Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

в позові вказано, що в період з листопада 2013 року до квітня 2014 року відповідачка отримала у позивача кошти в сумі 233435 грн. Вказані кошти відповідачка, виступаючи посередником, отримувала згідно усної домовленості з позивачем для оплати за квартири. Вказані кошти не поступили на розрахунковий рахунок забудівельника, відповідачка зобовязалась повернути позивачу вказані кошти. В розписці, яка була написана 05.04.2014 року, відповідачка зобовязалась повернути грошові кошти позивачу згідно нею написаних розписок. Позивач отримав за весь період часу грошові кошти в сумі 116034 грн. 05.11.2015 року відповідачка зобовязалась повернути залишкову суму боргу в сумі 120000 грн. зі строком повернення 28.11.2015 року. Станом на 28.11.2015 року відповідачка грошові кошти в сумі 120000 грн. не повернула. Просив стягнути з відповідачки борг у розмірі 120000 грн. та судові витрати. Позивач, враховуючи, що з моменту подачі позову відповідачка повернула 9760 грн., просив провести заочний розгляд справи та задовольнити позовні вимоги в розмірі 110240 грн. та судові витрати. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні обставини. 05.11.2015 року відповідачка видала на ім`я позивача розписку про те, що зобовязується повернути гроші в сумі 120000 грн., які залишились від загальної суми заборгованості, які зобовязалася повернути до 28.11.2015 року. 22.01.2016 року відповідачці направлено претензію про повернення грошових коштів згідно розписки від 05.11.2015 року. Згідно розписки від 03.12.2013 року відповідачка отримала від позивача 4580 євро в рахунок оплати за квартири. Згідно розписки від 28.11.2013 року відповідачка отримала від позивача 1000 євро та 150 євро в рахунок оплати за квартиру. Згідно розписки від 24.12.2013 року відповідачка отримала від позивача 11500грн. в рахунок оплати за квартиру. Згідно розписки від 15.01.2014 року відповідачка отримала від позивача 3500 грн. в рахунок оплати за квартири. Згідно розписки від 13.02.2014 року відповідачка отримала від позивача 11000 грн. в рахунок оплати за квартиру. Згідно розписки від 10.03.2014 року відповідачка отримала від позивача 11000 грн. в рахунок оплати за квартиру. Згідно розписки від 07.04.2014 року відповідачка отримала від позивача 22500 грн. в рахунок оплати за квартиру. 13.11.2014 року позивач видав розписку про отримання від [PERSON] 3000 грн. Згідно розписки від 05.12.2014 року відповідачка зобовязалась повернути позивачу до 19.12.2014 року гроші згідно розписок від 28.11.2013 року, від 03.12.2013 року, від 15.01.2014 року, від 24.12.2013 року, від 13.02.2014 року, від 10.03.2014 року, від 07.04.2014 року. Згідно розписки від 13.12.2014 року позивач отримав від позивачки із переданої їй з 28.11.2013 року по 07.04.2014 року суми грошей на оплату його квартир у комплексі ,,Едельвейс 102000 грн. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В ч.2 ст.1047 ЦК України вказано, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В ч.1 ст.509 ЦК України вказано, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В ч.1 ст.526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В ч.1 ст.612 ЦК України вказано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачка не надала суду жодного доказу на спростування позову. Таким чином, позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому підлягає до задоволення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved