Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом та в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідач не зверталась до позивача з письмовою заявою про укладення договору із надання населенню послуг з газопостачання, проте сторонами вчинялись дії, спрямовані на набуття прав та обов'язків, а саме - фактичне отримання природного газу за допомогою наявного газового обладнання (при відсутності у споживача права на власне постачання природного газу), таким чином позивач постачає природній газ відповідачці, а остання отримує газ та зобов'язана оплачувати отриманні послуги. Відповідно до положень Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року №2246 з подальшими змінами та доповненнями, споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за послуги з газопостачання, а також несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за наданні послуги з газопостачання, порушення вказаних Правил, самовільне використання газу. Так, 18.12.2013 року в помешканні [PERSON] за адресою [ADDRESS] було виявлено самовільно встановлені та підключенні газові прилади та пристрої (газова плита - 4 комф. та опалювальний прилад) до системи газопостачання в обхід лічильника газу, про що був складений відповідний акт-претензія та відповідач відмовилась від підпису у вказаному акті про що було зроблено відповідну відмітку. В подальшому 20.12.2013 року працівниками позивача були проведені роботи щодо відключення самовільно підключених газових приладів та відповідно до Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року №2246 з подальшими змінами та доповненнями, а також Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1996 року №619 в редакцій чинній на момент виявлення порушення, позивачем було розраховано суму збитків спричинених самовільним підключенням газових приладів відповідачем за період з 18.06.2013 року по 19.12.2013 року в сумі 1895,63 грн. Також вказував на те, що окрім самовільно підключених газових приладів відповідачка також споживає природний газ за допомогою таких газових приладів як опалювальний котел та газова плита - 4 комф. і обсяг спожитого газу даними приладами обліковується газовим лічильником, проте відповідач належним чином своїх зобов'язань по оплаті спожитого природного газу не здійснює, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість за період з 26.11.2012 року по 28.04.2015 року, яка з урахуванням фактично сплачених сум становить 619,48 грн. Таким чином, на підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ та збитки за самовільне підключені газові прилади в загальній сумі 2515,11 грн., а також судовий збір в розмірі 243,60 грн. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, зокрема визнав суму заборгованості перед позивачем в розмірі 800 грн., в решті позовних вимог просив відмовити у зв'язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, а споживачем житлово-комунальних послуг визначено фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. У відповідності до вимог п. 4 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №2246 від 09.12.1999 року газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним підприємством відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин для якого встановлена письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує волю до настання відповідних правових наслідків. У відповідності до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Так, судом встановлено, що відповідач зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS], що підтверджується відомостями отриманими судом в порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України з ГУДМС України в Чернівецькій області (а/с 18). Проживаючи за вище вказаною адресою, відповідач користується послугами позивача та споживає природний газ, дана обставина в судовому засіданні визнана сторонами та їх представниками, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України суд визнає її такою, що не підлягає доказуванню. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли договірні правовідносини. Пунктом 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМУ від 09.12.1999 року № 2246 та ст.ст. 67, 68 ЖК України встановлений обов'язок споживача здійснювати щомісячну оплату використаного природного газу відповідно до встановлених норм споживання та цін на газ. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . У відповідності до вимог п. 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМУ від 09.12.1999 року № 2246, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що відповідно до довідки-розрахунку боргу, в якій диференційовано борг за спожиту електроенергію по лічильнику та за збитки за самовільно підключенні електроприлади, за період з 26.11.2012 року по 28.04.2015 року існує заборгованість в розмірі 619,48 грн. за отриманні послуги газопостачання наданні позивачем відповідно до даних приладу обліку спожитого газу (а/с 6-9). Таким чином, суд приходить до переконливого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості за наданні послуги газопостачання, оскільки в судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів, які б ставили під сумнів наданні позивачем розрахунку так як з вказаної довідки вбачається, що розмір заборгованості розрахований відповідно до тарифів, що діяли на момент виникнення заборгованості за кожен окремий період, крім того відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів погашення вказаного боргу. Також, судом встановлено, що відповідно до акту-претензії від 18.12.2013 року у помешкані відповідача було виявлено самовільно встановлені та підключенні газові прилади та пристрої (газова плита - 4 комф. та опалювальний прилад) до системи газопостачання в обхід лічильника газу (а/с 12). У відповідності до п. 6 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМУ від 09.12.1999 року № 2246, в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин, газопостачання споживача припиняється у разі: самовільного використання газу споживачем. Згідно акту №2176 від 20.12.2013 року, працівниками позивача було відключено від газопостачання вказані самовільно підключенні газові прилади (а/с 13). Згідно п. 19 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 р. № 2246, припинення газопостачання не звільняє споживача від обов'язку сплатити заборгованість за фактично отримані послуги з газопостачання. У відповідності до вимог п. 15 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 р. № 2246, справляння плати за нормами споживання у разі наявності лічильника газу не допускається, крім випадків: самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання. Згідно п. 2.1 постанови НКРЕ «Про затвердження порядку відшкодування збитків, завданих газопостачальній або газотранспортній організації внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання» від 29.05.2003 року №475, яка втратила чинність 28.10.2014 року, проте була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а тому згідно принципу зворотної дії законів у часі може бути застосована у даному випадку, у разі самовільного підключення додаткових (не передбачених у проектній документації) газових приладів, пристроїв споживача до системи газопостачання або підключення шляхом зриву, або пошкодження цілісності пломб на відключаючих пристроях перед газовими приладами та пристроями, засувках на вводі в будинок, пошкодження або зняття заглушок тощо, розрахунок збитків здійснюється за Нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників (далі - Норми), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.96 N 619, з урахуванням: кількості днів з часу останнього контрольного зняття представником газопостачальному або газорозподільному підприємству показань лічильника до дня виявлення порушення, але не більше ніж за 6 місяців (за наявності лічильника), також враховуються кількість самовільно підключених приладів, опалювальна площа та кількість проживаючих осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем вірно розраховано розрахунковий період за яких з відповідача слід стягнути збитки за самовільно підключенні газові прилади. Також судом встановлено, що норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників встановлюються постановою Кабінету міністрів України від 08.06.1996 року №619 «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» та відповідно до наявної в матеріалах справи довідки розрахунку заборгованості відповідача, вбачається, що останнім здійснено розрахунок вказаних вище збитків, виходячи із тарифів які діяли на момент розрахункового періоду та розмір завданої позивачу шкоди становить 1895,63 грн. У відповідності до вимог ч. 1,2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Так, відповідачем та її представником в судовому засіданні не надано будь-яких доказів на підтвердження неналежності вказаного вище акту-претензії та довідки-розрахунку, зокрема оскарження акту у встановленому законом порядку або здійснення платежів, які не відображені у вказаній довідці, у зв'язку з чим суд приймає до уваги вказані докази як належні та допустимі та такі, що в сукупності з іншими наявними у справі доказами доводять обґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому заборгованість за природний газ та розмір збитків за самовільне підключення газових приладів в загальній сумі 2515,11 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність підстав для звільнення її від сплати судового збору, а тому понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved