Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за укладеним між ними договором позики від 19.01.2005 р. у загальному розмірі 308590,00 грн. (з яких : сума позики 306120,00 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ на 29.08.2017 року становить 306120,00 грн.; проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ 1992,00 ГРН.; три проценти річних за час протрочення виконання грошового зобовязання 478,00 грн.), посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобовязань за цим договором щодо повернення позики. Позивач веде дану справу в суді через свого представника [PERSON], який просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] не повідомила суду причину своєї неявки, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання нею судової повістки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що 19 січня 2005 року сторони уклали договір позики, за умовами якого [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в сумі 12000,00 дол. США. На підтвердження укладення цього договору [PERSON] видала [PERSON] письмову розписку від 19 січня 2005 року, яка посвідчує факт отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 12000,00 дол. США від [PERSON] за цим договором. Проте вказаним договором не встановлений строк повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надіслала на адресу відповідача письмову вимогу від 07 червня 2017 року, яка містить вимогу про повернення позики за укладеним між ними договором позики від 19 січня 2005 року у повному обсязі протягом 30-ти днів, яка була отримана відповідачем 12 липня 2017 року. Отже, строк виконання відповідачем грошового зобовязання за договором позики від 19 січня 2017 року настав 11 серпня 2017 року, тобто зі спливом 30-ти календарних днів від дня отримання відповідачем вимоги позивача про повернення позики. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Проте відповідач до теперішнього часу не виконала свої зобовязання перед позивачем за згаданим договором позики від 19 січні 20105 року щодо повернення суми позики. За приписами ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Курс долару США до гривні України встановлений НБУ на 29 серпня 2017 року становить 25,51 грн. за 1,00 дол. США), отже на цю дату еквівалент грошової суми в розмірі 12000,00 дол. США дорівнює 306120,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідна правова позиція міститься в постанові Верхового Суду України від 02 липня 2014 року по справі № 6-36цс14. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача процентів на рівні облікової ставки НБУ за користування позикою за період з 11.08.2017 р. по 29.08.2017 р., розмір яких становить 1992,00 грн., підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від простроченої суми позики у розмірі 306120,00 грн. за укладеним між сторонами договором позики від 19 січня 2005 року, за час її прострочення з 11.08.2017 р. по 29.08.2017 р., дорівнюють 478,00 грн. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати у розмірі 3085,90 грн., повязані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved