Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

в позовній заяві, яка надійшла до суду 23 липня 2021 року, позивач [PERSON] зазначила, що вона є бабусею малолітньої дитини - [PERSON] , яка народилася [INFO] в місті Дружківка Донецької області, про що 13 січня 2017 року складено відповідний актовий запис за № 16 Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Матір`ю дитини являється відповідачка, [PERSON] , яку на підставі рішення Дружківського міського суду Донецької області від 06 вересня 2019 року у цивільній справі №229/2575/19 було позбавлено батьківських прав відносно дитини. Батьком дитини являється син позивачки [PERSON] . Батьки дитини деякий час спільно проживали, але не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. Обидва, вони зловживали алкогольними напоями та вживали наркотичні засоби. З лютого місяця 2017 року, син позивачки [PERSON] кожного вечора став приносити до неї новонароджену дитину, яку залишав на ніч. Таким чином, до травня місяця 2017 року дівчинка кожної ночі перебувала у позивачки, а зранку син знову забирав доньку. В травні син позивачки вчергове приніс дівчинку до неї додому, та повідомив, що відтепер вони разом із дочкою будуть жити разом зі позивачкою, що його стосунки із відповідачкою припинено, що матір дитини відмовилася виховувати дочку. Відповідач фактично переклав батьківські обов`язки по вихованню дитини на позивачку а сам фактично самоусунувся від виховання дочки. Відповідач дуже рідко зявлявся вдома, матеріальної допомоги на утримання дочки не надавав. Відповідач вів аморальний спосіб життя, пиячив та ніде не працював. 25 червня 2018 року сина позивачки [PERSON] було затримано за підозрою у скоєнні злочину. В грудні 2018 року його було засуджено до чотирьох років позбавлення волі. З червня 2018 року вихованням та утриманням малолітньої [PERSON] займається позивачка одноособово. 27 лютого 2019 року наказом Служби у справах дітей Дружківської міської ради №2 «Про тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування» малолітню [PERSON] було тимчасово влаштовано в сім`ю позивачки. 20 березня 2019 року рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради «136», малолітній [PERSON] було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. 04 грудня 2019 року рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради №564 над малолітньою [PERSON] було встановлено опіку та було призначено позивачку її опікуном. Оскільки батько дитини не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, 06 липня 2020 року за рішенням Дружківського міського суду у справі №229/2310/20 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач аліменти на утримання дитини не сплачував у звязку із чим має заборгованість по сплаті аліментів. 20 квітня 2021 року відповідача було звільнено з ДУ «Торецька виправна колонія (№2)» на підставі ухвали Дзержинського міського суду від 12.04.2021 року умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 12 днів. 20 квітня 2021 року відповідач повернувся додому. Відповідач не забажав займатись вихованням дитини, не проявляв до дочки батьківської турботи та був байдужим до дитини. Після повернення додому з місця позбавлення волі, відповідач повернувся до колишнього аморального способу життя, став зловживати алкогольними напоями, ніде не працював та весь проводив зі своїми знайомими, приходив додому лише на ночівлю. З травня 2021 року відповідач взагалі став з`являтися вдома лише 1-2 рази на місяць. На вимоги позивачки щодо виконання батьківських обовязків відповідач зазначає, що не бажає виховувати доньку та спілкуватись з нею. Фактично відповідач самоусунувся від виховання дитини. Дитина постійно мешкає в сімї позивачки та перебуває на її утриманні. Позивач [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач [PERSON] просила задовольнити її позов. Представники органу опіки та піклування Дружківської міської ради до суду не з`явились, подали клопотання в якому просили розглядати справу без їх участі та підтримали висновок органу опіки та піклування Дружківської міської ради щодо позбавлення відповідача батьківських прав і вважають це доцільним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги повністю визнає. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [INFO] у місті Дружківка Донецької області народилася [PERSON] . Її матір`ю є [PERSON] , батьком - [PERSON] . [PERSON] є сином позивачки [PERSON] . Відповідно до наказу Служби у справах дітей Дружківської міської ради від 27 лютого 2019 року №2 «Про тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування» малолітню [PERSON] було тимчасово влаштовано в сім`ю позивачки (а.с.16). Відповідно до рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради від 20 березня 2019 року №136, малолітній [PERSON] було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Згідно з актом від 05 травня 2019 року б/н, складеного головою територіального комітету мікрорайону «Перемога» м. Дружківка Донецької області, при обстеженні квартири за адресою: [ADDRESS] було встановлено, що в квартири проживає [PERSON] , з якою з травня 2017 року постійно проживає її малолітня онука [PERSON] . Відповідно до копії вироку від 12 грудня 2018 року батько малолітньої дитини [PERSON] засуджений Дружківським міським судом Донецької області до позбавлення волі на 04 роки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставини справи, викладені позивачкою у позовній заяві. Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В статті 3 цієї Конвенції проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 5 Конвенції держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. (статті 9 Конвенції). З приведеного видно, що розгляд цивільних справ щодо неповнолітніх дітей мають бути розглянуті судом за принципом якнайкраще забезпечення інтересів дитини. На підставі п. 2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це міра сімейно-правової відповідальності за порушення одним із батьків прав своєї дитини, нехтування її інтересами. Про винятковість позбавлення батьківських прав говорить вичерпний перелік його підстав (ст. 164 СК України). Відповідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Органом опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області складено висновок від 15 листопада 2021 року № 8979/0.136/0-21 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки [PERSON] . Про це свідчать наступні обставини: з травня 2017 року неповнолітня дитина мешкає з бабусею та перебуває на їх повному матеріальному забезпеченні. Її життям, потребами відповідач не цікавиться та не спілкується з нею. Позивачка [PERSON] виховує її, забезпечує усім необхідним та приділяє багато часу для розвитку та виховання. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України, і є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . На підставі ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON] понесені нею судові витрати у сумі 908,00 грн..

Outcome: approved