Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] та [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним правочинів. Позовні вимоги обґрунтовувані тим, що 17 січня 2008 року між ПАТ «Форум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0015/08/26-CL. В забезпечення виконання зобов`язань за даним Кредитним договором між банком та [PERSON] 17.01.2008 був укладений договір іпотеки, який посвідчений у цей день приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М.М. та зареєстрований за № 249. Зауважують, що банк звернувся в Ужгородський міськрайонний суд з позовом про стягнення боргу за кредитним договором № 0015/08/26-CL та рішенням від 18.11.2013 суд вирішив розірвати кредитний договір та стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 583 226,66 грн. та звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації на підставі купівлі-продажу будь-якій особі покупцеві від імені банку. Однак, позивачам стало відомо про те, що ПАТ «Банк Форум» уклало договір відступлення права вимоги за даним Кредитним договором та Договором іпотеки з ТОВ «Фінансова компанія «Веста». Так, 26 березня 2019 між банком та ТОВ «ФК Веста» був укладений договір відступлення права вимоги №0002/19/5. За умовами п. 1 зазначеного договору Банк відступає новому кредитору ТОВ «ФК Веста» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, заставодавців, іпотекодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1, Додатку №1.1., Додатку № 1,2 та Акті № 1 приймання-передачі документації до цього Договору. Того ж дня 26.03.2019 між вказаними товариствами був укладений Договір про відступлення прав за Договорами Іпотеки. Відповідно до п.1.1. даного договору у зв`язку з укладенням між товариствами договору №0002/19/5 про відступлення прав вимоги від 26.03.2019 Первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних первісному іпотеко держателю згідно з договорами іпотеки, укладеними між первісним іпотекодержателем та боржниками/іпотекодавцями. Відповідно до вищенаведеного, сторонами даних правочинів був складений Додаток №1 до Договору №0002/19/5, згідно рядку 102 до якого право вимоги по Кредитному договору, укладеному з [PERSON] також було відступлено. Позивачі зазначають, що вищевказані договори в частині відступлення прав по Кредитному договору та Договору іпотеки повинні бути визнані недійсними на підставі ст. 215 та ч. 1 ст. 203 ЦК України з огляду на те, що зміст цих правочинів суперечить Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам що підтверджується наступним. У рядку 102 Додатку №1 до Договору №0002/19/5 про відступлення прав вимоги від 26.03.2019 зазначено, що відступлення прав вимоги проведено по боржнику [PERSON] за кредитним договором 0015/08/26-CL від 17.01.2008 із загальним залишком заборгованості 145 180,78 дол. США (валюта кредиту 840) що в гривні становить 3 903 785,74 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 60 000 дол.США (1 613 348,16 грн). та відсотків 85 180,78 дол.США (2 290 437,58 грн). Наголошують, що згідно зазначеного вище Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області своїм рішенням від 18.11.2013 вирішив розірвати Кредитний договір та стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 583 226,66 грн. боргу, а також звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості. Тобто, пред`явивши позов про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки, банк скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України правом дострокового погашення за кредитом, чим змінив строк виконання основного зобов`язання. Кредитний договір цим рішенням суду розірваний, і між сторонами існують лише невиконані зобов`язальні правовідносини щодо погашення тієї суми боргу, яка зазначена у рішенні суду. Банк, використавши у 2013 році своє право на дострокове повернення всього кредиту, не має права нараховувати проценти за кредитним договором після звернення до суду у 2013 році. Тому, обсяг прав ПАТ «Форум Банк» як первісного кредитора становив за кредитним договором № 0015/08/26-CL від 17.01.2008, укладеним з [PERSON] повинен становити 583 226,66 грн. Викладене свідчить про те, що за змістом договору відступлення №0002/19/5 перехід прав ПАТ «Форум Банк» відбувся не в обсязі, що існували на момент переходу, а в більшому обсязі, чим допущено було порушення норм ст. 514 ЦК України та ч. 1 ст. 203 ЦК України, що є підставою недійсності даного правочину згідно ст. 215 ЦК України. Враховуючи викладене, просять суд визнати недійсним Договір №0002/19/5 про відступлення права вимоги від 26 березня 2019, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» в частині відступлених прав кредитора за Кредитним договором № 0015/08/26-CL укладеним 17 січня 2008 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Форум»; визнати недійсним Договір про відступлення прав за Договорами іпотеки (Іпотечними договорами) від 26 березня 2019, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» в частині відступлених прав іпотекодержателя за Договором іпотеки укладеним між [PERSON] 17.01.2008 та Публічним акціонерним товариством «Банк Форум», який посвідчений у цей день приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М.М. та зареєстрований за № 249 і укладений на забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 0015/08/26-CL укладеним 17 січня 2008 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Форум». Також вирішити питання про стягнення з відповідача судових витрат. Не погоджуючись з позовними вимогами, представником відповідача був поданий відзив на позов, суть якого зводиться до наступного. 26 березня 2019 між ПАТ «Банк Форм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» відповідно до чинного законодавства України був укладений договір відступлення права вимоги №0002/19/5. Згідно даного Договору відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №0015/08/26-CL від 17.01.2008, що був укладений між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] . 26 березня 2019 року між ПАТ «Банк Форм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» на підставі договору про відступлення права вимоги посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого за №254, право іпотеки за договором іпотеки №249 від 17.01.2008 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста», код ЄДРПОУ 41264766. Зазначає, що 06 серпня 2019 відповідно до рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» (код ЄДРПОУ 41264766) змінило найменування на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Інвестохіллс Веста» (код ЄДРПОУ 41264766). У відзиві на позов зазначив, що дійсно рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2013 у справі №712/21907/12 з [PERSON] та [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитом №0015/08/26-CL в сумі 583 266,66 грн., тобто встановлено наявність зобов`язання позивача зі сплати заборгованості за договором кредиту №0015/08/26-CL від 17.01.2008, яке не було припинене в порядку, встановленому нормами ЦК України. Сам факт розірвання договору унеможливлює виникнення на його підставі нових зобов`язань сторін у майбутньому, натомість ті зобов`язання, що виникли до моменту розірвання договору в силу ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, за відсутності доказів припинення на момент укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги зобов`язання, що виникло на підставі договору кредиту, підстави вважати, що таке зобов`язання було припинено станом на час укладення договорів відступлення права вимоги відсутні. Крім того, позивач 1 посилається в обґрунтування доводів позовної заяви, як на підставу визнання договорів недійсними на те, що розмір відступленої вимоги до нього, вказаної в оскаржуваному договору, є більшою ніж сума стягнута рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2013 у справі №712/21907/12. Одночано зазначив, що вказане не може слугувати підставою для визнання договорів недійсними. Позивачами не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження повного виконання зобов`язання, а тому відсутні підстави вважати, що договірні зобов`язання є припиненими. Сам по собі факт відступлення прав вимоги за зобов`язанням не є підставою для припинення зобов`язання. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову. Додатково, через канцелярію суду надійшли пояснення представника третьої особи, згідно яких вона вказує, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб заперечує проти заявлених позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 04.07.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «БАНК ФОРУМ», як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим. 21.02.2019 відбувся продаж лоту F35GL40580, сформовано протокол електронних торгів №UA-EA-2019-01-31-000076-b, відповідно до якого переможцем визначено учасника Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА». Наголошує, що заміна кредитора у зобов`язанні за загальним правилом не впливає на його зміст. Отже права боржника щодо нового кредитора залишаються такими саме, як і його права щодо первісного кредитора, а саме боржнику надається право висувати проти вимоги нового кредитора ті ж саме заперечення, які він мав проти первісного кредитора. До наведеного зазначає, що діючим цивільним законодавством не передбачено підстави недійсності правочину незгоди боржника з розміром відступленого боргу. З урахуванням зазначеного, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Проте, як вбачається з матеріалів даної справи, позивачем не наведено суду належних та допустимих доказів порушення прав та законних інтересів останнього в результаті укладення Договору № 0002/19/5 про відступлення прав вимоги від 26.03.2019. З огляду на те, що фактично права та законні інтереси позивача порушено не було, відсутні підстави для застосування певних способів захисту. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Андрейчук О.М. у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі та просив такі задоволити. Позивач [PERSON] також не скористався правом на участь у судовому засіданні. Його представник адвокат Коссей О.М. подав заяву, згідно якої просив провести розгляд справи без їх участі та задоволити позов у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Мартиняк В.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову та підтримав доводи, викладені у відзиві на позову. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гудова О.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції через програмне забезпечення EasyCon також заперечила проти задоволення позову у повному обсязі з підстав та мотивів, викладних у відзиві на позов. Заслухавши доводи представників сторін, пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. За приписом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 17.01.2008 між ПАТ «Форум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0015/08/26-CL. Також, на забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, того ж дня між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки, який посвідчений у цей день приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М.М. та зареєстрований за № 249. З оглянутого у судовому засідання Договору №0002/19/5 про відступлення прав вимоги від 26.03.2019 встановлено, що ПАТ «Банк Форум» відступило новому кредитору ТОВ «ФК «Веста», а новий кредитор набув права вимоги до позичальників, заставодавців, іпотекодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1, Додатку №1.1., Додатку № 1,2 та Акті №1 приймання-передачі документації до цього Договору. Згідно вказано договору, новий кредитор отримав і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором 0015/08/26-CL від 17.01.2008 та [PERSON] за договором іпотеки. Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження», заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним для розгляду судом заяви про заміну стягувача. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 року (справа № 6-122цс13), виходячи зі змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст.\~15\~Закону\~України\~«Про виконавче\~провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. Разом з тим, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження,\~тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі від 21.03.2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18). Таким чином, відбувся перехід прав та обов`язків від попереднього кредитора ПАТ «Форум Банк» новому ТОВ «ФК «Веста», який за своїм правовим змістом є відступленням права вимоги, що передбачена п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України. Судом також встановлено, що 06 серпня 2019 відповідно до рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста», товариство змінило найменування на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Інвестохіллс Веста» (код ЄДРПОУ 41264766). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Пунктом 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06.11.2009\~№9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними визначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203\~ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Частиною 3 статті 215\~ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Системний аналіз зазначених вище норм ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що істотними умовами договору про відступлення прав вимоги є умови передачі права вимоги; види та перелік документів, що підтверджують право вимоги та мають бути передані первісним кредитором новому; момент виникнення права вимоги у нового кредитора. Правовим наслідком відсутності у договорі усіх істотних його умов є те, що такий договір вважається не укладеним, оскільки відповідно до ч. 1 ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Такої підстави недійсності договору як недосягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов чинне законодавство не містить. Аналогічна правова позиція викладена в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, де зазначено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Вимога про визнання правочину (договору) не укладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК України. Зважаючи на викладене суд вважає, що спірний договір №0002/19/5 про відступлення права вимоги від 26 березня 2019 укладений у встановленій законом формі його укладення для такого виду договорів, підписаний уповноваженими на те сторонами, у ньому зазначені необхідні умови договору. Більше того, статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, твердження позивачів про те, що за змістом договору перехід прав відбувся в більшому обсязі ніж ті, які існували на момент переходу не приймаються судом до уваги як безпідставні. Також суд констатує, що незгода боржника з розміром відступленого боргу не є підставою для недійсності правочину. Інших належних та допустимих доказів та підстав, за якими суд може дійти висновку та вважати недійсним договір про відступлення прав вимоги від 26.03.2019 позивачами не надано. Таким чином, враховуючи наведені вище положенння нормативно-правових актів, встановлені законодавством для вчинення оспорюваного правочину, підстави для визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним відсутні. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, аналіз досліджених у справі доказів свідчить, що позивачами не доведено тих обставин, на які вони посилаються як на підставу позову, натомість такі їх доводи знайшли своє об`єктивне спростування доводами відповідача, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним, тому у його задоволенні слід відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed