Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

В позові зазначено, що відповідач є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 04 липня 2011 року було визначено місце проживання дитини з батьком дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та припинено стягнення аліментів з батька [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] . За весь цей час малолітня дитина знаходилась на утриманні батька. Позивач, як бабуся (мати [PERSON] ) також приймала участь у вихованні онуки [PERSON] [INFO] батько дитини [PERSON] помер. На сьогоднішній день дитина проживає разом з позивачем та знаходиться під її опікою. Відповідач, за всі роки, коли дитина проживала разом з батьком та з позивачем, жодного разу не поцікавилась станом здоров`я дитини, матеріальним становищем, її інтересами, навчанням та іншим, чим повинна цікавитись мати. Вона не надала жодної копійки на утримання доньки. Фактично дитина не знає матері та материнської любові з боку відповідача. Відповідач веде аморальний спосіб життя, неодноразово була помічена у вживанні наркотичних засобів, алкоголю, спілкується з особами, які мають кримінальне минуле. Фактично дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються нею самостійно. Дитина має окрему кімнату у квартирі позивача, обладнану усім необхідним, забезпечена одягом, взуттям, приладами для навчання. Позивач постійно цікавиться навчанням онуки, її розвитком. Враховуючи викладене, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Василівської державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Суд, згідно ст.ст.128, 223, 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.п.15,16,18 постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, при розгляді справ за позовами про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених ст. 164 СК України, особа, яка подала такий позов, повинна довести, що мати ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В свою чергу мати повинна довести, що вона належним чином виконує свої батьківські обов`язки. В судовому засіданні встановлено, що відповідач в справі, [PERSON] , є матір`ю неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження дитини, в якому в графі «мати» вказано - [PERSON] , а в графі «батько» - [PERSON] (а.с.5). [INFO] помер батько дитини, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). Той факт, що позивач є матір`ю померлого [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] в графі «мати» вказана - [PERSON] (а.с.7). Згідно рішення Василівського районного суду Запорізької області від 04 липня 2011 року, визначено місце проживання дитини з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] . Рішення набрало законної сили 14 липня 2011 року (а.с.8-9). Відповідно до характеристики учениці 6-А класу [PERSON] , №01-20/159 від 16 вересня 2019 року, виданої директором Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №73, дитина навчається на достатньому та високому рівнях, завжди уважна, старанна, дисциплінована, товариська, доброзичлива, виконує домашні завдання, відповідально ставиться до класних доручень, староста класу, приймає активну участь в житті школи та класу. Бабуся Орини, [PERSON] , завжди приймає активну участь в житті дитини та класу, цікавиться її шкільним життям, підтримує тісний зв`язок з класним керівником, відвідує батьківські збори, користується рекомендаціями вчителів для покращення результатів успішності дитини. Мати дитини, [PERSON] , жодного разу не відвідала батьківських зборів та не цікавиться життям та успіхами дитини (а.с.12). Згідно висновку Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав №01-33/1077 від 21 жовтня 2019 року, встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] (а.с.27-28). Відповідно до ч.8 та ч.9 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої із заявою Верховною Радою України Законом № 69-У від 03.08.2006 передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи він має достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності. Стаття 18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-Х11 від 27.02.1991, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст.27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 151 СК України, стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» надає батькам переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і одночасно зобов`язує повністю бути відповідальним за виховання дітей, піклування про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання. Стаття 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав судом, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною першою статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою цієї ж статті визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на встановлення судом ухилення відповідача [PERSON] від обов`язку утримання та виховання дитини, суд вважає необхідним позбавити відповідача батьківських прав щодо її дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. Суд вважає необхідним роз`яснити відповідачу у справі про його право, відповідно до ст.ст.168, 169 СК України, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved