Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

В середині грудня 2014 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить визнати [PERSON] такою, що втратила право отримувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON],[INFO]; звільнити [PERSON] від сплати аліментів на сина; стягнути з [PERSON] аліменти на його користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] в розмірі 1/3 частки заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 05.09.1999 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] Шлюб між ним та відповідачем розірвано на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду від 08.09.2011 р. На підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду від 27.08.2007 р. з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] [INFO] З квітня 2014 р. [PERSON] відмовилась утримувати сина і того часу син [PERSON] постійно знаходиться на його повному утриманні та проживає разом з ним, що підтверджується доданою довідкою сільради. В той же час він повинен сплачувати аліменти відповідачу на утримання сина [PERSON]. Відповідач [PERSON] не виконує своїх обов'язків по утриманню [PERSON], тому втратила право отримувати аліменти на нього, а тому їх стягнення необхідно припинити. А призначити їх стягнення з відповідача на його користь для утримання їхнього сина, так як сина проживає з ним. В судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Крім того доповнив, що в даний час син дійсно проживає з матір'ю, хоча чотири роки проживав з ним. Постійно скаржився на відсутність у матері коштів у школу і він їх йому давав. Він є інвалідом третьої групи і тому йому важко самому забезпечувати сина. Відповідач та її представник заперечила проти задоволення вказаних вимог, так як син [PERSON] постійно проживає з нею. Дійсно відвідує батька, так як проживають неподалік. Ніколи не виникало питань щодо позбавлення можливості сина у спілкуванні з батьком. Дійсно син міг днями бути по місцю проживання батька, але повертався до неї. Не заперечує, що певний період син проживав з батьком, але в даний час він постійно проживає по місцю її проживання. Свідок [PERSON] дала показання в судовому засіданні, що дійсно проживає з позивачем як цивільна дружина по місцю його проживання. Позивач любить свого сина [PERSON] та приділяє йому велику увагу. Надає матеріальну допомогу та виховує його. Син часто приходив на весь день до них, коли в них проживала сім'є в яких був хлопчик такого ж віку, але ночувати повертався до матері. Свідок [PERSON] повідомив, що є сином відповідача. Його молодший син [PERSON] проживає з ним та мамою. Він допомагає йому в навчанні. Ніколи не було заборони щодо спілкування з його батьком. [PERSON] часто відвідував батька. Суд заслухав пояснення сторін та показання свідків, дослідив та проаналізував всі зібрані докази в їх сукупності та прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. У відповідності до ст.180 та ч.3 ст.181 СК України на кожного з батьків покладається обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З того з батьків, який ухиляється від виконання цього обов'язку, за рішенням суду на утримання дитини присуджуються аліменти у частці від його заробітку (доходу) і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 р. вказано, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з яким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином законодавством встановлено, що право на отримання аліментів має той з подружжя з ким проживає дитина. Суд не приймає як доказ довідку Вишеньківської сільської ради №1936 від 11.12.2014 р. щодо проживання [PERSON] разом з батьком (а.с.8), так як даний доказ було спростовано в судовому засіданні сторонами по справі, які не оспорюють та підтверджується свідками, що неповнолітній син [PERSON] проживає з матір'ю але часто відвідує батька. Щодо усунення відповідача від виховання та утримання дитини, позивачем доведено не було, а тому відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України позивач позовні вимоги не довів.

Outcome: dismissed