Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

В серпні 2016 р.[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що він успадкував все майно після смерті свого брата [PERSON], який помер 22.04.2015р. в с.Плоска Ружинського району Житомирської області, зокрема і житловий будинок та земельну ділянку за адресою: Ружинський район, с.Плоска, вул.Фадєєва, 96. Вказаний житловий будинок на даний час перебуває у його власності, однак отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, на якій він розташований та яка належала брату на підставі договору-купівлі продажу, він не може, оскільки брат за свого життя не провів державну реєстрацію свого права власності на вказану земельну ділянку та не отримав на неї Державного акту на право власності. З врахуванням вказаного, позивач просить суд визнати за ним право власності на вказане спадкове майно. В суд сторони не з'явились, подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач - визнає повністю. Суд, дослідивши письмові докази , встановив наступне. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2001р., посвідченого державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за №782, набув у власність житловий будинок за адресою: Житомирська область, Ружинський район, с.Плоска, вул.Фадеєєва, 87 ( на даний час адреса змінена на вул.Фадеєєва, 96). Вказаним договором передбачено, що разом із житловим будинком [PERSON] купив приватизовану земельну ділянку, розміром 0.3495 га, на якій розташований зазначений житловий будинок, та яка відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ 05-28 №000078, належала продавцю [PERSON], та призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель -0.25га, ведення особистого підсобного господарства - 0.0995га (а.с.7-8, 54). 2 [PERSON] помер 22.04.2015р. в с.Плоска Ружинського району Житомирської області, що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6).. Як вбачається зі спадкової справи №354/2015, заведеної Ружинською державною нотаріальною конторою відносно майна останнього, єдиним спадкоємцем за заповітом , який у встановлений строк прийняв його спадщину, є [PERSON] Іванович- позивач по справі. Останній успадкував належний спадкодавцю житловий будинок , розташований по вул.Фадеєєва, 96 в с.Плоска Ружинського району Житомирської області, та провів державну реєстрацію свого права власності на нього, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17.05.2016р. та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, отриманою Ружинським районним судом 18.08.2016р. (а.с.29-30, 58). В той же час, у видачі свідоцтва про право на спадщину , а саме: на земельну ділянку, на якій розташований вищевказаний житловий будинок, позивачу державним нотаріусом було відмовлено в зв'язку з тим, що спадкодавець не виготовив Державний акт на право власності на земельну ділянку на своє ім'я та не провів державну реєстрацію свого права власності, що вбачається з повідомлення № 931/02-14 від 21.04.2016р. (а.с.15). Таким чином, на даний час право власності щодо земельної ділянки, на якій розташований належний позивачу житловий будинок, зареєстроване за колишнім власником будинку - [PERSON] Зазначене підтверджується і витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, наданих відділом Держгеокадастру у Ружинському районі 13.05.2016р. Із зазначених витягів вбачається, що вищевказана земельна ділянка має кадастрові номера: площею 0.2500 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку, - кадастровий номер 1825285301:03:002:0486, площею 0.995 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства, - кадастровий номер 1825285301:03:002:0487 (а.с.9-14). Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Як вбачається з правової позиції, викладеної ВС України у справі за № 6-253цс13 від 13.04.2016р., зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Вказаний висновок Верховного Суду України в силу вимог ч. 1 ст.360-7 УЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. 3 Крім того, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, та яка необхідна для їх обслуговування. За встановлених обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню. При цьому суд також враховує те, що відповідач - Плосківська сільська рада Ружинського району Житомирської області, позовні вимоги визнала повністю, що відповідно до ст.174 ЦПК України також є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки вказане визнання позову не суперечить вимогам законодавства та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб. Одночасно суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу його обов'язок відповідно до вимог Податкового кодексу України провести декларування отриманої спадщини.

Outcome: approved