Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на ? частину домоволодіння № 3 по вул. Ульянівській в м. Ізюмі Харківської області за набувальною давністю, посилаючись на те, що вказаний вище будинок належав його батькові, який помер в липні 1998 року. В грудні 2004 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину будинку, на іншу половину будинку свідоцтво про право не видавалось. З липня 1998 року проживає в зазначеному будинку, добросовісно, безперервно володіє, відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його. Позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, Ізюмська міська рада Харківської області, в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без їх участі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. В судовому засіданні встановлено що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частина домоволодіння № 3 по вул. Ульянівська, в м. Ізюмі Харківської області на підставі договору про право забудови зареєстрованого в реєстрі за № 5659 29.07.1958 року та посвідченого Ізюмської державної нотаріальною конторою, що вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 30 липня 1998 року [PERSON] помер (а.с. 13). Після смерті [PERSON] позивачу на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння, яке розташоване за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Ульянівська,3, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 грудня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори, [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 3-2417, ( а.с. 8 оборот,9,10). Ринкова вартість 1/2 частини домоволодіння № 3 по вул. Ульянівській в м. Ізюмі Харківської області становить 49\~400,00 гривень, відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна ( а.с.24- 48). Відповідно до\~частини першої статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідно до Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року суд при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно п.13 Постанови відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Оскільки позивач з липня 1998 року та по день розгляду справи проживає в спірному будинку, добросовісно та безперервно користується даним нерухомим майном, при чому не приховувала факт знаходження майна в її володінні, доглядає та утримує будинок, даний будинок не є самочинним будівництвом, а відповідач не надав жодних доказів на спростування доводів позивача, наведених в позовній заяві, не встановлено іншого власника цього будинку, то позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають покладенню на позивача згідно його заяви. На підставі наведеного,

Outcome: approved