Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] про припинення дії договору оренди землі шляхом розірвання. Зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 6,36га, яка розташована на території Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, яку позивач передала в оренду відповідачу згідно договору оренди, зареєстрованого в 2010 році, строком на 10 років. Відповідач не виконує належним чином п.9-11 укладеного договору в частині виплати орендної плати, з 2010 року не виплачує орендну плату, чим порушує істотні умови договору оренди. Позивач, посилаючись на вказані обставини, просив припинити договір оренди земельної ділянки шляхом його розірвання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги, посилаючись на вищевикладені обставини, просили задовольнити позов. Позивач пояснив, що зимою 2009 року уклав з відповідачем договір оренди земельної ділянки. Перед укладенням договору оренди надав [PERSON] розписку про отримання від нього коштів в сумі 20000 грн., згідно якої зобовязався віддати у користування земельну ділянку площею 6,36га на термін 5 років. Пояснив, що ніякої домовленості з відповідачем про отримання орендної плати наперед не було, з часу укладення договору оренди він жодного разу не отримував орендну плату ні в грошовій, ні в натуральній формі. Крім того [PERSON] заперечив факт отримання коштів за розпискою, зазначивши, що розписка була надана на підтвердження намірів укладення договору оренди, однак фактично кошти не передавалися. Зазначив, що мав борг перед особами, які зазначені в якості свідків у розписці, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], який погасив за нього [PERSON]. крім того дана розписка була написана як гарантія укладення договорів про оренду землі між останнім та Лапицьким, його матірю та бабусею. Враховуючи наведене, представник позивача зазначив, що розписку слід вважати як борговою, а тому не може бути належним доказом отримання позивачем орендної плати в розумінні ст. 60 ЦПК України, оскільки розписка надана [PERSON] як фізичній особі, а договір оренди укладено з [PERSON] як фізичною особою підприємцем. На час написання розписки договір оренди укладений не був, зобовязання за договором ще не виникли, тому зазначені в розписці кошти в сумі 20000 грн. не являлися орендною платою. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, вказавши, що позивач отримав орендну плату наперед (авансом) в сумі 20000,00 грн. єдино разовим платежем, про що надавалась розписка, після чого ніякі виплати за договором оренди не проводились ні в грошовій, ні в натуральній формі. Відповідач пояснив, що договір оренди землі було укладено з ініціативи позивача, при умові погашення Відповідачем його боргу перед [PERSON], [PERSON], [PERSON] Представник відповідача пояснила, що розписка являється єдиним доказом отримання позивачем орендної плати, наміри сторін про оплату орендної плати наперед в жодних документах і в самому договорі оренди не фіксувалися. Просили в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] на підставі розпорядження Компаніївської РДА від 25.03.2002 року № 111-р є власником земельної ділянки, площею 6,36га, розташованої на території Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Між [PERSON] (орендодавець) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (орендар) було укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Компаніївському відділі ДП «Кіровоградська регіональна філія Центра державного земельного кадастру при Держкомземі України» 22.03.2010 року за № 041037300003, згідно якого орендодавець передав належну йому на праві власності вищевказану земельну ділянку, а орендар її прийняв в строкове платне користування на 10 років в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією договору і акту приймання-передачі. За умовами договору сторони визначили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 41 Договору); нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2010 рік становить 87406,86 грн. (п. 5); орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: 3% від грошової оцінки земельної ділянки, що становить 2622,00 грн.; орендна плата вноситься до кінця року; розмір орендної плати переглядається один раз на рік в разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, в тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендної земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п.13); орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (п. 28). Таким чином, відповідач прийняв на себе договірний обов'язок своєчасно та неухильно сплачувати позивачу обумовлену Договором орендну плату за строкове платне користування зазначеною у Договорі земельною ділянкою. Згідно умов договору відповідачем проводилися нарахування орендної плати у грошовій формі, утримувався податок з прибутку за ставкою 15%, нарахована орендна плата з 2010 по 2014 рік в сумі 18331,70 грн. зарахована в рахунок погашення орендної плати, що підтверджується довідкою ФОП [PERSON] Відповідно до розписки [PERSON] останній взяв у [PERSON] кошти в сумі 20000,00 грн. та зобовязався віддати в користування земельну частку (пай) площею 6,36га терміном на 5 років. В судовому засіданні представником позивача [PERSON] заявлено клопотання про виклик в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які можуть надати достовірну інформацію, щодо обставин укладення договору оренди землі. Клопотання судом задоволено. В судове засідання 01.12.2015р. свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про місце, дату та час судового розгляду. В задоволенні заявленого представником позивача клопотання про привід свідків було відмовлено. Стаття 13 Закону України «Про оренду землі» визначає, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (ст. 21 Закону). Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення договору законодавству. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України (надалі - ЗК України) та іншими законами України. Згідно п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору Можливість припинення дії договору шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором визначена умовами п.36 договору. Тобто, відповідно до вказаних норм матеріального права договір оренди землі може бути розірваний за умов систематичної несплати орендної плати. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Судом встановлено, що після укладення договору оренди землі орендар фізична особа підприємець [PERSON] у період з 2010-2014 років не сплачував на користь орендодавця [PERSON] орендну плату. Відповідачем надана довідка, згідно якої позивачу зараховано в рахунок погашення орендної плати з 2010 по 2014 рік в сумі 18331,70 грн. Разом з тим відповідачем не надано суду доказів щодо належного інформування позивача про суми нарахування кожний рік, не надано доказів повідомлення позивача про утриманий та сплачений податок з прибутку тощо. Враховуючи наведене суд вважає, що надана відповідачем розписка, згідно якої [PERSON] отримав кошти в розмірі 20000 грн. та довідка про сплату орендної плати, з розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого ним податку не є безумовним підтвердженням відсутності заборгованості по орендній платі, оскільки не є тими документами, що підтверджують факт виконання зобовязання, такі докази не відповідають вимогам належності і допустимості в розумінні ст. 58, ч.2 ст. 59 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Таким чином, відповідач - фізична особа-підприємець [PERSON], в разі виконання перед [PERSON] свого обов'язку, що стосується сплати орендної плати за 2010-2014 роки, згідно укладеного між ними договору оренди землі, повинен був вимагати отримання розписки про виконання цього обов'язку, або іншим чином підтвердження факту виконання зобов'язання. Зміст наданої [PERSON] розписки свідчить про отримання ним коштів із зазначенням розміру - 20000 грн. та зобовязання віддати у користування земельну ділянку на термін пять років, а не про отримання орендної плати. Жодних відомостей про отримання позивачем орендної плати за період з 2010-2014 років в розписці чи інших документах не вказано та суду доказів не надано. [PERSON], не спростовуючи факт написання розписки, заперечив факт отримання ним орендної плати за 2010-2014 роки, вказавши, що розписка була написана ним ще до підписання договору оренди, як підтвердження наміру укладення самого договору. Надані фізичною особою-підприємцем [PERSON] вищевказані документи не є такими, що дають підстави вважати про виконання ним обов'язку, що стосується сплати орендної плати, а відповідно доводи відповідача у цій частині є необґрунтованими. Отже, стороною відповідача не надано належних доказів, які без сумніву свідчать про отримання позивачем саме орендної плати від відповідача. Згідно із ч.1 і ч.3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦК України). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.2 ст. 11 ЦПК України). Аналізуючи наведені обставини, відповідач, в порушення ст. 509, ст. 526, ст. 626, ст. 629 ЦК України, прийняті на себе зобов'язання за Договором в частині сплати позивачу орендної плати не виконує, позивачу не сплачена орендна плата за 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роки. Не сплативши позивачу орендну плату за 2010-2014 роки відповідач припустився істотного порушення Договору, а отже в такому випадку можуть бути застосовані наслідки невиконання договірних зобов'язань, передбачені як в самому договорі оренди, так і актами цивільного законодавства України. Відповідно п.36 Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Також, згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Оскільки відповідач згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України не надав належних і допустимих доказів виплати позивачу орендної плати за 2010-2014 роки, суд приходить до висновку, що відповідачем було допущено істотне порушення договору оренди землі, а саме систематична несплата орендної плати позивачу за користування земельною ділянкою, тобто позивач був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору, що у розумінні п. «д» ч.1 ст.141 ЗК України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою, а тому позов про розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі підлягає задоволенню. Доводи представника відповідача про те, що сплата орендної плати за спірний період підтверджена довідкою про сплату орендної плати, суд до уваги не приймає, оскільки довідка не є первинним документом, що підтверджує сплату орендної плати, а податкові розрахунки відповідача лише свідчать про сплату ним податку, а не орендної плати. Вказані документи не є належними та допустимими доказами на підтвердження сплати орендної плати позивачу в розумінні ст.ст.58, 59 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved