Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду первісно знаходилась на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], ПАТ «СК «Лафорт» про відшкодування матеріальних та моральних збитків, спричинених ДТП. В обґрунтування власної позиції, позивач посилався на ті обставини, що [PERSON] є власником автомобілю марки «Ніссан», реєстраційний номер [NUMBER]. 08 серпня 2013 року відбулась ДТП за участю вказаного автомобілю під керуванням [PERSON], а також автомобілю марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Вказана ДТП призвела до заподіяння певних механічних пошкоджень зазначеній власності позивача. [PERSON] вказував, що в результаті розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідача [PERSON] було, зокрема, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. З урахуванням викладеного, позивач вважав, що відшкодовувати заподіяну шкоду, а також судові витрати повинні [PERSON] як особа, що цієї шкоди завдала та ПАТ «СК «Лафорт» як страховик винної особи. Позивач просив суд солідарно стягнути: з [PERSON] та ПАТ «СК «Лафорт» суму майнової шкоди у розмірі 9138,69 гривень, суму витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 450,00 гривень; суму моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень та судові витрати. Представник [PERSON] у судове засідання з'явилась, від імені та в інтересах особи заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, не визнав заявлених до нього позовних вимог, просив суд в задоволенні позову відмовити. Представник ПАТ «СК «Лафорт» у відкрите судове засідання не з'явився, товариство повідомлялось судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд прийшов до висновку про обґрунтованість часткового задоволення заявлених позовних вимог - виходячи з наступного. Під час розгляду цивільної справи і на підставі присутніх в ній доказів судом було встановлено, що [PERSON] є власником автомобілю марки «Ніссан», реєстраційний номер [NUMBER]. 08 серпня 2013 року відбулась ДТП за участю автомобілю марки «Ніссан», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілю марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно постанови Малиновського районного суду міста Одеси у справі про адміністративне правопорушення №521/13490/13-ц від 09 вересня 2013 року, суд встановив наявність в діях [PERSON] порушення Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року, у зв'язку з чим прийшов до висновку про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до судового рішення, [PERSON] було визнано винним у вчинені відповідного адміністративного правопорушення. Дане судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку. Як регламентує ст. 61 ч.ч.1,3,4 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Спираючись на вказану норму процесуального закону, суд приходить до висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини [PERSON] ДТП за участю вказаних автотранспортних засобів під керуванням наведених осіб призвела, зокрема, до заподіяння механічних пошкоджень автомобілю марки «Ніссан», реєстраційний номер [NUMBER]. В матеріалах справи присутній Висновок №34 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля марки «Ніссан», реєстраційний номер [NUMBER], складений судовим експертом Вітвицьким І.І. (свідоцтво [NUMBER] від 30.06.2000 року) від 04 вересня 2013 року, згідно якого сума майнової шкоди, завданої власникові з урахуванням вартості відновлювального ремонту, втрати товарної вартості та коефіцієнту фізичного зносу складає 9138,69 гривень. За проведення дослідження заявником сплачено 450,00 гривень. Як зазначає ст. 1166 ч.1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ч.ч.1,2 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, орєнди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В силу п.2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (надалі за текстом - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (надалі за текстом - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування колісним транспортним засобом. Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. В процесі розгляду даної цивільної справи та вирішуючи питання про розмір належної до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми майнової шкоди, судом було звернуто увагу на той факт, що згідно Полісу №АЕ/0654256 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 листопада 2012 року, автомобіль марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] був забезпеченим транспортним засобом із лімітом відповідальності страховика ПАТ «СК «Лафорт», зокрема за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі - 50000,00 гривень, та франшизою - 1000,00 гривень. В позасудовому порядку позивач страхового відшкодування не отримав. Згідно ст. 1194 ч.1 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З урахуванням викладеного, суд погоджується із обґрунтованістю відповідних вимог [PERSON] та приходить до висновку, що з відповідача ПАТ «СК «Лафорт» підлягає стягненню сума майнової шкоди згідно ліміту відповідальності страховика у розмірі 9138,69 гривень. Вирішуючи питання про стягнення витрат, суд вбачає обґрунтованим включити в загальний розмір майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню страховою компанією суму витрат згідно квитанції від 14 серпня 2013 року, понесених [PERSON] на проведення автотоварознавчого дослідження 04 вересня 2013 року, оскільки здійснення цих заходів було необхідно виключно у зв'язку із аварійним пошкодженням транспортного засобу, яке відбулось за наявності вини відповідача [PERSON], що було встановлено судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, суд вбачає, що за даним спором стягненню з ПАТ «СК «Лафорт» на користь [PERSON] підлягає сума майнової шкоди у загальному розмірі 9138,69 + 450,00 = 9588,69 гривень. В силу ст. 23 ч.ч.1,2,3,4 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У відповідності до ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснюють п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому в силу ст. 22 п.22.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент ДТП, від 20 жовтня 2005 року), потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Виходячи з викладеного, суд не вбачає обґрунтованою позицію сторони позивача, що відповідати за заподіну моральну шкоду разом із [PERSON] має також і ПАТ «СК «Лафорт» та відмовляє в задоволенні відповідної вимоги до даного відповідача. Отже зважаючи на вимоги позивачів щодо компенсації заподіяної моральної шкоди, суд визнає, що особі з боку [PERSON] дійсно було заподіяно певної моральної шкоди, однак суми компенсації, заявлену до стягнення, суд вбачає надмірною. Спираючись на принцип виваженості, розумності та справедливості, суд вважає, що вимога про компенсацію заподіяної моральної шкоди має бути обмежена сумою в розмірі 1000,00 гривень. Як наводить ст. 88 ч.ч.1,2 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на викладене та у зв'язку із задоволенням даного позову, суд вбачає обґрунтованим стягнути з [PERSON], ПАТ «СК «Лафорт» в рівних частках на користь [PERSON] понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору - у розмірі 344,12 гривень.

Outcome: partial