Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана цивільна справа, в обґрунтування позовних вимог за якою позивач послався на те, що 13 серпня 2018 року з вини відповідача, який керував автомобілем «ЗАЗ 1102» д.н.з. [NUMBER] , сталася ДТП, внаслідок якої потерпілому [PERSON] завдано тілесних ушкоджень, а також потерпілий тимчасово втратив працездатність, внаслідок чого йому було видано всім листків непрацездатності. Оскільки [PERSON] на момент вказаної ДТП перебував у трудових правовідносинах із ТДВ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205», позивачем, як страховиком, за заявами вказаного роботодавця у зв`язку із настанням наведеного нещасного випадку невиробничого характеру за 168 днів тимчасової непрацездатності [PERSON] в якості компенсації втрати останнім заробітної плати виплачено потерпілому 19703,04 гривні. Вказані кошти позивач оцінює як майнову шкоду, завдану йому відповідачем, як володільцем джерела підвищеної небезпеки - «ЗАЗ 1102» д.н.з. [NUMBER] , в ході ДТП від 13 серпня 2018 року, по результатам якої позивач змушений був виплатити потерпілому неведену суму коштів. З викладених підстав позивач і звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 19703,04 гривні в якості компенсації завданої матеріальної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала через необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, посилаючись на практику Верховного Суду, зокрема у своїх письмових поясненнях. Крім того, від відповідача до суду надійшов відзив, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що право регресу виникає лише у випадку майнового страхування, в той час як між потерпілим та позивачем існували відносини особистого страхування, а отже позивач не набув право вимоги до відповідача. Крім того, виплата позивачем потерпілому зазначених сум є його обов`язком, а отже не може бути завданою шкодою. Послався відповідача і на те, що потерпілий в момент ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також не має жодних претензій до відповідача, отримавши від останнього грошову компенсацію в розмірі 58000 гривень. Відзначив відповідач у своєму відзиві і те, що його мати під час ДТП також отримала тілесні ушкодження, відповідач для компенсації завданої потерпілому шкоди взяв кредиту у банку, а також має на утриманні неповнолітнього сина, що підтверджує ту обставину, що сума, яку просить стягнути позивач, має велике значення для відповідача. Окрім того, відповідач послався на те, що його відповідальність, як власника джерела підвищеної небезпеки, на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК «ЮНІВЕС», а тому позивач має пред`явити вимоги про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди саме зазначеному страховику. (а.с.43-48) Вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 13 серпня 2018 року о 17 годині 30 хвилин відповідач, керуючи автомобілем «ЗАЗ 1102» д.н.з. [NUMBER] , в районі перехрестя вул. Полтавське шосе та вул. Мохова в м. Дніпро, порушуючи вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина відповідача в її скоєнні встановлені ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року, якою кримінальне провадження відносно відповідача за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, закрито на підставі ст.284 ч.2 п.1 КПК України, а самого відповідача звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв`язку із примирення із потерпілим. Оскільки дана ухвала суду набрала законної сили ще 09 квітня 2019 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення шкоди та вина відповідача у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. (а.с.8-9) Цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «ЗАЗ 1102» д.н.з. [NUMBER] , перед третіми особами на момент вищевказаної ДТП була застрахована в ПрАТ СК «ЮНІВЕС», що підтверджуються копією відповідного полісу (а.с.58). Також судом в ході розгляду справи встановлено, що потерпілий [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових правовідносинах із ТДВ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205», яким складено акт №17 про розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру (а.с.18). Крім того, на підставі 8 листків непрацездатності, протоколу №192 засідання комісії із соціального страхування ТДВ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205», заяв-розрахунків Дніпровським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в якому перебував на обліку роботодавець потерпілого, здійснено виплату потерпілому допомоги по тимчасовій непрацездатності у загальному розмірі 19703,04 гривні за період непрацездатності з 13 серпня 2018 року по 01 лютого 2019 року (а.с.10-18, 20-26). 25 березня 2020 року позивачем направлено письмову претензію відповідачу із вимогою компенсувати позивачу здійснені виплати потерпілому на наведену вище суму, у відповідь на що позивач отримав письмову відмову (а.с.27-30). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Основами законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Нормою ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Разом з тим, правовідносини, пов`язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України. Положеннями ст.980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. За змістом ст.ст.1, 18 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування різновидом загальнообов`язкового державного соціального страхування є страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, в якому страховиком виступає Фонд соціального страхування України. Страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи-підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах. За змістом норм ст.ст.20, 22, 30, 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованій особі надається допомога по тимчасовій непрацездатності у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в такої особи, зокрема, тимчасової непрацездатності на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві. Матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначаються та надаються за основним місцем роботи (діяльності). Фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Нормою ст.993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 515 ЦК України передбачено, що заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову,

Outcome: dismissed