Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 521/18365/15-ц, провадження № 2/521/759/17 за позовом [PERSON] до ТОВ «Морський будівельний комплекс», третя особа Головне управління Держпраці в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення витрат\~для обладнання автомобіля, стягнення моральної шкоди. Справа перебувала на розгляді судді Малиновського районного суду м. Одеси Мазун І.А. Справу, у зв'язку з неможливістю участі судді Мазун І.А. у розгляді справи, в порядку ст. 11-1 ЦПК України передано судді Малиновського районного суду м. Одеси Гуревському В.К. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року суддею Михайлюком О.А. обєднано в одне провадження позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Морський будівельний комплекс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зобовязання видати наказ про звільнення та трудову книжку, з позовними вимогами [PERSON] до ТОВ «Морський будівельний комплекс», третя особа Головне управління Держпраці в Одеській області про стягнення виплат та компенсацій, про стягнення виплат при звільнені та компенсації моральної шкоди по цивільній справі №521/18365/15-ц. Обєднане провадження передано на розгляд головуючого судді по цивільній справі №521/18365/15-ц ([PERSON]А.). Ухвалою Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~25\~жовтня 2017\~року суддею Гуревським В.К. прийнято обєднану цивільну справу № 521/18365/15-ц, провадження № 2/521/759/17 до свого провадження та продовжити провадження у справі. [PERSON] після остаточного уточнення своїх позовних вимог просив визнати незаконним та скасувати наказ директора ТОВ «Морський будівельний комплекс» від\~17\~серпня 2015року №20, яким звільнено з роботи [PERSON]; Визнати, що звільнення [PERSON] з посади комерційного директора ТОВ «Морський будівельний комплекс» за ч. 1 п. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено з порушенням вимог діючого законодавства. Стягнути з ТОВ «Морський будівельний комплекс» на користь позивача усі виплати і компенсації, що належать йому при звільненні в розмірі 3041,50\~гривень, з яких: - заробітна плата за червень 2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 640,96 грн.; заробітна плата за липень 2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 340,32 грн.; - заробітна плата за серпень 2015 року в розмірі 628,51 грн.; - вихідна допомога при звільненні з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1431,71 грн.;\~стягнути з\~ТОВ «Морський\~будівельнийкомплекс» користь позивача заборгованість по заробітній платі у звязку із затримкою з вини відповідача повного розрахунку при звільненні і видачі трудової книжки в розмірі 317667,41 грн.; стягнути з ТОВ «Морський будівельний комплекс» на користь позивача витрати в розмірі 13240,0 грн., які [PERSON] робив\~для обладнання\~службового автомобілю\~[NUMBER];\~стягнути з\~ТОВ «Морський\~будівельнийкомплекс» на користь позивача компенсацію моральної шкоди в розмірі 150000,0 грн. Зобовязати ТОВ «Морський будівельний комплекс» внести зміни до трудової книжки про дату звільнення на момент фактичного розрахунку та видати позивачу трудову книжку, та копію наказу про звільнення; Допустити негайне виконання рішення; стягнути з ТОВ «Морський будівельний комплекс» на користь [PERSON] судові витрати. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року прийнято часткову відмову позивача від позову, закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Морський будівельний комплекс», третя особа Головне управління Держпраці в Одеській області про стягнення виплат та компенсацій, заборгованості по заробітній платі, витрат\~ для обладнання автомобіля, моральної шкоди та зобовязання внести зміни до трудової книжки та видати трудову книжку, та позовною заявою [PERSON]\~до ТОВ\~«Морський будівельний\~комплекс» про\~визнання незаконним\~та скасування\~наказу про\~звільнення,\~зобовязання видати\~наказ про\~звільнення та\~трудову книжкувід частини позовних вимог, викладених в уточненій позовній заяві від 05.12.2017 року, а саме: «3.\~Стягнути з\~ТОВ «Морський\~будівельний комплекс»\~(код\~ЄДРПОУ 31943276)\~на користь\~[PERSON]\~усі виплати\~і компенсації,\~що належать\~йому при\~звільненні в\~розмірі 3041(три\~тисячі сорок\~одна)\~грн.\~50\~коп., з яких: *заробітна плата за червень 2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 96 коп.; *заробітна плата за липень 2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 340 (триста сорок) грн. 32 коп.; *заробітна плата за серпень 2015 року в розмірі 628 (шістсот двадцять вісім) грн. 51 коп. *вихідна допомога при звільненні з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1431 (одна тисяча чотириста тридцять одна) грн. 71 коп. 4. Стягнути з ТОВ «Морський будівельний комплекс» (код ЄДРПОУ 31943276) на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у звязку із затримкою з вини відповідача повного розрахунку при звільненні і видачі трудової книжки в розмірі 317667 (триста сімнадцять тисяч шістсот шістдесят сім) грн. 41 коп.». В іншій частини вимог позивача продовжено провадження у справі. Ухвалою Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~15\~січня 2019\~року прийнято часткову відмову позивача від позову, закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Морський будівельний комплекс», третя особа Головне управління Держпраці в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зобовязання видати наказ про звільнення та трудову книжку, стягнення виплат та компенсацій, витрат\~ для обладнання автомобіля, моральної шкоди, викладених в уточненій позовній заяві від 05.12.2017 року, а саме: «7. Зобовязати ТОВ «Морський будівельний комплекс» (код ЄДРПОУ 31943276) внести зміни до трудової книжки про дату звільнення на момент фактичного розрахунку та видати [PERSON] трудову книжку та копію наказу про звільнення». В іншій частини вимог позивача продовжено провадження у справі. Свої вимоги позивач обґрунтовував таким. Девять років до звільнення [PERSON]працював на посаді комерційного директора в ТОВ «Морський будівельний комплекс». Останні півроку на позивача здійснювався моральний тиск з боку директора та за його вказівкою з боку інших посадових осіб (заступник директора, бухгалтер, юрист), з метою звільнення з посади та відсторонення від справ підприємства. За останні три місяці роботи перед звільненням обстановка навколо позивача становилася все більш напруженішою. Це виражалося в тому, що безпосередньо директор ТОВ «МБК» [PERSON] у присутності інших працівників безпідставно виказував до позивача образи, звинувачення у некомпетентності та безвідповідальності, звинувачення у невиконанні дій, які позивач не мав взагалі виконувати, організовував сварки та безглузді сперечання. 17 червня 2015 року фактично відбулося безпідставне відсторонення позивача від роботи. 17 червня 2015 року позивач прийшов до робочого кабінету та побачив, що на вхідних дверях змінені замки, а з його робочого місця директор [PERSON] особисто забрав компютер (ноутбук). Надалі позивач перевірив та зясував, що телефони також відімкнені. На прохання, пояснити що відбувається, юрисконсульт підприємства передав позивачу неофіційну пропозицію директора ТОВ «МБК» - [PERSON] написати заяву на звільнення, а в разі відмови звільнитися за особистим бажанням буде зроблено все, щоб його звільнити, а для початку його відправлять у відрядження куди-небудь. Позивач відмовився писати заяву звільнення та написав докладну на імя директора ТОВ «МБК» [PERSON], в якій виклав обставини протиправних дій, які здійснювалися відносно нього. Того ж дня, вранці, юрист підприємства - [PERSON] повідомив позивачу, що його робочий кабінет, з цього моменту знаходиться в іншому місці, тобто поза місцем розташування офісу ТОВ «МБК», на 2 поверсі бізнес - центру «Меркурій» (офіс ТОВ «МБК» знаходиться на 6 поверсі бізнес - центру «Меркурій»). Прибувши до кабінету на нове робоче місце позивач побачив, що в кабінеті немає жодного елементу обладнання робочого місця. Кабінет був порожній, навіть стільця не було. У звязку з тим, що кабінет не було пристосовано для роботи, позивач відмовився приймати цей кабінет та отримувати ключі від нього. 17 червня 2015 року з 9:00 до 11:00 години позивачем було написано три заяви директору ТОВ «МБК», в яких він доповідав про незаконні дії, стосовно нього та вимагав відновлення своїх прав, як працівника. Жодна докладна або заява позивача не була розглянута. Ніяких заходів, щодо організації праці вжито не було. Юрисконсульт підприємства постійно провокував суперечки, та від імені директора вигадував нові обставини не допуску позивача до підприємства, вимагав термін віддати ключі від робочого кабінету, наполягав на тому, що б позивач то написав заяву про звільнення, то перейшов на інший поверх, у інший кабінет та підписав акт його прийому, при цьому постійно провокував на сварки, відмовляючи позивачу в організації елементарних умов праці. Створюючи нервову обстановку, відмовляючи позивачу в усіх законних вимогах, юрисконсульт [PERSON] намагався довести позивача до нервового зриву та небезбечного для життя стану. [PERSON] та усім працівникам підприємства було відомо, що позивач є інвалідом 3 групи та хворіє на тяжку форму сахарного діабету, що позивачу ніяк не можна хвилюватися, а нервовий зрив веде до смертельного наслідку. 17 червня 2015 року приблизно об 11:00 годині позивачу стало погано, почав втрачати свідомість та просив співробітників викликати швидку допомогу. Було викликано швидку медичну допомогу. Лікар швидкої допомоги встановив у позивача кровяний тиск 190/110, смертельне підвищення цукру в крові. На місці було зроблено декілька уколів. Після цього позивача було перевезено до лікарні. Після тижня перебування на лікарняному позивач повернувся на роботу 24 липня 2015 року. 24 червня 2015 року позивачеві надали для ознайомлення заздалегідь підготовлену узгоджену схему розміщення нового кабінету. Позивач написав наступну заяву директору ТОВ «МБК» про необхідність обладнання робочого місця та уточнення функціональних обовязків у звязку з відсутністю доступу до оперативного обліку підприємства. Відповідь на заяву директор не надав, але юрисконсульт усно повідомив позивача, що ніякого обладнання робочого місця не буде. В той же час юрисконсульт надав позивачеві письмове повідомлення про майбутнє звільнення у звязку із скороченням посади. Ніяких посад позивачу не пропонувалося, хоча на той час були вакантні посади менеджера з продаж та менеджера з закупівлі. Позивач звернувся до бухгалтерії із запитанням про розмір виплат, який належить в разі звільнення та передав до бухгалтерії листок непрацездатності. 18 серпня 2015 року позивача не було на робочому місці, тому що він погано себе почував та відвідував лікаря. У звязку із не допуском його до офісу компанії, в той же день, поштою було направлено директору ТОВ «МБК» заяву про видачу довідки відповідно до ст. 49 КЗпП України про роботу на даному підприємстві, із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Довідку до т.ч. не видано. 21 серпня 2015 року отримано листа, який було підписано бухгалтером ТОВ «МБК» [PERSON] З цього листа стало відомо, що [PERSON] звільнено з роботи за ч. 1 п. 1 ст. 40 КЗпП України з 18 серпня 2015 року на підставі наказу №20 від 17 серпня 2015 року. З наказом про звільнення позивача не ознайомлено та копії цього наказу не вручено. Крім того, в листі, який отримано від бухгалтера [PERSON] позивачу пропонувалося прибути до офісу ТОВ «МБК» для отримання трудової книжки. В той же день 21 серпня 2015 року о 13:40 годині, до ТОВ «МБК» було направлено листа, в якому повідомлялося, що для отримання трудової книжки, копії наказу про звільнення та розрахунку сум, які належать до виплати, прибуде представник позивача за довіреністю 25 серпня 2015 року о 14:00 годині. Представник позивача прибув до офісу ТОВ «МБК» 25 серпня 2015 року о 14:00 годині, але директор ТОВ «МБК» [PERSON], не перевіряючи повноважень представника (довіреність представника взагалі не перевірялась) не видав ніяких документів стосовно звільнення позивача, посилаючись на те, що йому нічого не відомо, а ні про лист [PERSON] з пропозицією прибути для отримання трудової книжки, а ні про лист про прибуття представника [PERSON] В присутності представника [PERSON], директор ТОВ «МБК» [PERSON] зателефонував до юрисконсульта ТОВ «МБК» - [PERSON] та ввімкнув в телефоні гучномовець таким чином, щоб представник [PERSON] мав змогу почути відповіді. На запитання [PERSON] щодо трудової книжки [PERSON], [PERSON] відповів, що ця трудова книжка та інші документи відправлені [PERSON] за адресою його реєстрації, поштою. [PERSON] відмовив представнику [PERSON] в отриманні документів стосовно звільнення [PERSON] та запропонував представнику звернутися до юрисконсульта ТОВ «МБК» - [PERSON] Представник позивача звернувся до [PERSON], але той спочатку відповів, що зясує це питання, а після зясування відповів, що трудова книжка [PERSON] відправлена на його адресу реєстрації поштою. На момент звернення за трудовою книжкою та іншими документами щодо звільнення жоден посадовець з ТОВ «МБК» не ставив запитань щодо повноважень представника [PERSON] і більш того, ніяких заперечень щодо цього питання не ставив, це взагалі не перевірялось і не було підставою невидачі трудової книжки та інших документів, як стосуються звільнення [PERSON] За захистом порушених прав позивач 21 серпня 2015 року звертався зі скаргами до Одеського обласного відділення фонду захисту інвалідів та до Головного управління Держпраці в Одеській області. Від Одеського обласного відділення фонду захисту інвалідів 04 вересня 2015 року позивач отримав відповідь, в якому було вказано, що його скарга направлена для проведення перевірок до Головного управління Держпраці в Одеській області. 03 березня 2016 року від Головного управління Держпраці в Одеській області надійшов лис в якому повідомлялося, що попираючи норми законів, директор [PERSON] відмовив спеціалістам управління Держпраці в Одеській області у проведенні перевірки, таким чино «навмисно ухиляючись від відповідальності». Додатково зазначено, що Головне управлінь Держпраці в Одеській області звернулося у вересні 2015 року до Головного управління МВ України в Одеській області. 26 квітня 2017 року від Головного управління Держпраці в Одеській області надійшов лист в якому повідомлялося, що перевірка за зверненням позивача проведена. За результатами перевірки встановлено: - Позивача попередили про майбутнє звільнення 24 червня 2015 року (звільнили 18 серпня 2015 року); - інших посад не пропонувалося; - в порушення вимог ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП України нараховані при звільненні сум остаточно перераховані 01 вересня 2015 року; - трудова книжка не видана;- з наказом про звільнення від 18 серпня 2015 року №20, [PERSON] не ознайомлений; - копія наказу від 18 серпня 2015 року №20 про звільнення [PERSON] не видана. Таким чином, результатами перевірки підтверджуються твердження позивача незаконність наказу від 18 серпня 2015 року №20 про звільнення та чисельні порушення прав працівника та гарантій цих прав під час звільнення за ч. 1 п. 1 ст. 40 КЗпП України. Розрахунок грошових сум, які відповідач у відповідності до ст. ст. 47, 116 та 117 Кодекс законів про працю України має сплатити на користь позивача. Крім того позивач наполягав на тому, що належить до виплати компенсація власних витрат позивача в розмірі 13240,0\~грн., які він робив для обладнання службового автомобіля [NUMBER]. Позивач також заявив про стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди в розмірі 150000,0 грн. Представник ТОВ «Морський будівельний комплекс» позов не визнав, надав заперечення на уточнений позов, в якому просив у задоволенні позову позивача відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач у\~своїй позовній\~заяві посилається\~на те,\~що його\~було звільнено\~з роботи\~з порушенням\~норм трудового\~законодавства,\~не видано\~йому трудової\~книжки та\~не проведено\~усіх належних\~розрахунків при\~звільнені,\~що призвело\~до моральних\~страждань.Проте всі твердження [PERSON] спростовуються наступним. Товариство з обмеженою відповідальністю «Морський будівельний комплекс» є підприємством, що створене та діє відповідно до норм законодавства України. Тому, згідно ст. 64 Господарського кодексу України, п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, за певних обставин власник або уповноважений ним орган може змінювати чисельність або штат працівників шляхом скорочення. Скористатись таким правом він може будь-коли. Відповідно до норм КЗпПУ директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський будівельний комплекс» 17 червня 2015 року було видано наказ № 8 про скорочення штату працівників ТОВ «МБК», у тому числі - посаду комерційного директора [PERSON] 17 червня 2015 року було ознайомлено з наказом про скорочення штату працівників ТОВ «МБК» та надано для підписання персональне попередження про наступне звільнення у звязку зі скороченням штату працівників. Однак [PERSON] відмовився поставити підпис на підтвердження отримання персонального попередження про наступне звільнення у звязку зі скороченням штату від 17 червня 2015 року, про що було складено відповідний [PERSON] про відмову поставити підпис. Підтвердженням того факту, що [PERSON] ознайомився із наказом про скорочення штату працівників ТОВ «МБК» та персональним попередженням про наступне звільнення у звязку зі скороченням штату працівників є наявність такого попередження у матеріалах справи, що були додані позивачем до позовної заяви. Окрім цього, у заяві про уточнення позовних вимог зазначено, що «17 червня 2015 року позивач прийшов до робочого кабінету та побачив, що на вхідних дверях змінені замки...». Цим позивач підтверджує, що 17 червня 2015 року був присутнім у офісі ТОВ «МБК» та контактував з керівництвом. Проте саме 17 червня 2015 року замість погроз, про які зазначає позивач, йому було надано для підписання попередження про наступне звільнення у звязку зі скороченням штату працівників та ознайомлено з відповідним наказом. Також у заяві про уточнення позовних вимог позивач посилається на те, що йому під час звільнення не пропонувалось будь-яких інших посад. Однак, відповідно до ст. 40 КЗпПУ [PERSON] було запропоновано роботу у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Морський будівельний комплекс» на посаді охоронця, комірника, менеджера з постачання, менеджера з продажу. Однак [PERSON] відмовився від запропонованих посад та від підписання заяви про ознайомлення з запропонованими йому посадами. Про це ТОВ «МБК» також було складено [PERSON] про відмову поставити підпис, що спростовує необґрунтовані заяви позивача. [PERSON] посилається на те, що йому не були компенсовані власні витрати в розмірі 13240,00 грн., які він робив для обладнання службового автомобілю [NUMBER]. Проте, відповідно до Наказу 21/2 від 10 вересня 2007 року автомобіль [NUMBER], який є службовою машиною Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський будівельний комплекс», було закріплено за [PERSON]. Автомобіль «Тоуоtа Саmrу», д/н [NUMBER], було надано [PERSON] для службових відряджень та для особистих цілей, проте за 2014 - 2015 роки [PERSON] не мав службових відряджень на автомобілі, а тому позивач у цей час використовував її для власних потреб і мав обслуговувати за власні кошти. Окрім цього, [PERSON] посилається на те, що він направляв директору ТОВ «МБК» заяву про видачу довідки відповідно до ст. 49 КЗпПУ, а ТОВ «МБК» начебто порушило його права та її не видало. Однак, відповідно до ст. 49 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Отже, видати ТОВ «МБК» мало на вимогу працівника, а з додатків до позовної заяви видно, що довідка взагалі не підписана ніякою особою. Також, довіреність, яка міститься у матеріалах справи, суто цільова - на ведення справ у суді громадянином [PERSON] Також [PERSON] заявляє, що після попередження його про майбутнє звільнення на роботу до ТОВ «МБК» було прийнято декілька нових працівників і що йому ніхто ніякі посади не пропонував. Однак, після ознайомлення [PERSON] з наказом про скорочення штату працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський будівельний комплекс» позивачу було одразу запропоновано посади охоронця та комірника. Проте позивач відмовився від запропонованих посад і відмовився підписувати заяву про ознайомлення його з запропонованими посадами, на що одразу юрисконсультом та заступником директора ТОВ «МБК» було складено та підписано [PERSON] по відмову поставити підпис на підтвердження отримання персонального попередження про наступне звільнення у звязку зі скороченням\~штату працівників\~від 17\~червня 2015\~року та\~про відмову\~поставити підпис\~на підтвердження\~запропонованої [PERSON]\~посади охоронця\~та комірника.\~Окрім цього,\~в період\~до 18\~серпня 2015\~року зявилося\~ще дві\~вакантні посади\~менеджера з\~постачання та\~менеджера з\~продажу,\~від яких\~[PERSON] також\~відмовився і\~відмовився від\~підписання заяви\~про ознайомлення\~його з\~запропонованими посадами,\~про що\~також одразу\~було складено\~[PERSON] відмови\~поставити підпис\~на підтвердження\~запропонованих посад.\~Таким чином,\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Морський будівельний\~комплекс» було\~дотримано всіх\~норм Кодексу\~законів про\~працю України\~при звільненні\~[PERSON] на\~підставі п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~40 КЗпПУ. Внаслідок викладеного не підлягає задоволенню вимога про стягнення моральної шкоди. Стосовно того, що результатами перевірки Головного управління Держпраці в Одеській області підтверджується твердження позивача про незаконність наказу від 18 серпня 2015 року № 20, вбачається, що за результатами перевірки встановлено лише те, що [PERSON] поставив свій особистий підпис на персональному попередженні про наступне звільнення у звязку зі скороченням штату працівників 24 червня 2015 року, а не як зазначає представник позивача, що встановлено, що [PERSON] було попереджено саме 24 червня 2015 року. Що ж стосується наказу про звільнення та трудової книжки, то Товариство з обмеженою відповідальністю «Морський будівельний комплекс» не чинило перепон для їх отримання [PERSON], однак останній вирішив їх не забирати, натомість подати чергову позовну заяву, яка була обєднана з першочерговою в одне провадження. А в акті перевірки Головного управління Держпраці в Одеській області, спростовуючи вищевикладені твердження предетавника позивача, зазначено, що адміністрація ТОВ «МБК» зверталась до [PERSON] з проханням зявитися до товариства для отримання трудової книжки. Однак цього зроблено не було. Представник Третьої особи Головного управління Держпраці в Одеській області в судове засідання не зявився. При розгляді справи призначалися дві експертизи. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2016 року (суддя Мазун І.А.) була за клопотанням представника позивача призначена судова економічна експертиза, на вирішення якої поставлені питання: чи підтверджуються документально понесені витрати на утримання автомобіля «Тоуоtа Саmrу» держ. номер ВН 1888АА за період 2012-2015 р.р. підприємством ТОВ «Морський будівельний комплекс»? Як відповідно до обліку основних засобів, відображена балансова вартість автомобіля «Тоуоtа Саmrу», держ. номер ВН 1888АА за період 2012-2015 р.р. підприємством ТОВ «Морський будівельний комплекс»? Яка, згідно з встановленими нормами, періодичність технічного обслуговування автомобіля «Тоуоtа Саmrу», держ. номер ВН 1888АА, а також безпосередньо тих позицій, що зазначені в актах виконаних робіт від 28.04.2014 р. та 23.04.2015 р.? Чи відповідає виконане технічне обслуговування нормативним вимогам? Експертиза не проведена у звязку з невиконанням вимог експерта щодо надання додаткових матеріалів та оплати вартості експертизи. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2018 року була за клопотанням представника позивача призначена судова психолого-психіатрична експертиза з метою визначення індівідуально-психологічних особливостей у [PERSON], і як наслідок - чи перебував [PERSON] в період з 10.00 до 13.00 17.06.2015 року в тимчасово хворобливому стані і чи міг він усвідомлювати свої дії або керувати ними, чи міг він усвідомлювати дії інших осіб в цей проміжок часу. Згідно висновку судово-психіатричних експертів № 306 від 25.07.2018 року по фактично наданим експертам матеріалам та наявній в них медичній документації, дати однозначні та науково обґрунтовані відповіді на питання не є можливим. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, допитавши свідків, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених ними письмових доказів. Товариство з обмеженою відповідальністю «Морський будівельний комплекс» є підприємством, що створене та діє відповідно до норм законодавства України. Згідно ст. 64 Господарського кодексу України підприємству надане право самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис. Уповноважений орган управління товариством самостійно приймає рішення про скорочення штату або чисельності працівників. Законодавством не передбачено погодження цього рішення з профспілкою й не передбачена наявність будь-якого техніко-економічного обґрунтування рішення про скорочення штату. Аналіз положень ст. 49-2 КЗпПУ призводить до висновку, що при вирішені спору щодо незаконності звільнення у звязку зі зміною в організації виробництва (в тому числі скороченням штату працівників) суд не досліджує питання про доцільність прийняття такого рішення. Рішення про скорочення чисельності або штату оформлюється наказом по підприємству, до штатного розпису вносяться відповідні зміни.\~ Таким чином, суд має право дослідити відповідність закону саме процедури звільнення працівника. Процедура скорочення чисельності або штату працівників передбачає такі етапи: прийняття рішення про скорочення чисельності або штату працівників; визначення працівників, які підлягають звільненню; попередження працівників про наступне звільнення; пропонування іншої роботи працівникам, які підлягають звільненню; звільнення працівників.\~\~ Згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках; змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. [PERSON]працював на посаді комерційного директора ТОВ «Морський будівельний комплекс» з 01 липня 2006 року. Директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський будівельний комплекс» 17 червня 2015 року було видано наказ № 8 про скорочення штату працівників ТОВ «МБК» - посади комерційного директора. За цим наказом доручено [PERSON], заступнику директора, провести наступні дії: згідно чинного законодавства України не пізніше ніж за 2 (два) місяці вручити персональне попередження під розпис працівнику, посада якого підлягає скороченню; запропонувати працівнику, посада якого підлягає скороченню, роботу за відповідною професією, а за відсутності такої роботи - іншу вакантну посаду, яка є на підприємстві і яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду роботи й стану здоров'я; звільнення працівника провести згідно з вимогами діючого законодавства відповідно до п. 1 ч.\~1 ст. 40 КЗпП України, з дотриманням відповідних пільг та компенсацій; внести відповідні зміни до штатного розпису ТОВ «Морський будівельний комплекс». [PERSON] 17 червня 2015 року було ознайомлено з наказом про скорочення штату працівників ТОВ «МБК» та надано для підписання персональне попередження про наступне звільнення у звязку зі скороченням штату працівників. [PERSON] від 17 червня 2015 року відмовився поставити підпис на підтвердження отримання персонального попередження про наступне звільнення з 18 серпня 2015 року у звязку зі скороченням штату, про що було складено відповідний [PERSON] про відмову поставити підпис в складі заступника директора [PERSON], юрисконсульта [PERSON] Твердження представника позивача про те, що означений акт є підробленим, не доведено суду відповідними доказами. Клопотань від сторони позивача щодо проведення відповідної судової експертизи не надходило. Акт подано до суду представником відповідача разом із запереченнями на позов та залучені суддею Мазун І.А. до матеріалів справи 09 лютого 2016 року, тобто ще до перевірки підприємства Головним управлінням Держпраці в Одеській області згідно листа від 26 квітня 2017 року. При цьому згідно поданої позовної заяви, уточнень до неї, пояснень позивача та його представника, свідків не заперечується сам факт перебування позивача [PERSON] на роботі на підприємстві саме 17 червня 2015 року. Згідно поданого клопотання представником позивача про призначення судової психолого-психіатричної експертизи від 20.06.2018 року стверджується, що «якщо допустити, що співробітники МБК намагалися в цей час ознайомити [PERSON] з будь-якими документами, то фізичний стан [PERSON] не надавав йому можливості в цей час усвідомлювати значення дій сторонніх осіб, а також усвідомлювати значення своїх дій не міг керувати ними». Судове експертиза не змогла відповісти на поставлені перед нею питання. Сторонами не оспорювався той факт, що після виходу на роботу з лікарняного 24 червня 2015 року, [PERSON] ознайомився під розпис з наказом від 17 червня 2015 року № 8 про скорочення штату працівників ТОВ «МБК», а саме посади комерційного директора, та з персональним попередженням про звільнення. Таким чином, про наступне вивільнення працівника персонально попереджено не пізніше ніж за два місяці. Цей строк не підлягає продовженню при знаходженні працівника у відпустці або на період тимчасової непрацездатності. Порушення строку попередження працівника про звільнення не є достатньою підставою поновлення працівника на роботі в судовому порядку. У такому випадку суд може змінити дату звільнення працівника, зарахувавши строк попередження в період роботи з виплатою працівнику заробітної плати за цей час. Але суд, враховуючи вкладене вище, не вбачає порушень строків попередження [PERSON] Позивач також посилається на те, що йому під час звільнення не пропонувалось будь-яких інших посад. Одночасно з попередженням про звільнення працівнику пропонується робота за відповідною професією, і тільки за відсутності такої роботи інша робота, яка є на підприємстві. Тобто працівнику необхідно пропонувати не тільки роботу за його спеціальністю, але й іншу вакантну посаду, нижчу за рангом, або нижче оплачувану роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду роботи й стану здоровя. При цьому підприємство не зобовязане пропонувати роботу більш високого рівня за спеціальністю або за посадою, можливість надання такої роботи визначається загальними правилами про комплектування кадрів, які діють на підприємстві. Працівнику пропонуються вакансії, які були на день попередження про звільнення, а також вакансії, які відкриваються протягом двохмісячного строку аж до фактичного звільнення. При ознайомленні [PERSON] 17 червня 2015 року з наказом про скорочення штату працівників ТОВ «МБК», [PERSON] було запропоновано роботу у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Морський будівельний комплекс» на посаді охоронця, комірника. Позивач відмовився поставити підпис на підтвердження отримання персонального попередження про наступне звільнення та в ознайомленні із запропонованими посадами охоронця та комірника, про що було складено відповідний [PERSON] про відмову поставити підпис в складі заступника директора [PERSON], юрисконсульта [PERSON] 24 червня 2015 року [PERSON] звернувся до директора ТОВ «МБК» із заявою, за якою з посиланням на неможливість виконувати функціональні обовязки в кабінеті, який не обладнаний та не пристосований для роботи, з урахуванням стану здоровя позивача, рекомендацій лікаря, [PERSON] прийняв пропозицію керівництва підприємства про роботу на дому і просив видати відповідний наказ. Проти наказу не заперечував. 24 червня 2015 року директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський будівельний комплекс» було видано наказ № 12 про надання робочого місця [PERSON] за межами офісу, а саме з 25 червня 2015 року. Позивач з наказом ознайомлений 24.06.2015 року. Наказ позивачем не оскаржувався. 18 серпня 2015 року [PERSON] було звільнено з посади комерційного директора у звязку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ на підставі наказу № 20 від 17 серпня 2015 року. Таким чином,\~суд не\~вбачає порушень\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Морський будівельний\~комплекс» трудового\~законодавства при\~звільненні [PERSON]\~на підставі\~п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~40 КЗпПУ, а тому у задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення слід відмовити. На підставі цього не підлягає задоволенню похідна вимога про стягнення моральної шкоди. Позивач [PERSON] також посилається на те, що йому не були компенсовані власні витрати в розмірі 13240,00 грн., які він зробив для обладнання службового автомобіля [NUMBER]. Відповідно до Наказу № 21/2 від 10 вересня 2007 року автомобіль [NUMBER], який є службовою машиною Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський будівельний комплекс», було закріплено за [PERSON]. Автомобіль «Тоуоtа Саmrу», д/н [NUMBER], було надано [PERSON] для службових відряджень та для особистих цілей, проте за 2014 - 2015 роки [PERSON] не мав службових відряджень на автомобілі, а тому позивач у цей час використовував її для власних потреб і мав обслуговувати за власні кошти. Жодних документів щодо згоди підприємства на оплату витрат на утримання автомобіля, ремонту, витрат на пальне, стороною позивача до суду не надано, так і відповідних наказів, розпоряджень, службових відряджень, путьових листів або інших транспортних документів також до суду не надано, а тому в задоволенні вимог в цій частині також слід відмовити. У судовому засіданні був допитаний [PERSON] та були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили наявність на підприємстві важких стосунків з керівництвом, наявністю складної морально-психологічної обстановки та погіршення стану здоровя позивача 17 червня 2015 року. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Морський будівельний комплекс», третя особа Головне управління Держпраці в Одеській області про про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення витрат\~для обладнання автомобіля, стягнення моральної шкоди. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed