Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

В провадженні судді перебуває вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 16.12.1999р. по 31.10.2011р., позивач працював в агломератному цеху за професіями: агломератчиком та старшим зміни майстром основної виробничої дільниці, зайнятий на гарячій дільниці на підприємстві відповідача ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг». 31.10.2011 року був звільнений із підприємства відповідача за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України. В зміну з 22:00 годин 31.08.2011р. до 7:00 годин 01.09.2011р.. о 5:00 годин він дав вказівку дозувальнику гарячого повертання (бригадиру) [PERSON] ввімкнути пластинчастий конвеєр КПВ-1 для перевірки його стану перед введенням в роботу замість конвеєра КПВ-2, на який здійснювалося виваження матеріалу з бункерів повертання агломашин. Після огляду обладнання 0 5 год. 10 хв., [PERSON] ввімкнув КПВ-1 з пульту управління. О 5 год. 25 хв. дозувальник гарячого повертання [PERSON] , побачила, що з-під бункера повертання агломашини №5 просипається матеріал на КПВ-1. Оператор пульта управління [PERSON] о 5 год. 30 хв. повідомила позивача про проблему з агломашиною. О 5 год. 40 хв. він пішов в прохід між працюючим конвеєром КПВ-1 та КПВ-2, оглядаючи горловину бункерів. Оглядаючи обладнання, позивач виявив зруйновану головку з сектором затвору. В цей момент з бункера агломашини № 3 та конвеєра КПВ-1 стався просип агломерату з температурою близько 500-600 градусів, який через решітку між конвеєром потрапив вниз до жолоба. Через потрапляння гарячого матеріалу у воду стався викид пару вверх в наслідок чого він отримав сильний термічний опік обох кистей, обох гомілок, спини та обох сідниць. Після нещасного випадку позивач відразу був госпіталізований до лікарні, де була надана перша медична допомога, але нажаль зберегти виписні епікризи він не зміг. Рішенням МСЕК первинно 20.12.2011р. було встановлено 15% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву. При повторних переоглядах а саме з 17.12.2013р. по 18.12.2018р. встановлювали 15% - по трудовому каліцтву. Так як тривале лікування не давало бажаних результатів, 26.01.2021р. було встановлено 15% втрати професійної працездатності, але вже на безстроковий термін. Встановлення втрати працездатності безстроково свідчить, що його фізичний стан вже ніколи не покращиться, від чого позивач звісно морально страждає. Від нещасного випадку він переніс моральні страждання та переживання, переніс фізичну біль, а саме больовий шок від опіків спини, обох кистей, області голені, а також сильний ниючий біль в них. Великий страх та шок переніс в момент нещасного випадку, відразу відчув сильний жагучий біль в області спини, рук, задній поверхні гомілок та сідниць, з`явилися масивні пухирі. В момент нещасного випадку був больовий шок і він майже втрачав свідомість від сильного болю. В перші дні лікування дуже хвилювався, так як вважав, що можуть бути проблеми, так як хребет - це дуже важливий елемент в організмі, який може потягнути за собою важкі наслідки. Довгий час турбував біль в місцях опіків. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача 200000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Так, у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не підтверджено факт отримання моральних страждань, розмір моральної шкоди не обґрунтований, відповідач не порушував жодних трудових норм по відношенню до позивача, ним було створено належні умови для праці. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. З письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем на посаді агломератчика (а.с. 4-12) В зміну з 22:00 годин 31.08.2011р. до 7:00 годин 01.09.2011р. з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується Актом № 29 від 15.09.2011 року нещасний випадок. Згідно вказаного акту, позивачу встановлено діагноз термічний опік паром обох кистей, обох гомілок, спини та обох сідниць (а.с. 13-14,15-17). Згідно п.4 акту причинами нещасного випадку є: організаційні причини, що свідчить про те, що нещасний випадок стався внаслідок неналежного виконання Відповідачем передбаченого законодавством обов`язку по створенню та підтриманню безпечних умов праці. Внаслідок зазначеного вище нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, Позивач Рішенням МСЕК первинно 20.12.2011р. було встановлено 15% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву. При повторних переоглядах а саме з 17.12.2013р. по 18.12.2018р. встановлювали 15% - по трудовому каліцтву. 26.01.2021р. було встановлено 15% втрати професійної працездатності безстроково (а.с. 18-20). Згідно з ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З вказаних обставин вбачається, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання трудового каліцтва, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги здійснення страхових виплат, наявність вини позивачки у нещасному випадку, вважає можливим стягнути на його користь 30000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial