Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

В серпні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] селищної ради Вінницького районну Вінницької області (далі [PERSON] селищна рада) та Комунального підприємства «Турбота» [PERSON] селищної ради (далі КП «Турбота») про визнання протиправним і скасування рішення про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову, позивач зазначає, що 04 лютого 2013 року між ним та [PERSON] селищною радою було укладено контракт, у відповідності до умов якого позивач приймається на роботу до КП «Турбота» на посаду директора, з строком дії контракту на 5 років (з 04 лютого 2013 року по 04 лютого 2018 року). 23 червня 2016 року [PERSON] селищною радою було прийнято рішення № 38 «Про розірвання контракту з директором КП «Турбота» [PERSON]А.» згідно з яким контракт з позивачем розірвано та звільнено останнього з посади директора КП «Турбота» з 30 червня 2016 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та п. 6.3. контракту. В період з 21 червня 2016 року по 06 липня 2016 року включно, позивач хворів та перебував на стаціонарному лікуванні у міській клінічній лікарні швидкої допомоги м. Вінниці. Після лікування, 07 липня 2016 року позивач повернувся до виконання своїх трудових обовязків та 08 липня 2016 року дізнався про те, що його звільнено, про що свідчить його особиста відмітка у рішенні [PERSON] селищної ради № 38. Позивач вважає, що рішення [PERSON] селищної ради про розірвання контракту та звільнення позивача із займаної ним посади директора КП «Турбота» є незаконними та безпідставним, а тому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення 9 сесії 7 скликання № 38 [PERSON] селищної ради від 23 червня 2016 року «Про розірвання контракту з директором КП «Тербота» [PERSON]А.», поновити позивача на посаді директора КП «Турбота», зобовязати КП «Турбота» нарахувати та виплатити позивачу середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги позову підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив суд у їх задоволенні відмовити з підстав зазначених у письмових запереченнях на позов (а.с. 24-27). Представник відповідача КП «Турбота» до судового засідання не зявився, хоча повідомлявся судом про дату час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. В ході судового розгляду представником вимоги позову не визнавались та просив суд у їх задоволенні відмовити. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного висновку. Відповідно до частин 1 та 6 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до частини 3 статті 21 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Судом встановлено, що 04 лютого 2013 року між [PERSON] селищною радою та [PERSON] було укладено контракт за умовами якого, [PERSON] приймається на роботу КП «Турбота» на посаду директора на строк 5 років з 04 лютого 2013 року до 04 лютого 2018 року (а.с. 75-78). Враховуючи розяснення, що містяться в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», якими передбачено, що вирішуючи спори про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст.36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Умовами контракту від 04 лютого 2013 року, зокрема п. 6.3. передбачено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний до закінчення строку дії у разі зростання збитків підприємства або збиткової діяльності підприємства на протязі 12 місяців Таким чином, невиконання обовязків, передбачених контрактом щодо допущення керівником зростання збитків підприємства або збиткової діяльності підприємства на протязі 12 місяців, є відповідно до п. 6.3. контракту підставою для його дострокового припинення з керівником підприємства. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] (колишній депутат [PERSON] селищної ради та член бюджетної комісії), [PERSON] (голова бюджетної комісії [PERSON] селищної ради), [PERSON] (депутат [PERSON] селищної ради та член бюджетної комісії), [PERSON] (колишній депутат [PERSON] селищної ради), дали суду свідчення, з яких вбачається, що вини [PERSON] щодо зростання боргових зобовязань КП «Ткрбота» перед третіми особами не має, натомість адміністрація [PERSON] селищної ради свідомо та тривалий час своєю бездіяльністю створювала умови для збільшення боргів КП «Турбота», що стало наслідком незаконного звільнення позивача. Разом з тим, судом встановлено, що рішенням [PERSON] селищної ради № 37 від 23 червня 2016 року «Про звіт директора КП «Турбота» [PERSON] про господарську діяльність підприємства за 2015 рік та І-ий квартал 2016 року», фінансово-господарську діяльність КП «Турбота» за 2015 рік та І-ий квартал 2016 року визнано збитковою, а також визнано роботу директора КП «Турбота» [PERSON] по організації господарської діяльності підприємства визнати неефективною та незадовільною (а.с. 83). При цьому суд звертає увагу на те, що рішення [PERSON] селищної ради № 37 від 23 червня 2016 року «Про звіт директора КП «Турбота» [PERSON] про господарську діяльність підприємства за 2015 рік та 1-ий квартал 2016 року» станом на день розгляду справи в судді є чинним. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 59 ЦПК України). Враховуючи визнану вказаним вище рішенням збитковість підприємства КП «Турбота» за 2015 рік та І-ий квартал 2016 року, а також незадовільність та неефективність роботи директора КП «Турбота» [PERSON],

Outcome: dismissed