Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

В серпні 2017 року до суду надійшов зазначений позов, в якому позивач просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» 27 913,30 грн., в тому числі 3 600 грн. основного боргу, 2 088 грн. проценти за договором, 22 225,30 грн. пеня за договором та судові витрати покласти на відповідача. Позов обґрунтований тим, що 13.04.2017 року сторони уклали Кредитний договір № 170413-102621, за яким відповідач отримав кредит від позивача в розмірі 3 600 грн. Відповідно до п. 3.1 Договору відповідач зобовязаний повернути отримані кошти в розмірі 3 600 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 2 088 грн., що разом складає 5 688 грн., у строк до 12.05.2017 року. Разом з тим, в порушення договірних умов, відповідач станом на 24.07.2017 року не виконує свої зобовязання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 3 600 грн., а також сплати процентів за користування кредитом. Згідно п. 4.4 Договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки пені з розрахунку 2 % за кожен день прострочення платежу. Відповідно до наведеного розрахунку, станом на 24.07.2017 року сума пені становить 22 225,30 грн. 29.09.2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відкрите провадження у справі та призначений судовий розгляд. В судове засідання, яке відбулось 22.11.2017 року сторони не зявились, тому фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив розгляд справи проводити без участі його представника, позов підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового переказу, яке міститься в матеріалах справи. При цьому даних про причини його неявки до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, зважаючи на наведене, суд ухвалив проводити розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 13.04.2017 року між сторонами укладений договір № 170413-102621 шляхом підписання відповідачем заяви-анкети для отримання кредиту, за умовами якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит на особисті потреби у розмірі 3 600 грн., строком на 30 днів до 12.05.2017 року, зі сплатою процентів у розмірі 2% за кожен день користування кредитом, дата початку нарахування процентів 13.04.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Позивач належним чином виконав умови зазначеного договору та надав у користування відповідачу грошові кошти в розмірі 3 600 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 13.04.2017 року. Водночас, відповідач до 12.05.2017 року надані йому кошти не повернув та проценти не сплатив, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 5 688 грн., з яких основний борг 3 600 грн., нараховані проценти 2 088 грн. За змістом ст. 610 ЦК України невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобовязання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобовязання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобовязання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобовязання (правовий висновок викладений в постанові ВСУ у справі № 6-211цс17 від 15.05.2017 року). Пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобовязання й до того дня, доки зобовязання не буде виконано (правовий висновок викладений в постанові ВСУ у справі № 6-49цс12 від 06.06.2012 року). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Обґрунтовуючи необхідність стягнення пені за прострочення зобовязання, позивач посилається на п. 4.4 Договору за змістом якого у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки пені з розрахунку 2 % за кожен день прострочення платежу. Однак, зазначений ним пункт договору у заяві-анкеті відсутній, а умови надання та обслуговування кредитів від 11.10.2014 року, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому у суду не має підстав вважати, що вони являються частиною укладеного між сторонами кредитного договору. При цьому, сторони передбачили в договорі (заяві-анкеті), що при виникненні заборгованості відповідач зобовязується сплатити неустойку у розмірі 2,64 % від суми заборгованості починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день 4,02%, на 30-й день 6,67% у порядку, що передбачений розділом 4 Умов. При цьому, які умови сторони мали на увазі, в заяві-анкеті не визначено. Зазначений розмір пені повністю узгоджується з розрахунком, який міститься в матеріалах справи. Разом з цим, сторони визначили, що кредит відповідачу наданий під споживчі цілі, тому на думку суду, на нього поширюється законодавство про захист прав споживачів. 15.11.2016 року прийнятий Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017 року та визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Згідно п. 2 його перехідних положень дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом. Водночас, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Зазначений принцип, також знайшов своє відображення в ч. 2 ст. 5 ЦК України, згідно якої, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобовязань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно до наданого розрахунку заборгованості відповідачу нарахована пеня 22 225,30 грн., що значно перевищує половину суму наданого йому кредиту. Таким чином, за викладених обставин, суд вважає за можливе позов задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, станом на 24.07.2017 року, у розмірі 7 488 грн., з яких: 3 600 грн. основний борг, 2 088 грн. проценти за договором, 1 800 грн. пеня за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом позов задоволено частково, на суму 7 488 грн., що становить 27% від заявлених вимог, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 423 грн. Одночасно суд розяснює, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 232 ЦПК України).

Outcome: partial