Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

В серпні 2014 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 32,30 квадратних метрів, житловою площею 18,70 квадратних метрів, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором договором № KF 51809 від 27.08.2008 року в розмірі 14846,66 доларів США. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з кредитним договором № KF 51809 від 27.08.2008 року, ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 21000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.08.2023 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 27.08.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно з умовами якого відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 32,30 квадратних метрів, житловою площею 18,70 квадратних метрів, та яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири з відстрочкою платежу від 26.08.2008 року. Банк свої зобов'язання за договором виконав повністю, надавши у розпорядження [PERSON] суму кредитних коштів визначену договором. Однак [PERSON] не виконала належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 04.08.2014 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 14846,66 доларів США, з яких 13770,41 доларів США - заборгованість по кредиту, 693,31 доларів США - проценти, 382,94 доларів США - пеня, які позивач просить стягнути шляхом звернення стягнення на будинок. Крім того, просить закріпити за ним права управителя, щодо: вільного доступу представників управителя та інших осіб визначених управителем до майна, що передано в управління; укладення договорів оренди майна переданого управління з третіми особами; розпорядження коштами, отриманими за результатами управління майном; укладення договорів відповідального зберігання майна, що передається в управління з третіми особами; представляти інтереси у всіх установах чи підприємствах незалежно від організаційної форми та підпорядкування з питань пов'язаних з замовленням, посвідченням, отриманням необхідних документів (в тому числі у відповідній райдержадміністрації. в органах місцевого самоврядування, в банківських установах, житлово-комунальних органах, в органах державної пожежної охорони, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах зв'язку, водоканалу та інших підприємствах, установах та організаціях) з питань, що стосуються належного здійснення управління майном, передачу в оренду, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв'язком; здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, підписувати і подавати заяви про надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,про державну реєстрацію припинення іпотеки про державну реєстрацію припинення обтяження (в тому числі, але не виключно права власності, інших речових прав, обтяжень речових прав тощо, щодо їх виникнення, припинення, переходу, зміни тощо) нерухомого майна; володіти, користуватися і розпоряджатися майном у встановлених чинним в Україні законодавством та цим Договором; інші права необхідні для здійснення належного управління майном. Також просить стягнути судовий збір. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] подала письмові заперечення проти позову, також в судовому засіданні проти позову заперечили, просила суд відмовити в задоволенні позову та повідомила, що не має можливості повернути кредит у зв'язку із зростанням курсу долару США по відношенню до гривні. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного № KF 51809 від 27.08.2008 року, [PERSON] отримала кредит в розмірі 21000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.08.2023 року. Взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № KF 51809 від 27.08.2008 року [PERSON] не виконала, у зв'язку з чим станом на 04.08.2014 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 14846,66 доларів США, з яких 13770,41 доларів США - заборгованість по кредиту, 693,31 доларів США - проценти, 382,94 доларів США - пеня. Розмір боргу стверджується копією розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 04.08.2014 року. Вказані розрахунки складені відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 27.08.2008 року, згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно, квартира загальною площею 32,30 квадратних метрів, житловою площею 18,70 квадратних метрів, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностроння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. 3гідно з ч. 1 ст. 33 3акону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 6.1 договору іпотеки іпотекодержатель (позивач) з метою задоволення своїх вимог має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Положеннями ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вказані положення, відповідно до ч. 2 ст. 35 цього Закону, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. У зв'язку з порушенням умов кредитного договору позивач листом № 09-3/7992 від 16.04.2014 року повідомив [PERSON] про необхідність повернення суми заборгованості за кредитним договором й можливість у разі непогашення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у визначений строк початку процедури звернення стягнення на заставлене майно й звернення до суду за захистом порушених прав кредитора. Вказана вимога не була в повній мірі виконана й заборгованість за кредитним договором не була в повній мірі погашена. Статтею 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» та п. 6.5 договору іпотеки передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, цивільним законодавством України та умовами договору обумовлено, що вибір у даному випадку одного із кількох можливих способів захисту цивільного права залежить від волевиявлення іпотекодержателя. Згідно з ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації; одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Як вбачається із матеріалів справи, позивач виконав свої зобов'язання перед позичальником та відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» письмово повідомив відповідача про стан погашення заборгованості відповідно до умов договору іпотеки про, що [PERSON] було направлено письмову вимогу про виконання порушеного зобов'язання та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, однак вказана вимога залишилася без реагування, тому позовні вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки є підставними і такими, що підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог в частині передання в управління ПАТ «ВіЕс Банк» - майна, що перебуває в іпотеці банку, надавши позивачу правомочності з володіння, користування і розпорядження спірним майном, тобто права власника, то такі є не обґрунтованими, безпідставними та не підлягають до задоволенню. Також суд враховує і те, що день ухвалення судом рішення набув чинності Закон України «Про мароторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до п. 1.1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. При цьому судом встановлено, що предмет іпотеки не використовується відповідачем як місце постійного її проживання, оскільки зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та яка належить їй на праві приватної власності відповідно до витягу про реєстрацію права власності № 19807027 від 07.08.2008 року, виданого КП «Мукачівське МБТІ та ЕО», що також підтвердила в судовому засідання відповідач. Враховуючи наведене, відповідач не є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1776,14 грн.

Outcome: partial