Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

В серпні 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на багаторічну траву - люцерну, що проростала на 2/3 частині належної їй земельної ділянки, починаючи з 01.03.2012 року, стягнення з [PERSON] на її користь 5328,10 грн. в якості відшкодування завданої майнової шкоди (упущеної вигоди), стягнення з [PERSON] на її користь 1350 грн. в якості відшкодування витрат за виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо відведення меж земельної ділянки в натурі, стягнення з усіх відповідачів на її користь у солідарному порядку завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінила у розмірі 3000 грн., а також понесені нею судові витрати у справі. В ході судового розгляду справи позивачкою неодноразово доповнювалися та змінювалися позовні вимоги, відтак, в обґрунтування своїх остаточних позовних вимог остання зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема дві земельні ділянки, одна - площею 1,85 га для ведення особистого селянського господарства, друга - площею 8,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Новобузької міської ради Миколаївської області. Спадкоємцями вказаних земельних ділянок є вона та відповідачка [PERSON] у частках 2/3 та 1/3 відповідно, зокрема нею успадкована 1,23 га земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею, а відповідачкою [PERSON] відповідно 0,62 га. Ще за життя у 2008 році її батько [PERSON] засіяв вищевказану земельну ділянку (площею 1,85 га) багаторічною травою - люцерною. Втім, відповідачка [PERSON] після смерті її батька (чоловіка цієї відповідачки), що мала місце [INFO], приховала від неї наявність вищевказаного спадкового майна і продовжувала збирати урожай зі всієї частини вказаної земельної ділянки, достовірно знаючи, що 2/3 частина цієї землі належить саме їй (позивачці). Про входження земельної ділянки площею 1,85 га для ведення особистого селянського господарства до складу спадкового майна після смерті батька, вона дізналася лише в грудні 2012 року. Відтак, на протязі 2012-2013 років відповідачка [PERSON] без її дозволу, неправомірно користувалася належною їй 2/3 частиною цієї земельної ділянки, зокрема косила та збирала на її частині люцерну. Тому у 2012 році вона могла отримати зі своєї частини земельної ділянки 184,5 тюка сіна люцерни, вагою 18-20 кг кожен, вартістю за тюк -15 грн., при урожайності 150 тюків з 1 га, загальною вартістю 2767,50 грн. (1,23х150х15). У 13.05.2013 році вищевказана відповідачка знов без її дозволу скосила траву люцерни на успадкованій нею земельній ділянці, внаслідок чого нею було втрачено 2158,65 грн. (1,23х117х15), враховуючи те, що загальна урожайність у 2013 році становила 117 тюків з 1 га. 16.06.2013 року відповідачкою [PERSON] було організовано скошування другого покосу цієї трави, при цьому, вказана відповідачка за допомогою відповідачки [PERSON], скосивши люцерну на земельні ділянці [PERSON] площею 0,62 га, скосила також вказану траву частково і на площі 0,23 га, що відноситься до належної її частини земельної ділянки, внаслідок чого вона не доотримала з другого покосу 401,95 грн. (0,23х117х15). Таким чином, позивачка просила визнати неправомірними дії відповідачки [PERSON] щодо безпідставного користування нею належної позивачці частини земельної ділянки та стягнути з неї на свою користь 5 328,10 грн. (2767,50+2158,65+401,95) в якості відшкодування завданої майнової шкоди (упущену вигоду). Крім цього, позивачка зазначила, що за життя її батько мав у власності також трактор «ЮМЗ-6л», наявність якого відповідачка [PERSON] від неї також приховала, а тому наголошуючи на тому, що вказаний транспортний засіб вказана відповідачка продала за 10 000 грн. і врученими коштами з нею не поділилася, вона як спадкоємниця усього належного спадкового майна після смерті батька у розмірі 2/3 частини, має право на таку частку і від продажу цього трактора, тобто у розмірі 6 666,67 грн., за такого просила визнати дії відповідачки [PERSON] щодо розпорядження нею без дозволу позивачки належною їй 2/3 частиною трактора «ЮМЗ-6л», та стягнути з неї на свою користь 6 666,67 грн. в якості відшкодування завданої майнової шкоди (упущену вигоду). При цьому, під час оформлення спадщини після смерті батька, зокрема 2/3 частини земельних ділянок площею 1,85 га та площею 8,92 га вона понесла витрати на замовлення робіт з виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж цих земельних ділянок та отримання необхідних обмінних файлів, за що вона сплатила грошові кошти у загальному розмірі 2700 грн. Відтак, враховуючи те, що вказаними документами скористалася також і відповідачка [PERSON] при оформленні своєї 1/3 частки вказаного спадкового майна (земельних ділянок), просила ухвалити судове рішення про стягнення з вказаної відповідачки половини вартості цих витрат, а саме у розмірі 1350 грн. Крім цього, посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій відповідачів спрямованих на усунення її від права власності 2/3 частини земельної ділянки, їй було завдано моральної шкоди яку вона оцінила у розмірі 3000 грн., яку вона також просила стягнути на свою користь з усіх відповідачів у солідарному порядку. В судовому засіданні позивачка [PERSON], посилаючись на вищевказані обставини, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], яка при цьому являється представником відповідачки [PERSON], при судовому розгляді справи позов не визнала і пояснила, що трактор «ЮМЗ-6л» належав саме [PERSON], і ніколи не належав [PERSON], оскільки відповідних документів на вказаний транспортний засіб на своє ім'я він не мав, а тому він не може входити то складу спадкового майна який можуть успадкувати спадкоємці. Доводи позивачки, щодо компенсації [PERSON] половини витрат, яких вона понесла на виготовлення технічної документації з землеустрою вважає безпідставними. Зазначила, що [PERSON] уповноважила її довіреністю на прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак за відсутністю відповідних коштів вона попереджала позивачку, що не має можливості оформити спадкові права [PERSON] на належні їй 1/3 частини земельних ділянок. Проте позивачка вимагала від неї занести паспорт [PERSON] до відділу Держземагенства Новобузького району, оскільки вона не може самостійно успадкувати лише свою частину, відтак, через численні вимоги позивачки вона все ж занесла відповідні документи до вказаної державної установи. Наголосила, що виготовленою позивачкою технічною документацією з землеустрою вона так і нескористалася, оскільки [PERSON] такі документи їй не передавала, відтак окрім витягу зі спадкового реєстру в неї відсутні будь-які документи на землю. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] при судовому розгляді справи пред'явлений до відповідачів позов не визнала, пояснила, що позивачка не надала належних доказів того, що трава люцерни була посіяна на спірній земельній ділянці саме її батьком [PERSON] При цьому, до травня 2013 року позивачка не зверталася до відповідачки [PERSON] з претензіями щодо незаконності скошування нею цієї трави. Вважає, що вартість скошеної трави люцерни в тюках, заміри площі земельної ділянки позивачки на якій відповідачкою частково було скошено таку траву, не доведена позивачкою належними та допустимими доказами. Зазначила, що позивачка договори про виконання робіт з виготовлення технічної документацію з землеустрою укладала виключно з власної ініціативи і відповідачку [PERSON] про це до відома не ставила, укладаючи в її інтересах такі правочини, дозволу від [PERSON] як в усній формі так і формі належної довіреності вона немала, туму вважає вимоги позивачки щодо компенсації [PERSON] половину вартості таких витрат безпідставними. За такого, вважає також недоведеними факт спричинення відповідачами моральної шкоди, тому просила у задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Вислухавши доводи сторін у справі, допитавши свідків, суд приходе наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 7). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на земельну ділянку площею 8,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Новобузької міської ради Миколаївської області та на земельну ділянку площею 1,85 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території вищеназваної міської ради (а.с.8). Спадкоємцями після смерті вказаного спадкодавця, являлися в рівних частках його діти, зокрема від першого шлюбу - його дочка, позивачка у справі, [PERSON] та син [PERSON], та від шлюбу з відповідачкою [PERSON] - їх спільна дочка, також відповідачка у справі, [PERSON] Спадкоємець [PERSON] відмовився від своєї 1/3 частки у спадщині на користь рідної сестри [PERSON], відтак, як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2013 року (а.с.9), власниками земельної ділянки площею 1,85 га для ведення особистого селянського господарства є позивачка та відповідачка [PERSON] у частках 2/3 та 1/3 відповідно, що співмірно площі 1,23 га та відповідно 0,62 га. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження внесеного 15.05.2013 року до ЄРДР за № 12013160270000464 (постанови про закриття кримінального провадження від 29.05.2013 року (а.с.23)), вищевказану земельну ділянку (площею 1,85 га) [PERSON] та [PERSON] перебуваючи у шлюбі, засіяли за спільні кошти багаторічною травою - люцерною. У 2010 році вони розлучилися, однак, продовжували спільно проживати за однією адресою в с. Загальна Користь Новобузького району, і в подальшому [PERSON] вже самостійно, з дозволу [PERSON], щорічно обробляла, боронувала та підживлювала цю земельну ділянку. Після смерті [PERSON] витрати на обробіток вказаної земельної ділянки продовжувала нести виключно [PERSON], в той час як позивачка [PERSON] жодних таких витрат, в тому числі витрат на скошування цієї трави не несла. Тому, до травня 2013 року включно, відповідачка [PERSON], наймаючи за гроші по оголошенню в газеті, відповідних осіб, які своєю сільськогосподарською технікою, скошували для неї люцерну з усієї земельної ділянки площею 1,85 га. Крім цього, з матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12013160270000573 16.06.2013 року (постанови про закриття кримінального провадження від 20.06.2014 року (а.с.26)), вбачається, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] знову скошена 16.06.2013 року трава люцерни на вищевказаній земельній ділянці, 2/3 частини якої належать іншому власнику [PERSON] У відповідності до положень ч.1 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, який в силу вимог, ч. 2. ст. 1220 ЦК України, настає з дня смерті особи спадкодавця. За такого, позивачка [PERSON] являється власницею 2/3 частини вказаної земельної ділянки, не з дня отримання свідоцтва про право на спадщину, як зазначають про це відповідачі, а саме з 01 березня 2012 року. За змістом ст. 189 ЦК України продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю і належать власникові цієї речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, трава люцерни, яка вирощена на належній позивачці земельній ділянці, повинна також належати останній з врахуванням витрат понесених на її вирощування оброблення та скошування. Як встановлено при судовому розгляді, що також підтверджено приведеними вище матеріалами кримінального провадження, та не заперечувалося іншою відповідачкою [PERSON], [PERSON] здійснювала покос трави люцерни на всій площі земельної ділянки призначеної для ведення особистого селянського господарства, як до смерті свого колишнього чоловіка [PERSON] так і після його смерті. Відтак, у 2012 році та 2013 році вказана відповідачка скошувала таку траву з відповідної земельної ділянки частина якої вже належала позивачці [PERSON] Згідно довідки директора ПОСП «Злагода» від 13.07.2013 року № 65, середня урожайність по вирощуванню багаторічних трав, зокрема сіна люцерни, у вказаного сільськогосподарського підприємства складала 150 тюків з 1 га у 2012 році та 117 тюків з 1 га у 2013 році. Вартість одного тюка люцерни вагою 18-20 кг. складала 15 грн. Таким чином, у 2012 році позивачка на належній їй земельній ділянці площею 1,23 га (2/3 від 1,85 га) могла отримати 184,5 тюка сіна люцерни за які виручити 2767,50 грн. (1,23х150х15), у 2013 році за перший укіс вона б отримала 143,91 тюка, за які б виручила 2158,65 грн. (1,23х117х15). Крім цього, під час другого укосу цієї трави у середині червня 2013 року, відповідачка [PERSON] спільно з відповідачкою [PERSON], скосивши люцерну на земельні ділянці [PERSON] площею 0,62 га, останні скосили також частково вказану траву і на належній позивачці земельній ділянці. Зокрема покос відбувся лише на площі 0,23 га з 1,23 га можливих. Зазначену обставину суд знаходить також доведеною під час судового розгляду справи, оскільки вона підтверджується постановою слідчого Новобузького РВ УМВС України про закриття кримінального провадження від 20.06.2014 року. Відтак, позивачка зібравши з такої площі 26,91 тюків люцерни, могла виручити з її продажу 401,95 грн. (0,23х117х15), а всього 5 328,10 грн. (2767,50+2158,65+401,95). Заперечуючи, щодо вартості вказаних тюків, урожайності трави люцерни у 2012-2013 роках, представник відповідачів [PERSON], в супереч положенням ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надала зі свого боку документів які спростовують вказані обставини чи встановлюють інші показники (вартість, урожайність), а тому суд приймає довідку ПОСП «Злагода» від 13.07.2013 року № 65 з відповідними даними, як належний та допустимий доказ. Згідно вимог ч. 1 та п. 2 ч. 2 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у виді доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. При цьому суд приймає до уваги, що позивачкою не було затрачено жодних коштів, як на засівання цієї багаторічної трави, так і на її скошення. Однак, враховуючи те, що відповідачами так і не було надано до суду жодних доказів, які свідчать про суму понесених відповідачкою [PERSON] витрат на вирощування та скошення цієї трави, суд приймає рішення про відшкодування такої шкоди без урахуванням цих витрат. За таких обставини, позовні вимоги про стягнення з відповідачки [PERSON] 5 328,10 грн. в якості відшкодування завданої майнової шкоди (упущеної вигоди), знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. В той же час, позовні вимоги [PERSON] про визнання неправомірними дій відповідачки [PERSON] щодо безпідставного користування належною позивачці 2/3 частини земельної ділянки, загальною площею 1,85 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Новобузької міської ради, задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги не відповідають способу захисту порушених її прав. Так, у відповідності до вимог ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п.9), який якраз вірно обрано позивачкою для захисту свого порушеного майнового права, в той же час, позовні вимоги про визнання неправомірними чи незаконними дій або бездіяльності, можуть мати місце лише у разі пред'явлення відповідного позову до органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб, а тому застосування такого способу захисту по відношенні до відповідачки [PERSON], суд знаходить зайвим та беззмістовним, з огляду на те, що відповідні порушені її майнові права, суд відновлює шляхом стягнення з цієї відповідачки сум упущеної вигоди. В силу вимог ч. 3 ст.10 та ч. 1 та 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім цього, згідно положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З такого, вимоги позивачки [PERSON] про визнання неправомірними дій відповідачки [PERSON] щодо розпорядження трактором «ЮМЗ-6л», який вона без її відомому та згоди продала за 10000 грн., та про стягнення на її користь 2/3 частини вирученої суми за цей трактор, що складає 6 666,67 грн., задоволенню не підлягають, з огляду на те, що позивачкою під час судового розгляди справи не було доведено, що вказаний транспортний засіб входив до складу спадщини після смерті [PERSON] Посилання позивачки на наявну в матеріалах справи розписку [PERSON] від 02.07.2013 року, який повідомив, що купив у [PERSON] відповідний трактор за 10000 грн. не свідчить про те, що цей трактор належав саме [PERSON], а не [PERSON], яка безпосередньо його продавала. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, внесеного 11.07.2013 року до ЄРДР за № 12013160270000693 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України, слідчим Новобузького РВ УМВС України в ході досудового розслідування, так і не було встановлено належність цього трактору будь-якій особі, оскільки документів вказаний транспортний засіб не мав, і при цьому, за [PERSON] жодних тракторів зареєстровано не було. Як встановлено матеріалами справи, за для оформлення позивачкою [PERSON] своїх спадкових прав на 2/3 частину земельних ділянок площею 1,85 га та площею 8,92 га вона понесла витрати на замовлення робіт з виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж цих земельних ділянок та отримання необхідних обмінних файлів, за що вона сплатила грошові кошти у загальному розмірі 2700 грн. Відповідне замовлення від позивачки приймала ФОП [PERSON], яка доручила згідно договору субпідряду від 06.03.2013 року виконання відповідної землевпорядної роботи ФОП [PERSON], яка є сертифікованим інженером-землевпорядником. Як вбачається зі змісту цієї технічної документації, вона складалася одночасно для всіх спадкоємців цих земельних ділянок, зокрема [PERSON] та [PERSON] Крім цього, на підставі вказаної технічної документації державним нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області 13 та 16 травня 2013 року [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки, де також вказано про наявність права на успадкування 1/3 частини цієї спадщини [PERSON], яка таких свідоцтв, як видно з їх змісту, ще не отримувала. Однак, зважаючи на те, що вказану спадщину відповідачка [PERSON] прийняла у встановлений строк і порядок, остання в силу вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України може звернутися до нотаріуса за одержанням відповідних свідоцтв у будь-який час. Виготовити технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] окремо лише на свою частину можливості не мала, оскільки, окремо частки всіх спадкоємців цього майна в натурі ще не були визначені. Таким чином, суд приходе висновку, що [PERSON] виготовивши відповідну технічну документацію для себе і для відповідачки [PERSON], має право на компенсацію частини витрат понесених нею на замовлення такої документації. Відповідно до квитанцій (а.с. 20), позивачка сплатила замовнику землевпорядних робіт ФОП [PERSON] 2700 грн. (1500+200+1000), а тому враховуючи на те, що відповідачка [PERSON] на відміну від позивачки [PERSON], успадкувала лише 1/3 частину цього спадкового майна, суд, виходячи з засад розумності і справедливості, вважає правильним стягнути з вказаної відповідачки лише 1/3 частину вартості цих робіт, тобто 900 грн. У спірних правовідносинах, що склалися між сторонами, не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди, а тому відповідні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Таким чином, позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають частковому задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів [PERSON] і [PERSON] на користь позивачки судовий збір, понесений нею у зв'язку з розглядом справи пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто по 229,40 коп. з кожної. Враховуючи те, що пред'явлені позивачкою вимоги до відповідачки [PERSON] не задоволені, суд не покладає на неї обов'язку щодо сплати судового збору.

Outcome: partial