Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

В серпні 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON]. [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 06.12.2012р. між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №R53700364241В, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 183000грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 33,0% річних, та кінцевим строком повернення кредиту до 06.12.2016 року або достроково у випадках передбачених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та [PERSON] укладено договір поруки № R53700364241В-П1 від 06.12.2012р., відповідно до якого поручитель поручається перед банком щодо виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати процентів, за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлено кредитним договором. [PERSON] неналежним чином виконує умови договору, внаслідок чого станом на 13.08.2015р. утворилась заборгованість в розмірі 173001,99грн.. яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів а також понесені судові витрати в розмірі 1730,02грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяви, в якій просить справу слухати за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявились, про день та час слухання справи повідомлені в установленому законом порядку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, причини неявки суду невідомі. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 06.12.2012р. ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №R53700364241В, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 183000грн. на строк до 06.12.2016р. Відповідно до п. 1.1, 3.3 кредитного договору встановлено проценти за користування кредитним коштами в розмірі 33,00% річних. Відповідно до п. 3.4, 3.5, 4.6, 5.3.1 кредитного договору відповідач зобовязався погашати кредит т проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені кредитним договором. Відповідач [PERSON] неналежним чином виконує умови договору, допустивши прострочення по сплаті кредит в період 09.07.2014р по 13.08.2015 р в сумі 30739,69грн. та прострочив сплату відсотків за користування кредитом в період з 09.07.2014р по 13.08.2015р в сумі 19301,10грн. Відповідно до п.9.4 кредитного договору сторони домовились, що будь-яке порушення відповідачем умов кредитного договору повинно розглядатись як істотне порушення договору, яке надає право позивачу в порядку, передбаченому кредитним договором та або чинним законодавством України, незалежно від встановлених договором строків виконання зобовязань, вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за кредитним договором. Згідно п. 5.2.2 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення банку з вимогою дострокового повернення кредиту або інші строки, передбачені умовами договору. В звязку з порушенням умов кредитного договору 09.04.2015р на адресу відповідача листом № 3371/1-2.13 направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором. Відповідно ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Як роз'яснено у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно п. 7.1 кредитного договору,у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочки. Згідно п. 9.1. кредитного договору строк позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів, передбачених цим договором визначено сторонами у три роки. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем умов кредитного договору заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором №R53700364241В від 06.12.2012 року станом на 13.08.2015р. складає 173007,99грн., в т.ч. : - 88296,10грн. заборгованість за кредитом; - 30739,69грн. прострочена заборгованість за кредитом; - 282,52грн. 3% річних нараховані у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту; - 4707,45грн. інфляційні втрати (кредит); - 634,00грн. поточна заборгованість за процентами; - 19301,10грн. прострочена заборгованість за процентами; - 161,51грн. - 3%, нараховані у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення процентів; - 1867,85грн. інфляційні втрати (проценти); - 27011.77грн. пеня за кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та [PERSON] укладено договір поруки № R53700364241В-П1 від 06.12.2012р., відповідно до якого поручитель поручається перед банком щодо виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати процентів, за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлено кредитним договором. Згідно п. 2.1 договору поруки, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідачі несуть солідарну відповідальність перед банком у повному обсязі зобовязань позичальника за кредитним договором, включаючи повернення кредиту, комісійної винагороди, неустойки (пені, штрафів) та відшкодування повязаних з порушенням виконання зобовязань позичальником. В звязку з порушенням умов кредитного договору 15.05.2015 року на адресу поручителя [PERSON] листом № 4288/1-2.37 направлено вимогу про повернення всієї суми заборгованості відповідача за кредитним договором. В силу вимог ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивачем доведено, що відповідачі порушили умови договору №R53700364241В від 06.12.2012 щодо погашення заборгованості за кредитом, що є підставою для стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] відповідно до умов договору поруки № R53700364241В-П1 від 06.12.2012р., заборгованості за кредитним договором в розмірі 173001,99 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 1730,02грн.. в рівних частках по 865,01грн. з кожного.

Outcome: approved