Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

В провадженні Ярмолинецького районного суду перебуває цивільна справа за позовом заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 12.02.2018 р. №22-769-СГ та витребування у [PERSON] на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельної ділянки кадастровий номер 6825855000:03:006:0023 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої поза межами населених пунктів Ярмолинецької селищної ради Ярмолинецького району Хмельницької області. Позовна заява мотивована тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 12.02.2018 р. №22-769-СГ затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 6825855000:03:006:0023), що знаходиться поза межами населених пунктів Ярмолинецької селищної ради Ярмолинецького району Хмельницької області, для ведення особистого селянського господарства (проект розроблено на підставі наказу від 14.06.2017 № 22-12147-СГ). На підставі наказу від 12.02.2018 р. №22-769-СГ державним реєстратором Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області Чубаю А.О. 19.03.2018 р. зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.04.2018 р. №442 вказану земельну ділянку продано [PERSON] , а на підставі договору від 05.09.2018 р. №1451 - [PERSON] . Проте, дещо раніше, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27.11.2017 р. № 22-21612-СГ [PERSON] отримав у приватну власність (право зареєстровано) земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 6823087000:11:020:0009) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Ялинівської сільської ради (Летичівська селищна територіальна громада) Летичівського району Хмельницької області. Таким чином, станом на дату отримання спірної земельної ділянки на підставі оскаржуваного наказу [PERSON] вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, ввівши в оману Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, хоча ч. 4 ст. 116 ЗК України передбачає можливість безоплатної приватизації земельної ділянки межах визначених норм лише один раз по кожному виду використання. [PERSON] та [PERSON] придбали вказану земельну ділянку в особи, яка з огляду на зазначені обставини не мала права її отримувати та, відповідно, відчужувати. Прокурор в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, згодом подав заяву про розгляд справ у його відсутності. Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області проти задоволення позову заперечило. Подало відзив, у якому зазначило, що ч. 6 ст. 118 ЗК України встановлює вичерпний перелік документів, які подають разом із заявою заінтересованої особи, а ч. 7 ст. 118 ЗК України встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у задоволенні такої заяви. [PERSON] звертався із заявами, у яких зазначав, що він не скористався правом на безоплатну приватизацію земельних ділянок. Видаючи оскаржуваний наказ, ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області діяло відповідно до законодавства, затверджувало документацію із землеустрою, яка в цілому відповідає законодавству та не наділено правом скасовувати власні накази в силу п. 5 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 р.. Оскільки оскаржуваний наказ є правовим актом індивідуальної дії та вичерпав свою обов`язковість одноразовим застосуванням, прокурор обрав помилковий спосіб захисту права. Належним способом захисту вважає визнання недійсним права власності [PERSON] .. Просить також покласти судові витрати на [PERSON] , оскільки він ввів в оману ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області. [PERSON] надіслав суду заяву, у якій позов визнав та просив розглянути справу без його участі. Відповідачі в судові засідання не з`являлись, хоча належно повідомлялись про час та місце розгляду справи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01.06.2017 р. [PERSON] звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність. У заяві стверджено, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства заявник не скористався. До заяви додано копію паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного коду та графічний матеріал із зображенням бажаного місця розташування земельної ділянки. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 14.06.2016 р. № 22-12147-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» [PERSON] було надано відповідний дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Ярмолинецької селищної ради. 26.12.2017 р. [PERSON] звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки та передачу її йому у власність для ведення особистого селянського господарства. До заяви долучив проект землеустрою. Оскаржуваним наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 12.02.2018 р. № 22-769-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер 6825855000:03:006:0023) для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за межами населених пунктів Ярмолинецької селищної ради Ярмолинецького району Хмельницької області (п. 1) та надано її у власність [PERSON] (п. 3). На підставі оскаржуваного наказу державним реєстратором Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області Чубаю А.О. 19.03.2018 р. зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказаним документом також підтверджується, що у подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.04.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Фомовою О.С., зареєстрованим в реєстрі за № 442, [PERSON] вказану земельну ділянку продав [PERSON] , який згодом, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.09.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лаврентьєвим Ю.В., зареєстрованим в реєстрі за №1451, продав вказану земельну ділянку [PERSON] , за яким зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара - ст. 121 ЗК України). Згідно із ч. ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Суд погоджується із ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, що [PERSON] був поданий разом із заявою повний перелік документів і що підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, визначеної у ч. 7 ст. 118 ЗК України не було. Водночас, наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 14.06.2016 р. № 22-12147-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» не є предметом оскарження у даній справі. Сторонами також не ставиться під сумнів правильність складеного на виконання вказаного рішення проекту землеустрою. Однак, посилання цього відповідача на ту обставину, що в п. 1 оскаржуваного наказу від 12.02.2018 р. №22-769-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою який відповідає усім встановленим вимогам, не заслуговує на увагу враховуючи, що проект землеустрою не розробляється та не затверджується безвідносно суб`єкта набуття і у даному випадку розроблений та затверджений щодо відведення спірної земельної ділянки саме [PERSON] . Згідно із ч. 4 ст. 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Водночас, матеріали справи свідчать, що [PERSON] вже раніше скористався своїм правом на приватизацію земельної ділянки відповідного виду використання, що він умисно у своїй заяві від 01.06.2017 р. приховав від ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області. Так, [PERSON] звертався із заявою від 08.06.2017 р. до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, розташованої за межами населених пунктів Ялинівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області, у якій він також зазначив, що раніше правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки він не скористався. Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 14.06.2017 р. № 22-12084-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» йому був наданий дозвіл на розроблення відповідного проекту землеустрою щодо вказаної земельної ділянки. Забезпечивши виготовлення проекту землеустрою, [PERSON] звернувся до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою від 03.10.2017 р. про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки та передачу її йому безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства. Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27.11.2016 р. №22-21612-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» був затверджений проект із землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 6823087000:11:020:0009) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Ялинівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області. Право власності на цю земельну ділянку було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Таким чином, в силу ч. 4 ст. 116 ЗК України [PERSON] не мав права на отримання безоплатно у власність спірної земельної ділянки. Видаючи оскаржуваний наказ, ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області зазначену вимогу закону не врахувало, при тому, що саме цей суб`єкт раніше розглядав звернення [PERSON] та видавав інший наказ щодо надання [PERSON] земельної ділянки, розташованої поза межами населених пунктів Ялинівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області. Посилання цього відповідача на ту обставину, що визнання недійсним оскаржуваного наказу як правового акту індивідуальної дії є неможливим, оскільки він вже був реалізований та втратив чинність у зв`язку із його одноразовим застосуванням, не заслуговує на увагу, оскільки, як вбачається з Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, саме зазначений наказ є підставою для проведення державної реєстрації права власності за [PERSON] як похідної дії, з моменту якої виникає право власності та, відповідно, порушує права позивача. Не заслуговує на увагу також посилання на помилковість обрання прокурором способу захисту права, оскільки запропонований спосіб захисту - визнання недійсним права власності не відповідає вимогам ч. 2 ст. 16 ЦК України. Прокурор підставно просить визнати недійсною підставу, з якої незаконно було набуто право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно із ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно із ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Спірне майно вибуло з володіння власника внаслідок введення його в оману [PERSON] щодо відсутності перешкод у набутті права власності. [PERSON] та [PERSON] придбали спірну земельну ділянку на підставі оплатних договорів у особи, яка не мала права її отримувати та, як наслідок, відчужувати. Повернення у власність держави незаконно приватизованої земельної ділянки сприятиме реалізації зазначених конституційних положень є умовою позбавлення безпідставних переваг відповідача [PERSON] та відновлення можливості справедливого (законного) розподілу такого обмеженого державного ресурсу, що становить державний інтерес (вказане цілком узгоджується із правовою позицією ЄСПЛ, п.п. 70-71 рішення від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», п. 54 рішення від 02.11.2004 р. у справі «Трегубенко проти України»). Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. №15, Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 р. №333, такими органами є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) та територіальні органи Держгеокадастру. Відповідно до Положення, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області є територіальним органом Держгеокадастру та реалізує його повноваження на території Хмельницької області, зокрема здійснює розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів, а також одночасно наділене повноваженнями здійснення державного контролю (нагляду) за додержанням земельного законодавства. Постановою Верховного Суду у справі №910/2491/18 від 19.03.2019 р. висловлено позицію, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у двох випадках, які прямо передбачені законом: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; або у разі відсутності такого органу. У відповідності до матеріалів справи, оскаржуваний наказ був виданий самим ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, зазначений відповідач у відзиві визнав відсутність у нього повноважень скасовувати власні правові акти із посиланням на п. 5 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 р.. Таким чином, є підстава для звернення прокурора із відповідним позовом. Окрім того, наявність у прокурора відповідних повноважень звертатись із позовом у спірних відносинах підтверджується п. 66 постанови Верховного Суду у справі №587/430/16-ц від 26.06.2019 р. Таким чином, позов слід задовольнити. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. У відповідності до матеріалів справи, спір виник внаслідок неправомірних дій [PERSON] , який приховав від інших суб`єктів наявність перешкод у безоплатній приватизації земельної ділянки. Таким чином, судові витрати слід покласти на нього. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] позов визнав повністю у заяві від 10.10.2019 р., поданої ним до початку розгляду судом справи по суті. Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у встановленому порядку вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, відповідна сума судових витрат підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі ст. ст. 3, 10, 11, 45, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved