Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

В серпні 2015 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовами до спадкоємців померлого [PERSON] - дружини [PERSON], неповнолітнього сина [PERSON] та батьків [PERSON] і [PERSON], про стягнення боргу за договорами позики, в сумах 111716 грн. та 148116 грн. відповідно.. Позови обґрунтовані такими обставинами. 14 вересня 2014 р. [PERSON] позичив своєму знайомому [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 дол. США. Договір позики оформлений власноручною розпискою [PERSON] Відповідно до умов договору позики [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] борг у строк до 14 березня 2016 р. та сплатити за користування позикою 2% в місяць. 14 вересня 2014 р. [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 дол. США та 35000 грн. Договір позики оформлений власноручною розпискою [PERSON] Відповідно до умов договору позики [PERSON] зобов'язався повернути борг [PERSON] у строк до 25 березня 2015 р. та сплатити за користування позикою 2% в місяць. У грудні 2014 р. [PERSON] помер. Борги за договорами позики він не повернув, а тому його зобов'язання перейшли до спадкоємців. 18 червня 2015 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до спадкоємців з листами-вимогами про повернення суми боргу, проте ці вимоги залишились невиконаними. 23 червня 2015 р. позивачі направили до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори листи з вимогами до спадкоємців [PERSON] Ці листи були передані приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Дроботун О.Л., яка повідомила позивачів про те, що довела до відома спадкоємців наявність вимог кредиторів. Ухвалою суду від 11 листопада 2015 р. позови [PERSON] та [PERSON] були об'єднані в одне провадження. В суді позивачі відмовились від вимог до дружини та батьків померлого боржника, які від спадщини відмовились, та заявили вимоги лише до його сина [PERSON] як єдиного спадкоємця. Також позивачі під час розгляду справи збільшили розмір позовних вимог. [PERSON] просив стягнути з [PERSON] борг спадкодавця за договором позики в сумі 130736 грн. в межах вартості майна, отриманого у спадщину. [PERSON] просив стягнути з [PERSON] борг спадкодавця за договором позики в сумі 166436 грн. в межах вартості майна, отриманого у спадщину. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позови підтримав пославшись на обставини, викладені у позовних заявах та заявах про збільшення позовних вимог. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позови не визнали пославшись на те, що вимоги позивачів необґрунтовані, безпідставні і не відповідають фактичним обставинам та вимогам діючого законодавства. За міркуванням представника [PERSON] позивачі не довели існування між ними та спадкодавцем [PERSON] договірних зобов'язань, написання останнім розписок про отримання грошей та, відповідно, факту отримання грошей. Вказав, що розписки не містять усіх необхідних реквізитів, зокрема даних про особи позикодавців та адреси реєстрації позичальника і його повних паспортних даних, відомостей про існування свідків передачі грошей, а зазначений в розписці невідомий знак $ унеможливлює встановлення розміру суми боргу у національній валюті. Також позивачі не довели ту обставину, що [PERSON] не виконав свої зобов'язання за договорами позики, а правочини в порушення вимог статті 65 Сімейного кодексу України були укладені без згоди законної дружини померлого, якій нічого невідомо про боргові зобов'язання чоловіка. Окрім того на думку представника відповідач не може відповідати за позовом, оскільки свідоцтво про право на спадщину він не отримував, вимог до нього позивачі не заявляли та визначений статтею 1281 ЦК України строк пред'явлення вимог до спадкоємця пропустили. Представник [PERSON], заперечуючи проти позову, заявила, що оскільки ні вона, ні її син, нічого не знали про боргові зобов'язання [PERSON], боргів він не мав, а позивачі подали позови з метою незаконного збагачення. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дроботун О.Л. просила розглядати справу у її відсутність, надавши письмові пояснення на позов. Вказала, що 17 червня 2015 р. нею було заведено спадкову справу до майна померлого [PERSON] [INFO] р. від Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори на її адресу надійшли заяви-претензії [PERSON] та [PERSON] щодо забезпечення боргу спадкодавця, які були зареєстровані належним чином. Листом від 17 липня 2015 р. вона повідомила спадкоємця за законом про претензію кредиторів. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось, всі дії вчинені відповідно до чинного законодавства. Заслухавши представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 14 вересня 2014 р. [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті в сумі 5000 дол. США, зобов'язавшись повернути борг до 14 березня 2016 р. та сплачувати за користування грошовими коштами щомісячно 2% від суми позики, що становить 100 дол. США. В цей же день [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті в сумі 5000 дол. США і в національній валюті в сумі 35000 грн., зобов'язавшись повернути борг до 25 березня 2015 р. та сплачувати за користування грошовими коштами щомісячно 2% від суми позики, що становить 100 дол. США і 700 грн. відповідно. Зазначені обставини підтверджуються власноручними розписками [PERSON] (т. 1 а.с. 7, 146). Доводи представників відповідача про те, що [PERSON] ці розписки не писав спростовуються даними висновку почеркознавчої експертизи № 902/903/16-32 від 20 квітня 2016 р., згідно з яким рукописні записи (буквені та цифрові), а також підписи [PERSON] у розписках, датованих 14.09.2014, про отримання грошових коштів у борг від [PERSON] та [PERSON] виконано [PERSON] (т. 2 а.с. 23-35). Вказаний висновок суд вважає належним і допустимим доказом і покладає його в обґрунтування рішення, оскільки він наданий кваліфікованими і не заінтересованими у справі експертами та складений з дотриманням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, з використанням науково-методичних рекомендацій та методик проведення такого виду експертиз. На обставини, які б давали підстави визнати експертний висновок необґрунтованим або поставити його під сумнів, представники відповідачів не послались і доказів, які б спростовували однозначний висновок експерта щодо належності почерку та підписів спадкодавцю, не надали. Не заслуговують на увагу і посилання представника відповідача на відсутність у розписках певних реквізитів та незрозумілість виду валюти, у якій отримувались позики, оскільки жодних вимог щодо змісту розписки закон не висуває, як не вимагає і обов'язкову присутність свідків при передачі грошей в борг, а зазначений у розписках знак долара $ визнається судом загальновідомою обставиною, яка за приписом частини 2 статті 60 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 цього Кодексу визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю правовою природою розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. З огляду на вищевказані положення закону розписки [PERSON], які посвідчують передання йому [PERSON] та [PERSON] грошових коштів з умовою їх повернення, розцінюються судом як доказ укладення договорів позики. Враховуючи, що предметом цього позову є вимоги кредиторів спадкодавця до спадкоємця, а не стягнення боргу одного з подружжя з другого з подружжя, посилання представника відповідача на положення статті 65 Сімейного кодексу України недоречне. За приписом частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. [INFO] р. позичальник [PERSON] помер (а.с. 55). Судом встановлено, що зобов'язання за договорами позики [PERSON] не виконав. Невиконання [PERSON] боргових зобов'язань підтверджується наявністю у позивачів оригіналів розписок померлого. Доказів, які б підтверджували протилежне, стороною відповідача не надано. На розписках немає написів, які б свідчили про часткове виконання [PERSON] позикових зобов'язань. Наявність у [PERSON] та [PERSON] оригіналів розписок також підтверджує, що саме вони, а не інші особи з такими ж анкетними даними, були позикодавцями. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої відповідно до положень статті 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальним правилом у спадщину переходять усі цивільні права та обов'язки спадкодавця за винятком тих з них, які є невідчужуваними, нерозривно пов'язані з його особою, а відтак не здатні передаватися іншим суб'єктам. Судом встановлено, що до складу спадщини входить ? частина квартири за адресою: [ADDRESS]. Позикові зобов'язання не є зобов'язаннями, які нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, а отже вони також входять до складу спадщини на загальних підставах. Оскільки заповіту [PERSON] не залишив, право на спадкування за законом отримали спадкоємці першої черги - дружина [PERSON], син [PERSON] та батьки [PERSON] і [PERSON] 17 червня 2015 р. неповнолітній син спадкодавця [PERSON] подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька, а дружина та батьки померлого у в цей же день подали заяви про відмову від спадщини на користь сина спадкодавця (т. 1 а.с. 52, 61, 65, 69). Відтак до відповідача [PERSON] перейшли як права на спадкування після смерті батька усього належного йому майна, так і позикові зобов'язання спадкодавця. Відповідно до положень статті1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Судом встановлено, що дізнавшись про смерть [PERSON], позивачі 18 червня 2015 р. направили дружині та батькам померлого письмові вимоги про повернення боргу спадкодавця одноразовим платежем, як це передбачено частиною 2 статті 1282 ЦК України (т. 1 а.с. 8, 9, 10, 147, 148, 149). Оскільки зазначені вимоги були пред'явлені до спливу шести місяців від дня смерті спадкодавця, посилання сторони відповідача на пропуск позивачами визначеного законом строку пред'явлення вимоги та недоведеність часу, коли вони дізналися про смерть [PERSON], є необґрунтованими. Та обставина, що серед одержувачів вимоги не був зазначений син спадкодавця - відповідач [PERSON], який наразі є єдиним спадкоємцем, правового значення для вирішення цього спору не має, оскільки на той час відповідач був неповнолітнім, а вимога була адресована в тому числі і його матері, яка є його законним представником. Окрім того за змістом цивільного закону кредитор спадкодавця може і не володіти інформацією про особи спадкоємців померлого боржника, а визначальним є сам факт заявлення вимоги до спадкоємців у встановлений законом строк, але не пізніше одного року від настання строку вимоги. 23 червня 2015 р. позивачі повторно пред'явили письмові вимоги до спадкоємців [PERSON], направивши їх до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини (т. 1 а.с. 77, 81). Вказані вимоги були передані за місцем відкриття спадкової справи приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Дроботун О.Л., яка листом від 17 липня 2015 р. повідомила спадкоємця [PERSON] про претензії позивачів та роз'яснила відповідні вимоги спадкового законодавства (т. 1 а.с. 85). Згідно з приписами статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Судом встановлено, що вимоги позивачів-кредиторів відповідачем не виконані. Клопотання про проведення оцінки вартості успадкованої відповідачем ? частини квартири сторони не заявили і на те, що вартість одержаного у спадщину майна є меншою від суми заборгованості, сторона відповідача не послалась. Передумовою застосування передбаченого частиною 2 статті 1282 ЦК України такого способу задоволення вимог кредитора як накладення судом стягнення на спадкове майно є його передача спадкоємцям в натурі, а оскільки свідоцтво про право на спадщину відповідачем не отримане, суд вбачає підстави для судового захисту порушеного права позивачів шляхом примусового стягнення суми боргу. Борг підлягає стягненню в національній валюті України за офіційним курсом долара США до гривні як це передбачено частиною 2 статті 533 ЦК України. Офіційний курс долара США до національної валюти України станом на 1 червня 2016 р. становить 2514,1637 грн. за 100 дол. США. Відповідно до положень частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Укладені між позивачами та спадкодавцем договори позики передбачають право позикодавців на отримання процентів в розмірі 2% від суми позики в місяць. Відтак згідно з наданими представником позивачів розрахунками до стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає сума основного боргу в розмірі 125708 грн. (5000 х 25,141637) та проценти за користування позикою, нараховані за два місяці, що становить 5028 грн. (5000 х 2%) х 25,141637) х 2), а всього 130736 грн. Оскільки суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] суд присуджує суму основного боргу в розмірі 160708 грн. (5000 х 25,141637) + 35000 грн.), проценти за користування позикою, наданою в іноземній валюті, нараховані за два місяці, що становить 5728 грн. (5000 х 2%) х 25,141637) х 2) та проценти за користування позикою, наданою в національній валюті, нараховані за один місяць, що становить 700 грн. (35000 х 2%), а всього 166436 грн. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивачів, суд на підставі положень статті 88 ЦПК України присуджує з відповідача понесені позивачами витрати на сплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved