Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] пред'явила позов до товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко - Агро» Старокостянтинівського району, державного реєстратора Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації - Барановської О.О. про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі та скасування її державної реєстрації. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що являється власником земельної ділянки площею 2,2917 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сахновецької сільської ради Старокостянтинівського району, кадастровий номер [NUMBER], згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Старокостянтинівською районною державною адміністрацією 24 квітня 2009 року. З листа товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» від 19 квітня 2016 року за № 437 дізналась, що в 2015 році вона з товариством уклала додаткову угоду до договору оренди від 12 січня 2011 року, зареєстрованого 20 вересня 2012 року, якою продовжено строк дії договору на 10 років та збільшено орендну плату до 6 відсотків від нормативно - грошової оцінки. Це не відповідає дійсності, так як додаткову угоду вона не підписувала, оскільки мала намір самостійно користуватися власною земельною ділянкою. В зв'язку з недійсністю додаткової угоди, недійсною є і її державна реєстрація, вчинена державним реєстратором Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації, яку просить скасувати. Позивачка та її представник підтримали позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування. Представник співвідповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко - Агро» Старокостянтинівського району заперечила проти задоволення позову. Мотивуючи тим, що оскаржувана додаткова угода спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, вона продовжує вже існуючі правовідносини між сторонами з покращенням умов для орендодавця в частині збільшення розміру орендної плати, яку остання отримувала протягом 2015 - 2016 років. Тим самим підтвердивши свою згоду продовження орендних правовідносин з товариством. Представник Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації - державний реєстратор Барановська О.О. заперечила проти задоволення позовних вимог в частині скасування державної реєстрації оскаржуваного правочину, зазначивши, що на момент даної державної реєстрації у неї не було жодних сумнівів в її правочності. Заслухавши пояснення учасників цивільного провадження та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 2,2917 га (кадастровий номер [NUMBER]) у межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сахновецької сільської ради Старокостянтинівського району, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Старокостянтинівською районною державною адміністрацією 24 червня 2009 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-145 від 22 січня 2009 року. 12 січня 2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Енселко - Агро» Старокостянтинівського району та [PERSON] укладено договір оренди землі, за умовами якого остання передала товариству з обмеженою відповідальністю «Енселко - Агро» Старокостянтинівського району вказану земельну ділянку у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 5 років. Договір був зареєстрований 20 вересня 2012 року. У відповідності до змісту укладеної 16 квітня 2015 року додаткової угоди до договору оренди землі № б/н від 12 січня 2011 року, зареєстрованого 20 вересня 2012 року за № 682420004010671, [PERSON] знову передала товариству з обмеженою відповідальністю «Енселко - Агро» Старокостянтинівського району в строкове платне користування вищевказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення строком на 10 років. За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію іншого речового права від 06 травня 2016 року на підставі рішення державного реєстратора Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації Барановської О.О. від 13 травня 2016 року (індексний номер: 29581025) здійснено державну реєстрацію іншого речового права, а саме, права оренди даної земельної ділянки (номер запису про інше речове право: 14486049) на підставі оскаржуваної додаткової угоди до оренди землі між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Енселко - Агро», строком дії до 20 вересня 2027 року. Дата державної реєстрації 06 травня 2016 року. Положеннями ч. 9 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав. Згідно висновку експерта № 39 П від 16 травня 2017 року підпис на додатковій угоді від 16 квітня 2015 року до договору оренди землі від 12 січня 2011 року, укладеної між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Енселко - Агро», зареєстрованої рішенням державного реєстратора Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації № 29581025 від 13 травня 2016 року в стрічці навпроти прізвища «[PERSON].» в розділі додаткової угоди «Підписи сторін» виконаний не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі набирає чинності з моменту його державної реєстрації (ст. ст. 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Правочин вважається таким, що укладений в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина перша статті 203 ЦК України). Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Пленум Верховного Суду України в п.8 постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз»яснив, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Положеннями ч. ч. 2 - 5 статті 203 ЦК України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивачки, підписаний не нею, а іншою особою, а отже був укладений без волевиявлення позивачки, яке є важливим чинником, без якого неможливе вчинення правочину. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документу, в якому фіксуються права та обов'язки сторін. Підписи сторін є обов'язковим реквізитом договору, укладеного в письмовій формі, який відображає волевиявлення сторін на укладення такого договору. Дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору оренди землі, сторони договору складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Враховуючи вищевказане, суд прийшов до висновку про те, що зміст договору суперечить законодавству (не було волевиявлення особи на укладення договору), а тому наявні підстави згідно ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України його визнати недійсним. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, і відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно положень п. п. 1, 9, 14 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно ;14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. В силу ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Позовну вимогу про зобов'язання співвідповідача державного реєстратора Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації - Барановську О.О. скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди земельної ділянки) з підстав недійсності додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки суд оцінює передчасною. На час звернення для державної реєстрації заявленого речового права перешкод для її здійснення законодавством не передбачалось і сторонами не заявлялись. Наразі суд не вбачає в діяннях державного реєстратора перешкод для відновлення позивачкою, як власника, свого права володіння та користування земельною ділянкою. Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial