Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

в позові вказано, що позивач працював у відповідача з 20/07/2017 по 15/03/2019 на посаді інспектора з фінансово-економічної безпеки служби фінансово-економічної безпеки. 15/03/2019 позивача звільнено з підстави заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі. Відповідно до довідки відповідача заборгованість відповідача по заробітній платі позивача складає 15413,44 гривень. Також позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти за час затримки розрахунку на момент звільнення. До відкриття провадження позивач подав суду заяву про відмову у поданні позову за його вимогою до відповідача про стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позов в частині стягнення заборгованості із заробітної плати та за час затримання розрахунку на час звільнення працівника, просив здійснити розрахунок середнього заробітку за період з дати звільнення по дату подання позовної заяви до суду. Відповідач не забезпечив явку в судове засідання свого належним чином уповноваженого представника. Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Отже правові наслідки не прибуття в судове засіданні сторін та їх уповноважених представників покладено повністю на відповідні сторони. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до довідки відповідача від 14/11/2019 №571 заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати складає 15413,44 гривень. Відповідно до довідки відповідача від 16/11/2019 заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати складає 15413,44 гривень. Відповідно до запису №10 трудової книжки позивача його звільнено з роботи у відповідача 15/03/2019. Відповідно до довідки відповідача від 16/11/2019 в лютому 2019 року позивачу нараховано 9061,25 гривень, а в січні 2019 - 10621,25 гривень. В ст. 116 КЗпП України вказано, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Отже відповідач видав позивачу довідку про те, що заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати складає 15413,44 гривень. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В ст. 117 КЗпП України вказано, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Так позивачем пред`явлено позов за ст. 117 КЗпП України. Однак відповідачем не заперечено позов. Отже відсутній спір щодо розміру стягнення за час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки відповідача від 16/11/2019 в лютому 2019 позивачу нараховано 9061,25 гривень, а в січні 2019 - 10621,25 гривень. В січні 2019 р. 21 робочих днів. В лютому 2019 р. 28 робочих днів. Середньоденний заробіток позивача складає 401,68 гривень. З 18/03/2019 по 03/02/2020 - 221 робочий день, що складає 88771,28 гривень заборгованості. Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі №6-76цс14 від 02.07.2014 р. незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти. Однак в ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов`язок надання суду доказів на обґрунтування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на позивача. При цьому в ч. 4 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже відповідач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням ним дій щодо доведення обставин, які мають значення для справи. Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Отже процесуальним законом безпосередньо на відповідача покладено обов?язок доведення перед судом обставин спору. Однак відповідачем не доведено правових підстав його заперечення проти позову. Також в ч. 1 ст. 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 3 ст. 13 ЦПК України вказано, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином на відповідача покладено обов`язок доведення перед судом обґрунтованості його заперечення проти позову правовими підставами. У свою чергу на позивача покладено обов`язок доведення перед судом обґрунтованості його претензій до відповідача. В судовому засіданні, на запитання головуючого судді про надання суду обґрунтованого розрахунку претензії до відповідача на суму позивач повідомив суд про те, що у нього відсутній розрахунок претензії щодо затримки розрахунку, а суму претензії визначена профспілковим комітетом та повідомлено позивачу. Однак сума вимоги позивача до відповідача щодо затримки розрахунку з урахуванням середнього заробітку позивача та кількості днів затримки розрахунку з 18/03/2019 по 03/02/2020 складає 88771,28 гривень. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial