Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

В серпні 2016 року ПАТ «Чернігівобленерго» звернулось з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 11536 грн. 29 коп. за спожиту електричну енергію. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що внаслідок порушення відповідачем п.п.10, 15, 19, 21 Договору про користування електричною енергією, виникла заборгованість за спожиту електричну енергію по особовому рахунку 231/57. Боржнику надсилався лист-попередження про припинення електропостачання від 07 вересня 2015 року, на який споживачем надано заяву, проте заборгованість не сплачено. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Чернігівобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Не погоджуючись з даним рішенням представник ПАТ «Чернігівобленерго» звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2016 року і ухвалити нове рішенням, яким задовольнити позов ПАТ «Чернігівобленерго» в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд помилково прийшов до висновку про укладення договору між сторонами лише 14 листопада 2015 року, адже в справі наявний договір між [PERSON] та ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» в особі директора Козелецького району електричних мереж від 14 листопада 2005 року, а з самого рішення випливає, що договірні відносини існували принаймні з 2013 року. Апелянт зазначив, що суд не врахував вимоги п.19 Правил користування електричною енергією для населення де зазначено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами на підставі показів приладів обліку, а розрахунковим періодом для встановлення розміру плати спожитої електричної енергії є календарний місяць, згідно п.20 Правил. За порушення цих пунктів [PERSON], як споживач, несе відповідальність згідно договору. Попередній показник електролічильника був 4434 кВтг, а при перевірці встановлено 2999 кВтг, тобто [PERSON] фактично спожив та не оплатив 8565 кВтг електричної енергії. Також апелянт вважає, що лист Департаменту електроенергетичного комплексу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на звернення [PERSON], на який посилався суд в своєму рішенні, не є доказом у розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України. Також даний лист не є підтвердженням переплати за спожиту електричну енергію у споживача [PERSON] Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право, крім іншого, скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Чернігівобленерго» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ПАТ «Чернігівобленерго» не надані належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог про стягнення із [PERSON] заборгованості у розмірі 11536 грн. 20 коп. за спожиту електричну енергію. При цьому, у споживача [PERSON] існує переплата за спожиту електричну енергію, постачання якої здійснювалося до господарства по вул.Гагаріна, б.38 в с.Рудня, Козелецького району Чернігівської області, на підставі договору про користування електричною енергією №231/57, укладеного 14 листопада 2015 року між ПАТ «Чернігівобленерго» і [PERSON] Однак, з таким висновком не може погодитись колегія суддів апеляційного суду. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст.714 ЦК України, ст.ст.24-27 Закону України «Про електроенергетику», а також нормативно-правовими актами в сфері електропостачання. Постачання фізичним особам електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією. Згідно положень ст.ст.6, 626-631, 526 ЦК України укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ч.4 ст.26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електричною енергією для населення від 26 липня 1999 року №1357 (далі - Правила). Згідно з п.19 Правил розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку. У відповідності до п.42 Правил побутовий споживач електричної енергії зобов'язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; Відповідно до п.48 Правил користування електричною енергією для населення, споживач несе відповідальність перед енергопостачальником за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію; порушення правил користування електричною енергією; ухилення або несвоєчасне виконання рішень та приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку; пошкодження приладу обліку; розукомплектування та пошкодження об'єктів електроенергетики, розкрадання майна цих об'єктів; насильницькі дії, що перешкоджають посадовим особам енергопостачальника виконувати свої службові обов'язки. Згідно п.53 Правил у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження. Судом встановлено, що ПАТ «Чернігівобленерго» є постачальником електроенергії в Чернігівській області відповідно до ліцензії АГ №500368 від 19 травня 2011 року. Між [PERSON] та ВАТ ЕК «Чернігівобленерго», правонаступником якого є ПАТ «Чернігівобленерго», відокремленим підрозділом якого є Козелецький район електричних мереж, укладений договір від 14 листопада 2005 року про користування електричною енергією (а.с.12-13). Згідно умов договору ВП Козелецький РЕМ зобов'язувався постачати електроенергію на об'єкт споживача за адресою в [ADDRESS], а споживач [PERSON] своєчасно оплачувати спожиту електроенергію. Таким чином, доводи апеляційної скарги, щодо існування між сторонами договірних відносин з листопада 2005 року є вірними. Суд помилково у своєму рішенні зазначив, що договір укладено в 2015 році, однак вказана помилка не впливає на висновки суду. Як зазначив в своєму рішенні суд першої інстанції, із листа Департаменту електроенергетичного комплексу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України після розгляду звернення [PERSON], зокрема, виходить, що постачання електричної енергії в [ADDRESS] здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією [NUMBER], укладеного 14 листопада 2005 року між ПАТ «Чернігівобленерго» і [PERSON] Розрахунки за спожиту електричну енергію за вказаною адресою [PERSON] здійснює за платіжними документами, надісланими енергопостачальником. Розрахунки за спожиту електричну енергію здійснювалися за вказаними показами електролічильника типу СА4-И672 за № 481412, встановленого у помешканні [PERSON] Вказаний електролічильник у травні 2013 року замінений на електролічильник типу СА4-И672М за № 312026, дата державної повірки - 2013 рік, покази на момент заміни електролічильника типу СА4-И672 за № 481412 становили - 1100, оплачені споживачем [PERSON] - 1784. 22 липня 2015 року під час контрольного огляду електролічильника представники енергопостачальника за вказаною вище адресою встановили, що фактичні покази електролічильника типу СА4-И672М за № 312026 становили 2999, а у рахунку за попередній місяць розраховані ПАТ «Чернігівобленерго» кінцеві покази 4434. Після чого енергопостачальник виконав перерахунок коштів за період із 1 липня 2015 року до 1 серпня 2015 року та виставив до сплати 11536.29 гривень за спожиті 8565 кВт год. електричної енергії. Внаслідок чого на особовому рахунку [NUMBER] станом на 1 вересня 2015 року виникла заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 11536.29 гривень. Середня розрахункова споживана потужність електроустановок у [PERSON] за умови їх цілодобової безперервної роботи мала становити 11.89 кВт, а сила струму, яка протікала через електролічильник - 34.76 А. Однак, згідно з паспортними даними електролічильника типу СА4-И672М, номінальний та максимальний струм зазначеного типу електролічильника становлять Іном = 5 А, Іmах = 10 А відповідно. Спожити такий обсяг електричної енергії за 31 календарний день технічно неможливо. Станом на 19 жовтня 2015 року, тобто на дату припинення електропостачання помешкання, покази електролічильника становили 3076 кВт. Таким чином, за період із 22 липня 2015 року до 19 жовтня 2015 року споживач фактично використав 77 кВт. У зв'язку із непроведенням ПАТ «Чернігівобленерго» контрольних оглядів електролічильника та невжиттям заходів для забезпечення доступу його представників до електролічильника, а також відсутністю доказів щодо факту переходу електролічильника через покази 9999, рекомендовано ПАТ «Чернігівобленерго» провести перерахунок за спожиту електричну енергію за період із травня 2013 року до липня 2015 року з урахуванням фактично знятих енергопостачальником контрольних показів - 2999, а утворену переплату за спожиту електроенергію повернути споживачеві або зарахувати в рахунок оплати електричної енергії у майбутніх розрахункових періодах (а.с.45-48). Даний лист також досліджений апеляційним судом Чернігівської області та суд вважає, що доводи апеляційної скарги, щодо можливості взяття даного доказу в основу рішення знаходять своє підтвердження, адже листи органів влади не є нормативно-правовими актами, оскільки вони не містять нових правових норм і держаній реєстрації в Міністерстві юстиції не підлягають. Листи мають лише роз'яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. З пояснень [PERSON] даних під час розгляду апеляційної скарги, він регулярно сплачував за електричну енергію, при цьому саме він повідомляв постачальника про споживання близько 150 кВтг на місяць. Під час контрольного огляду його електролічильника представники енергопостачальника зафіксували, що фактичні покази становили «2999», тоді як у платіжному документі за попередній розрахунковий період було зазначено «4434» (а.с.6 зв.), тобто виявлено, що [PERSON] фактично спожив, але не оплатив 8565 кВтг електричної енергії (а.с.5). Відповідно до п.42 ПКЕЕн споживач зобов'язаний дотримуватись вимог нормативно - технічних документів. Зважаючи на те, що лист Департаменту електроенергетичного комплексу не є належним та допустимим доказом по справі відповідно до ст.ст.58, 59 ЦПК України, враховуючи, що [PERSON] передавав невірні показники лічильника та відповідно сплачував занижені суми за електричну енергію у зв'язку з чим і виникла значна заборгованість, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача. Також в своїх поясненнях [PERSON] повідомив про наявність за спірною адресою електроциркулярки та про регулярне, по вихідних днях, користування електроенергією, не заперечував, що реальних показників лічильника до Козелецького РЕМ не подавав. Вирішуючи справу, районний суд не врахував, що [PERSON] самовільно, в порушення умов договору та положень ПКЕЕн передавав невірні покази лічильника, сплачував кошти на свій розсуд, а тому у нього утворилась чимала заборгованість. За таких обставин, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ПАТ «Чернігівобленерго», висновок суду першої інстанції не ґрунтується на нормі закону. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене через допущену невідповідність висновків обставинам справи, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з позовом ПАТ «Чернігівобленерго» сплатило 1378 грн. 00 коп. судового збору (а.с.1) та при зверненні до суду з апеляційною скаргою сплатило 1515 грн. 80 коп. (а.с.58-59), які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved