Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 22 листопада 2013 року помер її батько [PERSON]. Спадкоємцями після його смерті є вона, його дочка, [PERSON] дочка та [PERSON] дружина. Відповідачі прийняли спадщину після смерті [PERSON], так як мешкали зі спадкодавцем за однією адресою на день його смерті. У встановлений законом строк вона не звернулась із заявою про прийняття спадщини, так як з 27.12.2010р. по 03.10.2016р. знаходилась за межами України, після повернення в Україну отримала свідоцтво про смерть батька і склала заяву про прийняття спадщини, яку завірила у нотаріуса. Спадкоємці, які прийняли спадщину, відмовляються добровільно надати згоду на прийняття нею спадщини. На підставі наведеного просила встановити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 22 листопада 2013 року. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності за участю заявника [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, пояснивши, що про факт смерті батька позивач дізналась від родичів, на його похованні присутня не була. З 27.12.2010р. по 03.10.2016р. позивач знаходилась на заробітках в Португалії нелегально, боялась депортації, не мала можливості виїхати з держави, у звязку з чим не звернулась із заявою про прийняття спадщини до консульської установи. Із позовною заявою про визначення додаткового строку звернулась 03.08.2017р., жодна нотаріальна контора не відмовляла позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивач відразу звернулась до суду з приводу визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, не надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснила, що має сестру [PERSON], яка є дитиною [PERSON] від першого шлюбу, яка близько 6 років знаходиться на заробітках за межами України. Дочка [PERSON] була присутня на похоронах діда. Через тиждень після смерті батька [PERSON] зателефонувала їй, щоб висловити співчуття у звязку зі смертю батька, отже про смерть батька позивачу було відомо. Вона та її мати [PERSON] є спадкоємцями після смерті її батька [PERSON], які на день його смерті проживали разом, з питання прийняття спадщини звернулись до нотаріуса. Письмової згоди на подання позивачем заяви про прийняття спадщини не надавали. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, зазначивши, що поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини відсутні: позивач знала про факт смерті її батька, не довела, що вона не мала змоги перетнути державний кордон, мала можливість за бажанням звернутися до консульської установи для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, позивачем взагалі не доведено, що їй відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, отже не можна вважати, що її права на теперішній час порушені відповідачами. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази та допитавши свідків, які суд оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого 4 жовтня 2016 року Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 222, 22 листопада 2013 року помер [PERSON] у віці 67 років (а.с.4). Позивач є дочкою померлого [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про її народження та укладення шлюбу (а.с.5). Строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] сплив 23 травня 2014 року. 10 жовтня 2016 року позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом і за законом, яка залишилась після смерті [PERSON], який помер 22.11.2013р. (а.с.6). Оглядом ксерокопії паспорта громадянина України для виїзду за кордон Р UKR EN450823 встановлено, що [PERSON] вїхала на територію Праги 27.12.2010р., виїхала зі Франції 03.10.2016р. Ксерокопії інших сторінок паспорту, як і оригінал паспорту суду не надані (а.с.7). Свідок [PERSON] суду показала, що 22 листопада 2013 року помер її дід [PERSON], по похоронах якого були присутні вони з матірю [PERSON], родичі та дочка позивача [PERSON] Восени 2016р. або весною 2017р. до них приїжджала дочка її діда від першого шлюбу [PERSON], яка тривалий час до цього мешкала в Португалії недалеко від Лісабону, де виконувала роботи по збору овочів та фруктів. Вона також казала позивачу про смерть батька, спілкуючись із нею по Скайпу. Свідок [PERSON] суду показала, що знає родину [PERSON] дуже давно, дружить із [PERSON], і може підтвердити, що будинок, в якому проживала родина [PERSON], добудовували батьки [PERSON] Близько 4 років тому [PERSON] помер, на похоронах якого була присутня також його онука дочка [PERSON] Сама [PERSON] не змогла приїхати на похорон батька, так як приблизно 10 років проживає в Португалії, але передала гроші на поминальний обід батька. Як в день смерті, так і в день похорон сестри [PERSON] та [PERSON] спілкувались між собою з приводу поховання батька. Свідок [PERSON] підтвердила, що у 2010 році її мати [PERSON] виїхала на заробітки в Португалію, де залишилась мешкати нелегально. З нею постійно підтримувався міжнародний звязок, про смерть батька [PERSON] було відомо, на його похорон мати передавала гроші. Мати працювала в теплицях з ранку до вечора, мала один вихідний день на тиждень, проблем в пересуванні не мала. Мати повідомляла їй, що хотіла подати заяву до консульської установи про прийняття спадщини, але не мала відповідних документів. В 2016 році мати приїжджала на Україну. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За процедурою, що міститься в ч.ч.1, 2 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] від 17.10.2017р. № 767/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 22.11.2013р., не відкривалась (а.с.30). Згідно розяснень Верховного Суду України, що містяться у п.24 постанові Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляд цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Відповідно до п.23 постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)\~визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В матеріалах справи відсутня обґрунтована постанова нотаріуса про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON], отже суд приходить до висновку, що вона звернулась до суду передчасно і на даний час її права відповідачами не порушено, а тому не підлягають судовому захисту. На підставі наведеного, в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України у звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ст. ст.1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed