Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду первісно знаходилась на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], СТДВ «Глобус» про відшкодування шкоди. В обґрунтування власної позиції, позивач посилався на ті обставини, що [PERSON] у встановленому законом порядку користувалась автомобілем марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER]. 06 грудня 2012 року відбулась ДТП за участю вказаного автомобілю під керуванням [PERSON], а також автомобілю марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Вказана ДТП призвела до заподіяння певних механічних пошкоджень зазначеній власності позивача. [PERSON] вказувала, що в результаті розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідача [PERSON] було, зокрема, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що відшкодовувати заподіяну шкоду, а також судові витрати повинні [PERSON] як особа, що цієї шкоди завдала та СТДВ «Глобус» як страховик винної особи. Позивач просив суд стягнути: з СТДВ «Глобус» суму майнової шкоди у розмірі 8780,00 гривень; з [PERSON] суму моральної шкоди у розмірі 2000,00 гривень; та судові витрати в рівних частках з відповідачів. Цивільна справа вже розглядалась судом. Так, згідно заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 16 жовтня 2014 року заявлений позов був задоволений частково. Але за заявою сторони відповідача СТДВ «Глобус» ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2014 року вказане заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. При новому розгляді справи первісні вимоги [PERSON] та правове обґрунтування позову не змінювались. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд даної справи, від особи надійшла заява про підтримання вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Представник СТДВ «Глобус» у відкрите судове засідання не з'явився, товариство повідомлялось судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі. Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою повідомлених відповідачів по даній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд прийшов до висновку про обґрунтованість задоволення заявлених позовних вимог - виходячи з наступного. Під час розгляду цивільної справи і на підставі присутніх в ній доказів судом було встановлено, що [PERSON] користувалась автомобілем марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], на підставі довіреності від 26 липня 2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу під реєстровим №1258. Станом на теперішній час з 18 квітня 2013 року право власності на даний транспортний засіб зареєстроване за [PERSON] 06 грудня 2012 року відбулась ДТП за участю автомобілю марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілю марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно постанови Малиновського районного суду міста Одеси у справі про адміністративне правопорушення №1527/19560/12 від 08 січня 2013 року, суд встановив наявність в діях [PERSON] порушення Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року, у зв'язку з чим прийшов до висновку про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до судового рішення, [PERSON] було визнано винним у вчинені відповідного адміністративного правопорушення. Дане судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку. Як регламентує ст. 61 ч.ч.1,3,4 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Спираючись на вказану норму процесуального закону, суд приходить до висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини [PERSON] ДТП за участю вказаних автотранспортних засобів під керуванням наведених осіб призвела, зокрема, до заподіяння механічних пошкоджень автомобілю марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER]. В матеріалах справи присутній акт виконаних робіт №119 від 12 грудня 2013 року, складений ФОП [PERSON] з відновлення автомобіля марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], а також квитанція до прибуткового касового ордеру №0001 від 12 лютого 2013 року, згідно яких позивачем витрачено на відновлювальний ремонт 9780,00 гривень. Як зазначає ст. 1166 ч.1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ч.ч.1,2 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, орєнди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Як встановлено п.13 постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін. В процесі розгляду даної цивільної справи та вирішуючи питання про розмір належної до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми майнової шкоди, судом було звернуто увагу на той факт, що згідно полісу №АВ/9801946 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] був забезпеченим транспортним засобом. В позасудовому порядку позивач страхового відшкодування не отримала. Згідно ст. 1194 ч.1 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З урахуванням викладеного, суд погоджується із обґрунтованістю відповідних вимог [PERSON] та приходить до висновку, що з відповідача СТДВ «Глобус» підлягає стягненню сума майнової шкоди в рамках ліміту відповідальності страховика у розмірі 9780,00 гривень. В силу ст. 23 ч.ч.1,2,3,4 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У відповідності до ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснюють п.п. 3,9 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому в силу ст. 22 п.22.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент ДТП), потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Виходячи з викладеного, суд погоджується з позицією сторони позивача, що відповідати за заподіну моральну шкоду має [PERSON] Отже зважаючи на вимоги позивача суд визнає, що особі з боку [PERSON] було заподіяно певної моральної шкоди, та суму компенсації, заявлену до стягнення, суд вбачає обґрунтованою. Спираючись на принцип виваженості, розумності та справедливості, суд вважає, що вимога про компенсацію заподіяної моральної шкоди в розмірі 2000,00 гривень підлягає задоволенню. Як наводить ст. 88 ч.ч.1,2 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на викладене та у зв'язку із задоволенням даного позову, суд вбачає обґрунтованим стягнути з [PERSON] та СТДВ «Глобус» в рівних частках на користь [PERSON] понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору - у розмірі 229,40 гривень; суму витрати, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача та повідомлення відповідачів - у розмірі 45,00 + 8,30 + 8,30 + 8,80 + 8,30 = 78,70 гривень; всього на суму 229,40 + 78,70 = 308,10 гривень.

Outcome: approved