відмовити в повному обсязі не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки будь-яких доказів на його спростування надано не було. Твердження представника відповідача про те, що позивач не звертався з попереднім повідомленням щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту до поручителя, а тому позов до нього є передчасним та задоволенню не підлягає суд вважає безпідставним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що 24.06.2015р. на адресу [PERSON], зазначену нею в договорі поруки, направлялась вимога про виконання порушеного зобов'язання, проте була повернута за закінченням терміну зберігання /т. 1 а.с. 20-22/. Крім того, згідно роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України, що містяться в постанові від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору) так і пред'явлення до нього позову. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача в рівних частинах підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial