Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

В серпні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у користуванні жилим будинком та вселення в жилий будинок, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 08 вересня 2008 року за нею та її доньками [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 2/9 частки домоволодіння, яке розташовано по вул. Леніна, 17 в с. Динівці Новоселицького району, тобто в цілому вони володіють 2/3 частками вказаного домоволодіння, а за відповідачкою визнано право власності на іншу 1/3 частку домоволодіння. На даний час вона переміщена з тимчасової окупованої території України районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення в Луганській області та перебуває в Чернівецькій області, де не має іншого житла крім вказаного. Однак, користуватися належним їй нерухомим майном не може, оскільки відповідачка чинить перешкоди у володінні жилим приміщенням не впускаючи її до жилого будинку, що порушує її право власності щодо вказаного домоволодіння. Просила суд зобовязати відповідачку не чинити їй перешкоди у користуванні належній їй на праві спільної часткової власності майном та вселити у вказаний жилий будинок. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка позов визнала та пояснила, що дозволить позивачці вселитися у будинок. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не зявилася, направивши на адресу суду заяву, в якій позов визнала та просила розглянути справу у її відсутності. Третя особа без самостійних вимог [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася без поважних для суду причин. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 08 вересня 2008 року за позивачкою та її доньками [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 2/9 частки домоволодіння, яке розташовано по вул. Леніна, 17 в с. Динівці Новоселицького району Чернівецької області, а за відповідачкою визнано право власності на 1/3 частку даного домоволодіння. На даний час позивачка переміщена з тимчасової окупованої території України районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення в Луганській області та перебуває в Чернівецькій області, що підтверджується довідкою управління праці та соціального захисту Чернівецької ОДА № [NUMBER] від 17 червня 2015 року. Позивачка посилається, що в Чернівецькій області не має іншого житла, окрім вказаного. Вона попередила відповідачку про необхідність усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та не чинити перешкоди у її вселенні. Проте, відповідачка в добровільному порядку не надає можливість позивачці потрапити до вказаного жилого будинку та умисно чинить перешкоди у користуванні позивачкою власним нерухомим майном та вселенні її у будинок для проживання. Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Обєктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.4 ст.9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що позивачка є власником 2/9 часток жилого будинку, який розташований по вул. Леніна, 17 в с. Динівці Новоселицького району Чернівецької області, її доньки також є власниками по 2/9 частки вказаного будинку та не заперечують проти її вселення у будинок, а також те, що відповідачка створює перешкоди та у добровільному порядку не вселяє позивачку у вказаний будинок, чим обмежує право останньої щодо здійснення нею права власності на вказану частку будинку та проживання в ньому, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, у звязку із чим позов підлягає задоволенню. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦК України з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду. На підставі ст.ст. 41, 124 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 150 ЖК України, суд

Outcome: approved