Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ПАТ «Ідея Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позову повноважний представник сторони позивача вказує, що 28 травня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений кредитний договір №910.15293, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 230721,00 гривень на споживчі цілі з розрахунку змінюваної ставки в розмірі 15,9900% річних (на момент укладення договору) на строк 72 місяця до 28 травня 2018 року з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а останній в свою чергу зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. Виконання зобовязання було забезпечено заставою транспортного засобу. Як зазначає представник банку, не зважаючи на взяті на себе зобовязання, [PERSON] в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає та проценти не сплачує, у звязку з чим банк звернувся з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про вилучення предмету застави та звернення стягнення на автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Повноважний представник банку у відкрите судове засідання не зявився, банк повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі, але від особи надійшла заява про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання зявилась, заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову банку виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 28 травня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений кредитний договір №910.15293, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 230721,00 гривень на споживчі цілі з розрахунку змінюваної ставки в розмірі 15,9900% річних (на момент укладення договору) на строк 72 місяця до 28 травня 2018 року з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а останній в свою чергу зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. На забезпечення виконання основного зобовязання 13 липня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір застави транспортного засобу №910.15293, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], під реєстровим №4655, за яким [PERSON], від імені якого діяла [PERSON] на підставі довіреності, передав у заставу банку транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2012 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) WVWZZZ3CZCE143414. Проте як свідчив представник банку, в порушення вимог кредитного договору, відповідач умови договору не виконує, кредит не повертає, проценти не сплачує. Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, судом зазначається, що згідно ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК України, судом звернуто увагу на наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, що підтверджується змістом кредитного договору. Однак відповідач [PERSON] не виконує відповідного грошового зобовязання. Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Виходячи з положень кредитного договору, відповідач отримав суму кредитних коштів в користування на строк протягом 72 місяців, тобто до 28 травня 2018 року. Однак як погодили сторони в кредитному договорі, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредитів, сплати процентів та інших повязаних із кредитами виплат, передбачених договором, у випадку зокрема неналежного виконання його умов позичальником (параграф 8 договору), що відповідає вимогам ст. 1050 ч.2 ЦК України. В силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позичальник [PERSON] прострочив виконання зобовязання з повернення суми кредиту та процентів за правочином. Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Тобто, зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин в виходячи із умов кредитного договору, суд зазначає наступне. Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 17 листопада 2015 року, за яким загальна сума боргу [PERSON] становить 377662,12 гривень, з яких: основний борг 127060,35 гривень, прострочений борг 100184,23 гривень, прострочені проценти 148824,71 гривень, строкові проценти 1592,83 гривень. В силу ст. 589 ч.ч.1,2 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату відсотків, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим, як регламентує ст. 590 ч.ч.1,2 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Однак згідно інформаційного листа Головного сервісного центру МВС України №31/27-740 від 31 березня 2016 року, за інформацією бази даних Єдиного державного реєстру МВС України автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», 2012 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] не реєструвався, номерний знак [NUMBER] на зазначений автомобіль не видавався. 18 липня 2012 року номерний знак [NUMBER] видано на автомобіль марки «LEXUS ES 330», 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] (власник [PERSON], [INFO]). 08 листопада 2013 року номерний знак [NUMBER] видано на автомобіль марки «КІА CEE'D», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] (власник [PERSON], [INFO]). Як випливає з інформаційного листа Регіонального сервісного центру в Одеській області №31/15-1842 від 01 червня 2016 року, станом на 30 травня 2016 року згідно бази даних AIC «Автомобіль» в Одеській області та НАІС, відомості щодо реєстрації автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску, в територіальних сервісних центрах в Одеській області відсутні. Суд погоджується із правовою позицією сторони позивача, що звернення стягнення на предмет застави є одним із найдієвіших способів відновлення порушених прав кредитора. Однак, на даний час фактично відсутній предмет застави за вказаним кредитним договором, що унеможливлює задоволення даної вимоги. Як зобовязує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Проте як чітко зобовязує ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з викладеного, суд не вбачає обґрунтованою вимогу позивача про звернення стягнення на заявлений автомобіль. Однак при цьому суд вбачає доцільним розяснити стороні позивача, що відмова у задоволенні даного позову не позбавляє сторону права на звернення до суду з приводу стягнення заборгованості за відповідним кредитним договором в порядку, що визначений ЦПК України.

Outcome: dismissed