Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

В серпні 2016 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 60627 грн. 01 коп. \~ \~ \~ \~Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 23.04.2010 року, відповідно до якого відповідач отримала кредитну картку «Універсальна». 21 жовтня 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Універсальна Gold» із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку в сумі 15000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору [PERSON] повинна була щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобовязання згідно графіку погашення кредиту. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 14680 грн., заборгованість по процентам у сумі 40683 грн. 82 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 1900 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6\~ умов та правил надання банківських послуг сумі 500 грн. штраф (фіксована частина) та 2863 грн. 19 коп. штраф (процентна складова). Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Вважає, що всі дії банку по нарахуванню заборгованості за кредитом є правомірними, такими, що відповідають Умовам та правилам надання банківських послуг.\~ \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Її інтереси за довіреністю представляв [PERSON], який в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував, оскільки вважає їх необґрунтованими і недоведеними в суді. Просив суд повністю відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень суду зазначив, що банком до позовної заяви не надано оригіналу кредитного договору, який на його думку є основним і беззаперечним доказом існування між сторонами по справі грошових зобовязань за кредитом. Виходячи з цього, просить суд повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі\~ст. 11 Цивільного кодексу України\~цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до заяви позичальника № б/н від 23.04.2010 року\~ (а.с. 6-8; 9-32), яка разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг кредитного договору, [PERSON] отримала кредитну картку «Універсальна». 21 жовтня 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Універсальна Gold» із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку в сумі 15000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, в порушення умов договору [PERSON] несвоєчасно сплачувала суми кредиту, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за кредитом. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Згідно з ч. 1\~ст. 612 Цивільного кодексу України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд перевіривши розрахунок заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 23.04.2010 року, укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] встановив, що станом на 14.07.2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 60627 грн. 01 коп., з них 14680 грн. заборгованість за кредитом, 40683 грн. 82коп. заборгованість по процентам, 1900 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина) та 2863 грн. 19 коп. штраф (процентна складова) (а.с. 3; 4-5). В той же час відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ). В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу [PERSON], яка проживає у м. Торецьку (колишня назва Дзержинськ) пеня, комісія та штрафи нараховані після 14.04.2014 року і таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування пені та комісії у загальному порядку є неправомірним. Разом з цим, суд вважає, що банком неправомірно збільшено процентну ставку з огляду на наступне. Із розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що проценти за користування кредитними коштами відповідачу нараховувались за період з 21.10.2013 року по 29.08.2014 року, виходячи із процентної ставки 27,60% річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року, виходячи із процентної ставки 32,4% річних, а з 01.04.2015 року по 14.07.2016 року, виходячи із 42%. Загальна сума нарахованих процентів становить 40683 грн. 82 коп. (а.с. 4-5). Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем 23.04.2013 року була підписана заява-анкета про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, копія якої міститься у справі (зворотна сторона а.с. 6). Із цієї заяви виходить, що відповідач погодилася з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Відповідач зобов'язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с.6). Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється та змінюється за рішенням банку. Відсотки за користування кредитом нараховуються банком в розмірі, встановленому Тарифами банку. Одночасно, п.1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Відповідно до ч. 1, 2, 4 та 6 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Однак, кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Таким чином, кредитним договором встановлена змінювана процентна ставка. Однак, представником позивача не надано жодних доказів повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки в порядку, передбаченому ст. 1056-1 ЦК України, тобто письмово, не пізніш як за календарних 15 днів до дати, з якої застосовуватиметься ставка. У кредитному договорі не встановлено порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Крім того, представником позивача не надано і відповідного рішення банку про збільшення процентної ставки, яке могло свідчити про обґрунтованість причин, які спонукали до такого збільшення. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умов та правил надання банківських послуг та тарифи банку, які стосуються зміни відсоткової ставки в сторону збільшення від 30% і більше не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки позивачем не надано доказів, що такі умови містять підпис позичальника. Адже у цій справі зміст умов та правил надання банківських послуг передбачає інформування позичальника про зміну тарифів. Це не суперечить і правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-16 цс 15 від 11 березня 2016 року. За змістом ст. 1048 ЦК України проценти за договором позики є платою за користування кредитними коштами, тому суд повинен був стягнути проценти на день заявлення вимоги позивачем, виходячи із погодженої з відповідачем відсоткової ставки, тобто 30% річних. Отже, процентна ставка за кредитом з 01.09.2014 року повинна бути розрахована за тарифом 27,6% річних за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року: 32,4% - 27,60% = 4,8% (різниця у процентних ставках), необґрунтовано нарахованою сумою процентної ставки у гривнях буде різниця суми нарахованої по процентній ставці 32,40% на залишок заборгованості по процентах за цей період у розмірі 4115 грн. 97 коп. (5972 грн. 58 коп. 1856 грн. 61 коп.), де 4,8% складає 609 грн. 77 коп., тобто різниця по % ставках за вказаний вище період. Процентна ставка за кредитом з 01.04.2015 року по 14.07.2016 року: 42% - 27,6% = 14,4% (різниця у процентних ставках), необґрунтовано нарахованою сумою процентної ставки у гривнях буде різниця суми нарахованої по процентній ставці 42% на залишок заборгованості по процентах за цей період у розмірі 34670 грн. 17 коп. (40683грн. 82 коп. 6013грн. 65 коп. = 34670 грн. 17 коп.), де 14,4% складає 11886 грн. 92 коп., тобто різниця по % ставках за період часу з 01.04.2015 року по 14.07.2016 року. Отже, заборгованість по процентам становить 40683 грн. 82 коп. 609 грн. 77 коп. 11886 грн. 92 коп. = 28187 грн. 13 коп. Встановивши фактичні обставини справи, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача щодо відсутності в матеріалах справи оригіналу кредитного договору, який є основним доказом на підтвердження виникнення між сторонами по справі правовідносин з надання кредиту, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення\~ або\~ не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд погоджується з тим, що у банку відсутня можливість надати суду оригінал кредитного договору у звязку з його знаходженням у приміщенні головного офісу в м. Донецьку, тобто в населеному, де відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» проводиться антитерористична операція. Дана обставина є загальновідомою, тому відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Більш того, в матеріалах справи є відомості про рух коштів і здійснення операцій по картковому рахунку відповідача [PERSON], при дослідженні якого підтверджується факт укладення між сторонами по справі кредитного договору, та часткову сплату відповідачем [PERSON] заборгованості за кредитним договором, тобто виконання умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Аналізуючи зазначені обставини справи, вимоги закону, суд вважає доведеним позивачем належними доказами в суді наявність боргу у відповідача за кредитним договором, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial