Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

В серпні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 03 вересня 1994 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 205. Від шлюбу вони мають повнолітнього сина та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. За час спільного подружнього життя належної сім'ї у них не склалося, подружні відносини стали неприязні. З вини відповідача безпричинно виникали сварки та непорозуміння, подружні відносини не підтримують. Фактично сім'я розпалася, існує формально. Позивачка [PERSON] подала в судове засідання письмову заяву, просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти його задоволення. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 03 вересня 1994 року сторони уклали і зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 205. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. За час спільного подружнього життя належної сім'ї у них не склалося, подружні відносини стали неприязні. Чоловік часто вчиняє сварки, сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивачка втратила до відповідача почуття любові та людської поваги, фактично сім'я розпалася, існує формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved