Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та до Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання недійсними та скасування рішень Лиманівської сільської ради цього ж району, а саме: - № 7 від 16 червня 2006 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,104 га - для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (тепер Вітовський) район, с. Лимани, вул. Набережна, 100; - № 11 від 16 червня 2006 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2604 га, розташованої за цією ж адресою; - № 5 від 29 квітня 2014 року про затвердження технічної документації та передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої за той ж адресою. Вказував, що зазначені рішення є незаконними та суперечать нормам законодавства, оскільки земля за вказаною адресою була раніше передана у власність громадянці [PERSON], у якої [PERSON] купив будинок, однак земельні ділянки залишилися не передані та рахуються за [PERSON], тому прийняття рішень сільською радою про передачу їх [PERSON] є незаконими діями. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити, вказуючи, що наявність незаконних рішень сільської ради порушує його право на оформлення своєї ділянки, розташованої поруч. Відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення позову, зазначивши, що рішення сільської ради не порушують ніяким чином права сусіда [PERSON] і взагалі, він не мав ніяких прав на подання цього позову, так як у нього немає ніяких правовстановлючих документів на землю, яку він вважає своєю, розташовану поруч. Представник відповідача сільської ради до судового засідання не з'явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, надала заяву з проханням розглянути справу без її участі. Суд, заслухавши пояснення присутніх на засіданні сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. 14 травня 2011 року [PERSON] уклав на товарній біржі Марія договір купівлі-продажу, за яким купив будинок у громадянки [PERSON] за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Лімани, вул. Набережна, 100 (попередня адреса вул. Набережна 17). Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 5 вересня 2006 року даний договір був визнаний дійсним. Рішенням цього ж суду від 28 вересня 2009 року за ним було визнано право власності на дві земельні ділянки, розташовані за цією ж адресою: пероша - площею 0,25 га, виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, друга - 0,0104 га, виділена для ведення особистого підсобного господарства. Однак рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 10 липня 2012 року, за апеляційною скаргою [PERSON] та [PERSON] дане рішення суду першої інстанції було скасовано і в задоволенні позову відмовлено. Земельні ділянки [PERSON] були передані у приватну власність на підставі рішень Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 15 від 5 березня 1999 року та № 6 від 11 червня 1999 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації, її затвердження та передачу землі у власність. На підтвердження права власності [PERSON] були оформлені та видані державні акти: серії І-МК № 007642 на ділянку, площею 0,0104 га - для ведення особистого підсобного господарства та серії І-МК 021065 на ділянку, площею 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку. На тепер [PERSON] зареєстрував своє право власності на земельні ділянки в державному органі, використовуючи при цьому державні акти, видані [PERSON] і розроблену ним технічну документацію, а також рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 травня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 липня 20112 року, якою попереднє рішення суду першої інстанції було скасовано, однак зазначено, що до [PERSON]., на підставі укладеної угоди про купівлю-продаж будинку, і виходячи з положень ст. 30 ЗК України (1990 року), перейшло право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. В той же час, 4 червня 1997 року Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області [PERSON] та його дружині [PERSON] були видані державні акти: серії МК № 11553 - на ділянку, площею 0,04 га для ведення підсобного господарства, та серії МК № 11462 - на ділянку, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Адреса розташування ділянок: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Лимани, вул. Фрунзе, 120-а, тобто поруч із землею, виділеною по вул. Набережна, 100 в цьому селі, де знаходиться будинок, куплений [PERSON] у [PERSON] Однак рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області ці державні акти були визнані недійсними та скасовані. В той же час, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2016 року за [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,23 га, яка йому була передана у приватну власність за адресою: с. Лимани, вул. Фрунзе, 120а, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку. Підставою для прийняття такого рішення стала втрата раніше виданого правовстановлюючого документу на землю, тобто державного акту серії МК № 10259. У теперішній час він продовжує оформленням права власності на цю землю, в тому числі вчиняє дії по розробці та затвердженню технічної документації, реєстрації права власності в державному органі тощо. В зв'язку з цим суд не може прийняти заперечення відповідача та його представника щодо відсутності у позивача права на подання цього позову, оскільки таке право у нього є як суміжного власника/землекористувача, до того ж у реєстрації права власності його ділянки йому було відмовлено державним реєстратором через накладення з ділянкою сусіда [PERSON] Галицинівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області, в зв'язку з добровільним об'єднанням територіальних громад, є правонаступником Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Згідно з положеннями ст. 10. 25, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування та ст. ст. 12, 80. 81, 116, 118 ЗК України в редакціях, які діяли на час прийняття рішень сільською радою, за наявності діючих і не скасованих рішень уповноваженого органу та не скасованих правовстановлючих документів на землю попереднього власника земельних ділянок, неможливо ініціювання іншою особою та прийняття відповідних рішень сільською радою про передачу та отримання цією особою земельних ділянок у нову власність, оскільки вони не є юридично вільними. Таким чином, прийняті Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області рішення № 11 від 16 червня 2006 року та № 5 від 29 квітня 2014 року є незаконними і підлягають скасуванню. В той же час, як було встановлено, рішення сільської ради № 7 від 16 червня 2006 року не існувало і його копія [PERSON] була видана помилково, тому підстав для його скасування не існує і в зв'язку з цим, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Посилання відповідача та його представника на те, що рішення № 5 від 29 квітня 2014 року немає ніякого значення для [PERSON], оскільки реєстрація права власності на землю [PERSON] проведена без використання цього рішення, суд не приймає, оскільки цим рішенням була затверджена технічна документація та вирішено передати йому у власність земельну ділянку, площею 0,25 га, в зв'язку з її приватизацією, про що є посилання в цьому рішенні на положення ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування та ст. 12, п. 9 ст. 118 ЗК України, які і передбачають передачу землі у власність шляхом приватизації. Однак такого рішення і подібної приватизації не може бути, оскільки земельні ділянки, як вже було зазначено вище, були передані відповідними рішеннями у власність [PERSON] Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягнення судові витрати, понесені позивачем при поданні позову немайнового характеру, пропорційно задоволеним вимогам. Тобто з врахуванням подання позову про скасування трьох рішень сільської ради і задоволення вимог в частині скасування двох рішень, тобто задоволенні вимог на 2/3, то і витрати підлягають відшкодуванню в цій частині. За умови сплати позивачем судового збору в сумі 640 грн., 2/3 частини від цієї суми складають 416 грн. 66 коп., і підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках по 213 грн. 33 коп. з кожного. Враховуючи викладене,

Outcome: partial