Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

В провадженні Савранського районного суду Одеської області знаходиться зазначений цивільний позов. Позивач на обґрунтування позовних вимог зазначив, що державною екологічною інспекцією в Одеській області в вересні 2014 року проведена перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства відповідно до заяви Байбузівської сільської ради щодо виявленого комісією факту самовільного зайняття та використання земельних ділянок в особистих цілях на території Байбузівської сільської ради Савранського району Одеської області. За результатами перевірки встановлено факт самовільного зайняття та використання земельних ділянок запасу Байбузівської сільської ради в особистих цілях громадянином [PERSON] загальною площею 3,07 га для ведення особистого підсобного господарства (вирощування сільськогосподарських культур без документів, які посвідчують право на користування даною земельною ділянкою), що є порушенням ст. ст. 124, 125, 126 Земельного кодексу України. Відповідно до «Методики визначення розмірів шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу» затвердженої Постановою кабінету Міністрів України №963 від 25.07.2007 державною екологічною інспекцією в Одеській області здійснено обґрунтований розрахунок розмірів шкоди внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, сума якої склала 7151,88 гривень. Постановою про накладення адміністративного стягнення від 15.09.2014 державним інспектором державної екологічної інспекції гр. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки за ч. 1 ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф в сумі 170 грн., який сплачено правопорушником в повному обсязі. Невиконання гр. [PERSON] своїх зобовязань щодо своєчасного та повного погашення шкоди завданої самовільним зайняттям земельної ділянки порушує інтереси держави в особі державної екологічної інспекції в Одеській області. До того ж, незважаючи на те, що гр. [PERSON] завдано шкоду державі самовільним зайняттям земельної ділянки у розмірі 7151,88 грн. Державною екологічною інспекцією в Одеській області з моменту нарахування збитків направлено [PERSON] претензію та не вжито жодного заходу реагування щодо своєчасного стягнення шкоди завданої державі, що призвело до ненадходження коштів до Державного бюджету. Вказане є підставою захисту інтересів держави та звернення до суду із вказаним позовом. Прокурор Котовської місцевої прокурати [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Представник Державної екологічної інспекції в Одеській області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату ,час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про да, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився (а. с. 25; 29; 30). Відповідно до ч. 1\~ст. 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані у справі докази у їх сукупності та дійшов до висновку про наявність достатність підстав для задоволення позовних вимог. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні встановлено, що згідно акту комісії Байбузівської сільської ради Савранського району Одеської області встановлено факт самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки на території Байбузівської сільської ради Савранського району (а. с. 9). Державною екологічною інспекцією в Одеській області в вересні 2014 року проведена перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства відповідно до заяви Байбузівської сільської ради щодо виявленого комісією факту самовільного зайняття та використання земельних ділянок в особистих цілях на території Байбузівської сільської ради Савранського району Одеської області. За результатами перевірки встановлено факт самовільного зайняття та використання земельних ділянок запасу Байбузівської сільської ради в особистих цілях громадянином [PERSON] загальною площею 3,07 га для ведення особистого підсобного господарства (вирощування сільськогосподарських культур без документів, які посвідчують право на користування даною земельною ділянкою), що є порушенням ст. ст. 124, 125, 126 Земельного кодексу України (а. с. 10; 11-12). Відповідно до «Методики визначення розмірів шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу» затвердженої Постановою кабінету Міністрів України №963 від 25.07.2007 державною екологічною інспекцією в Одеській області здійснено обґрунтований розрахунок розмірів шкоди внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, сума якої склала 7151,88 гривень (а. с. 18; 19). Постановою про накладення адміністративного стягнення від 15.09.2014 державним інспектором державної екологічної інспекції гр. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки за ч. 1 ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф в сумі 170 грн., який сплачено правопорушником в повному обсязі (а. с. 13; 14; 15). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та вчиненні вони цією особою. Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч.1, 2 ст. 84 Земельного кодексу України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України різновидом права користування є право оренди земельної ділянки, тобто засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Положеннями ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» передбачено, що будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними, визначаються як самовільне зайняття земельної ділянки. Згідно ст. 211 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельної ділянки. До того ж, відповідно до ст. 56 Закону України «Про охорону земель», юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Частиною 1\~статті 1166 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З урахуванням того, що гр. [PERSON] завдано шкоду державі самовільним зайняттям земельної ділянки у розмірі 7151,88 грн., державною екологічною інспекцією в Одеській області з моменту нарахування збитків направлено [PERSON] претензію (а. с. 17). Невиконання гр. [PERSON] своїх зобовязань щодо своєчасного та повного погашення шкоди завданої самовільним зайняттям земельної ділянки порушує інтереси держави в особі державної екологічної інспекції в Одеській області, зважаючи на, що суд вважає вимогу прокуратури доведеною, обгурнтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон) передбачено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, заяви про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами, у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом. Відповідно до частини першої статті 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати в місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Зокрема, на підставі частини другої статті 4 Закону за предявлення цього позову належно сплатити судовий збір у сумі 1378 гривень. Водночас частиною першою статті 8 Закону передбачена можливість відстрочення судом сплати судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» статтю 5 Закону України «Про судовий збір» викладено в новій редакції, згідно з якою органи прокуратури не мають пільги на сплату судового збору при здійсненні представницьких повноважень. Ця норма набрала чинності з 1 вересня 2015 року. Таким чином, при зверненні до суду з позовами (заявами про перегляд заочних рішень/судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами) прокурор зобовязаний сплачувати судовий збір відповідно до ставок, установлених статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Однак Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» видатки на сплату органами прокуратури судового збору не передбачені. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1378,00 грн., з урахуванням тих обставин, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved