Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

В серпні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом, в якому просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором № 128/06-ФЛ/07 від 19.12.2006 року в сумі 50883,80 грн. та судовий збір в розмірі 508,84 грн. В обґрунтування позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вказав, що 19 грудня 2006 року між ними та [PERSON] укладено кредитний договір № 128/06-ФЛ/07, згідно якого [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 12700,00 грн., зі оплатою 0,0001% річних за користування кредитними коштами, строком до 10.12.2009 року. Також, було укладено Договір про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску від 19.12.2006 року, згідно якого кредитні кошти перераховані на картку миттєвого випуску № 4476071680186655. В якості забезпечення кредитного договору № 128/06-ФЛ/07 від 19.12.2006 року, між банком, [PERSON] та [PERSON], був укладений договір поруки №124/06/01 від 19.12.2006 року, згідно якого [PERSON] поручилася відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань по кредитному договору № 128/06-ФЛ/07 від 19.12.2006 року. В разі невиконання зобов'язань по кредитному договору відповідачі відповідають перед позивачем як солідарні боржники. Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2010 року по справі № 2-3016/09 позовні вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит», щодо стягнення заборгованості з відповідачів задоволено в повному обсязі (стягнуто заборгованість станом на 06.05.2009 року). Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження (ВП 18717838) від 19.12.2014 року Відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ, [PERSON] сплатила суму заборгованості (яка розрахована станом на 06.05.2009 року). За час слухання справи в суді та виконання рішення суду продовжували діяти умови кредитного договору № 128/06-ФЛ/07 та договору поруки №124/06/01, нараховувалась комісійна винагорода, пеня. Відповідно до п. 7.2 кредитного договору №128/06-ФЛ/07 умови договору діють до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Отже, утворився борг за кредитним договором №128/06-ФЛ/07, за стягненням якого Банк звернувся до суду з даним позовом. В листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим, в якому просила визнати припиненим Договір поруки №124/06/01 від 23 листопада 2006 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та нею, [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань позичальника за Кредитним договором №128/06-ФЛ/07 від 19 грудня 2006 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON]; судові витрати за зустрічним позовом покласти на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказала, що 19 грудня 2006 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №128/06-ФЛ/07 про надання кредиту на суму 12700,00 грн., зі строком повернення до 10 грудня 2009 року включно, зі сплатою процентної ставки за користування кредитом в розмірі 0,0001% річних. 23 листопада 2006 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та нею, [PERSON] було укладено Договір поруки №124/06/01, згідно якого вона зобовязалася відповідати в повному обсязі перед банком за своєчасне та повне виконання зобовязань позичальника [PERSON] за Кредитним договором №128/06-ФЛ/07 від 19.12.2006 року. Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2010 року по справі № 2-3016/09 позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» були задоволені в повному обсязі, стягнуто солідарно з неї, [PERSON] та [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитом, судові витрати по сплаті держмита та сплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 8878,23 грн. Вказане рішення суду було виконано нею та [PERSON]П в повному обсязі. 19 грудня 2014 року є датою внесення нею, [PERSON] останньої суми заборгованості по основному зобовязанню та відсоткам за Кредитним договором №128/06-ФЛ/07 від 19.12.2006 року. Зазначила, що банк в своєму позові просить стягнути заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 50883,80 грн. за період з 07.05.2009 року по 14.08.2015 року, а відповідно до пункту 5.1 Договору поруки, порука припиняється із припиненням зобовязання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за Кредитним, договором не заявив позовні вимоги до Поручителя. З грудня 2014 року по вересень 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в суд з додатковими вимогами протягом шести місяців з моменту останньої виплати нею коштів на погашення суми, визначеної судовим рішенням від 15.02.2010 року, не звертався. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, який встановили сторони в договорі), тому [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх прав. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за довіреністю [PERSON] надала суду заяву в якій просила розглядати справу без участі представника банку, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.91). [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не визнала, зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не визнала, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Вислухавши відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участи у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»), та [PERSON], було укладено Кредитний договір №128/06-ФЛ/07 про надання кредиту на споживчі цілі: на суму 12700,00 грн., зі строком повернення до 10 грудня 2009 року включно, зі сплатою процентної ставки за користування кредитом в розмірі 0,0001% річних (а.с.7-8). 23 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 124/06/01, згідно якого поручитель зобовязалася відповідати в повному обсязі перед Банком за своєчасне та повне виконання зобовязань позичальника [PERSON] за Кредитним договором №128/06-ФЛ/07 від 19.12.2006 року. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України). Згідно пункту 2.2 Договору поруки, поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж обсязі, що й Боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодування всіх збитків. Згідно пункту 2.3 Договору поруки, у випадку непогашення боржником заборгованості за Кредитним договором протягом 1-го календарного дня з моменту настання строку сплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, передбачених Кредитним договором, у Кредитора виникає повне вимоги право сплати боргу в повному обсязі до поручителя. Згідно пункту 3.1 Договору поруки, у випадку невиконання Боржником своїх зобовязань за Кредитним договором у зазначені у договорі строки, поручитель зобовязується не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення його Кредитором (письмового або телетранмісійного) про невиконання Боржником прийнятих на себе зобовязань сплатити грошову суму, яку вимагає Кредитор, шляхом її перерахування на рахунок Кредитора будь-яким способом, вказаним Кредитором. Пунктом 3.5 Кредитного договору визначено, що Банк має право вимагати дострокового повернення Кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього Договору у наступних випадках: б) Позичальник у період дії цього Договору порушував будь-які умови цього Договору, у тому числі: позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентами, відповідно до пунктів 3.2.,3.3.,4.3.,4.4. Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2010 року по справі позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» були задоволені в повному обсязі, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитом у сумі 4651,91 грн., заборгованість по сплаті комісії 876,17 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту, щомісячної комісії та відсотків 3014,72 грн., і судові витрати по сплаті держмита у розмірі 85,43 грн. та сплаті інформаційно-технічного і забезпечення розгляду справи у розмірі 250 грн., а всього стягнуто 8878,23 грн. Таким чином, Банк відповідно до положень ст. 1050 ЦК України та пункту 3.5 Кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково. Вищевказане рішення суду було виконано [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі, що підтверджується постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції від 19 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 18717838 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в звязку повним виконанням рішення. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в своєму позові просить стягнути заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 50883,80 грн. за період з 07.05.2009 року по 14.08.2015 року, що складається з суми простроченої заборгованості по щомісячній комісії в розмірі 10919,27 грн. із розрахунку по 222,25 грн. за період з 01.05.2009 року по 31.08.2013 року (відповідно до п. 4.7 Кредитного договору), та пені за прострочення заборгованості по комісії в розмірі 1% за кожний день прострочення в загальній сумі 39964,53 грн. за період з 14.08.2014 року по 14.08.2015 року. Однак, такі позовні вимоги суперечать діючим нормам матеріального права, яким визначено порядок виконання зобовязань. Зобовязання припиняються з підстав передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підставі, зокрема визначені у ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Таким чином, з ухваленням Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області рішення від 15 лютого 2010 року про задоволення вимог кредитора - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредити» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, в тому числі: сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, сплата та нарахування комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів, разом із тим виникло грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Заявлена ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії в розмірі 10919,27 грн., ґрунтується на умовах пункту 4.7 Кредитного договору, правовідносини сторін по якому припинилися з ухваленням судового рішення. Отже припинилось і право Банку на нарахування щомісячних сум комісійної винагороди. Заявлена сума пені за прострочення заборгованості по комісії в розмірі 1% за кожний день прострочення в загальній сумі 39964,53 грн. нарахована на загальну суму комісійної винагороди, на яку Банк не має права. Так суд прийшов до висновку, що норма права передбачена ст. 625 ЦК України може в даному випадку застосовуватись лише до сум грошових зобовязань, які були визначені рішенням суду від 15.02.2010 року по цивільній справі № 2-3016/09 та не виконані сторонами, а як вже зазначалось вище, рішення суду про дострокове стягнення кредитних коштів було відповідачами виконано в повному обсязі. Відповідно до пункту 5.1 Договору поруки, порука припиняється із припиненням зобовязання, що забезпечується нею; порука також припиняється, якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за Кредитним, договором не заявив позовні вимоги до Поручителя. Отже, згідно умов договору відповідальність Поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена Кредитним договором, і триває протягом шести місяців, за спливом яких зобовязання Поручителя перед Банком є припиненими. Кінцевою датою внесення [PERSON] останньої суми заборгованості по основному зобовязанню та відсоткам за Кредитним договором №128/06-ФЛ/07 від 19.12.2006 року є 19 грудня 2014 року. З грудня 2014 року по вересень 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в суд з додатковими вимогами протягом шести місяців з моменту останньої виплати [PERSON] коштів на погашення суми, визначеної судовим рішенням від 15 лютого 2010 року, не звертався. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки від 19 грудня 2006 року вбачається, що в ньому встановлено строк, після якого порука припиняється шість місяців від дня настання строку виконання зобовязання. Ця умова Договору поруки відповідає ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого Зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право, а отже, і обов'язок поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14, словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, така аналогічна правова позиція викладена в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, від 17 вересня 2014 року № 6-170цс-14, від 24 вересня 2014 року № 6-106цс-14, від 17 вересня 2014 року № 6-6цс-14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, а позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволенню не підлягає, оскільки поданий з порушенням шестимісячного строку предявлення вимоги до поручителя. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої \~сторони \~понесені \~нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] підлягає стягненню 508,84 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved