Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третьої особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Заводський районний відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області «про визнання здійсненого нотаріусом виконавчого напису не підлягаючим виконанню». Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.03.2018 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. Відповідно до Ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.04.2018 року за заявою позивача [PERSON] про забезпечення позову, зупинено виконавче провадження ВП №52338033 відкрите Головним державним виконавцем заводського ВДВС м. Кам`янське ГУТЮ у Дніпропетровської області Присяжною К.В., на підставі Виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 02.08.2016 року зареєстрованого в реєстрі під №6515, про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ КБ Приватбанк грошових коштів у сумі 142059 гривень 56 копійок, до вирішення цивільної справи №208/1167/18-ц, по суті. В обґрунтування своєї позовних вимог позивач зазначила, що 02.08.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі №6515 про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 142059 грн. 56 коп. невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору №ДНН4КР30121454 від 16.05.2006 року та розрахунку заборгованості за договором, з урахуванням: -заборгованість за кредитом у розмірі 5873 грн. 35 коп.; -заборгованості за відсотками у розмірі 37500 грн. 32 коп.; -пеня у розмірі 90302 грн. 10 коп.; - заборгованості по штрафам у розмірі 6683 грн. 79 коп. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 700 грн. 00 коп. Вважає, що зазначений виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим просила суд визнати його таким, що не підлягає виконанню. На думку позивача порушення законодавства полягало в недотриманні під час вчинення виконавчого напису вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», з яких випливає, що нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що заборгованість є безспірною, а з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Звертала увагу суду на те, що в даному випадку з дня виникнення права вимоги минув строк, який значно перевищує три роки, що беззаперечно доводить, що у нотаріуса Бондар І.М. не було повноважень вчиняти виконавчий напис; що заборгованість не є безспірною; банком їй не надсилалося, а вона, відповідно, не отримувала письмової вимоги про усунення порушень умов виконання нею кредитного договору. Позивач та її представник в судове засідання подав заяву в якій прохали позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без їх участі та без застосування технічних засобів. Відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», до судового засідання було направлено відзив на позовну заяву, в якому зазначе, що виконавчий напис був вчинений з дотриманням вимог законодавства; не погодився з думкою позивача про спірність заборгованості, оскільки останній не вказав, в чому полягає її спірність; наголошував на тому, що відповідач звертався до позивача з повідомлення про наявність боргу, що підтверджується матеріалами справи; позивачем не доведений факт належного виконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим прохав провести розгул справи без їх участі та в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Третья особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., на адресу суду направила письмові пояснення, в яких зазначила, що виконавчий напис вчинений за наявністю всіх передбачених документів, тобто з дотриманням вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» та порядку безспірності заборгованості. Крім того, вимога була направлена на адресу боржника, про що кредитором були надані фіскальні чеки про оплату послуг поштового зв`язку та опис вкладень про направлення на адресу боржника відповідної вимоги. Прохала відмовити в задоволенні позовних вимог позивача та провести розгляд справи без її участі. Третья особа: Заводський районний відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутності. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідив матеріали справи, докази надані сторонами, приходить до наступного: 16.05.2006 року між [PERSON] , як боржником, та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», як кредитором, було укладено кредитний договір за умовами якого боржник отримав кредит з зобов`язанням повернення його щомісячними платежами. Вказана обставина визнається сторонами та не оспорюється жодною з них. У зв`язку з неналежним виконанням боржником умов договору за ним утворилася заборгованість, про що свідчить розрахунок заборгованості за даним договором. 02.08.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі №6515 про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 142059 грн. 56 коп. невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору №ДНН4КР30121454 від 16.05.2006 року та розрахунку заборгованості за договором, з урахуванням: -заборгованість за кредитом у розмірі 5873 грн. 35 коп.; -заборгованості за відсотками у розмірі 37500 грн. 32 коп.; -пеня у розмірі 90302 грн. 10 коп.; - заборгованості по штрафам у розмірі 6683 грн. 79 коп. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 700 грн. 00 коп. Судом встановлено, що під час вчинення виконавчого напису було допущено порушення вимог законодавства, яке регулює порядок вчинення таких написів, що вбачається в нижчевикладеному. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень (п.2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. З огляду на викладене, суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Крім того, Верховним Судом в постанові від 29 січня 2019 року в справі №910/13233/17 визначено, що виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. В згаданій постанові Верховний Суд також заначив, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Суд погоджується з посиланням позивача на відсутність доведеності відповідачем безспірності її заборгованості з огляду на відсутність будь-яких доказів надіслання їй письмової вимоги про усунення порушень (п.2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5), та, відповідно, відсутності виразу її (позивача) волі стосовно наявності заборгованості саме в такому розмірі, як це визначено в виконавчому написі: заборгованість за кредитом у розмірі 5873 грн. 35 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 37500 грн. 32 коп.; пеня у розмірі 90302 грн. 10 коп.; заборгованості по штрафам у розмірі 6683 грн. 79 коп. Судом не приймається до увагу посилання представника відповідача в відзиву на позов на те, що відповідач, нібито, звертався до позивача з повідомленням про наявність боргу, що, на його думку, підтверджується матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази такого звернення. При цьому суд також враховує, що в оспорюваному виконавчому напису вказано, що стягнення заборгованості здійснюється за період з 16.05.2006 року по 16.06.2016 року, тобто заборгованість стягується від дня укладання договору - 16.05.2006 року, але в наданому нотаріусу розрахунку заборгованості відсутні відомості про те, що заборгованості за наданим кредитом почала утворюватися в період, починаючи з 16.05.2006 року. Суд також погоджується з тим, що в даному випадку з дня виникнення у кредитора права вимоги до боржника минув строк, який значно перевищує три роки, що доводить, що у нотаріуса Бондар І.М. не було правових підстав вчиняти виконавчий напис, оскільки це суперечить вимогам ст.88 Закону України «Про нотаріат». Виконавчий напис був вчинений в серпні 2016 року, тобто після спливу восьми років з дня виникнення права вимоги, що значно перевищує встановлений ст. 88 Закону України «Про нотаріат» трирічний строк вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Приймаючи рішення про задоволення позову суд також враховує постанову Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №910/3337/17, в якій колегія вирішила справу з урахуванням п.31.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в якому визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При цьому строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п.3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку) Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.04.2014 року, а також Пленум Верховного Суду України в постанові №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» № 2 від 31.01.1992 року зазначали, що однією із об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Слід перевіряти, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчих написів, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди або звертаються про стягнення спірного боргу. Вищі судові інстанції акцентують увагу суддів на тому, що судами під час розгляду такої категорії справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені в письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема, чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум в частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як правило, у виконавчому написі сума є більшою ніж у вимозі, але це пов`язано із часом, який пройшов від надіслання вимоги і вчинення виконавчого напису. Отже, якщо у письмовій вимозі боржнику повідомлено, що при вчиненні напису заборгованість може бути збільшена з урахуванням нарахування процентів та штрафних санкцій, то у такому випадку спірності сум немає. З огляду на викладене, вказаний виконавчий напис, не можна визнати таким, що вчинений із дотриманням вимог закону та він підлягає визнанню судом таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заперечення відповідача вказаних висновків суду не спростовують, а тому судом відхиляються. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з відповідача сплачену позивачем суму судового збору в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved