Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, треті особи - [PERSON], яка діє власного імені, а також в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та підстави звернення до суду сторона позивача посилалась на ті обставини, що на підставі відповідного правовстановлюючого документу власником квартири 505/1000 ідеальної частки квартири [ADDRESS] є [PERSON] В травні 2012 року відбувалось залиття квартири позивача з квартири [ADDRESS], що є суміжною з квартирою позивача і належить відповідачеві на праві власності. Внаслідок залиття квартиру позивача пошкоджено. Після виявлення та аналізу пошкоджень, відповідач не визнала власної вини в залитті квартири позивача, відмовилась позасудовим шляхом забезпечити її відновлення. З урахуванням викладеного позивач вважає, що відшкодовувати заподіяну майнову і моральну шкоду повинна [PERSON] як особа, відповідальна за шкоду, у зв'язку з чим [PERSON] просив суд стягнути з відповідача суму майнової шкоди у розмірі 4936,00 гривень, суму компенсації моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень, витрати на проведення експертиз та судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але від особи на адресу суду надійшла заява про підтримання вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 УПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Згідно ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені суду та забезпечені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд прийшов до висновку про обґрунтованість часткового задоволення заявлених позовних вимог - виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 26 квітня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської нотаріального контори Драло Г.Л., під реєстровим №8-1437, ідеальна частка квартири [ADDRESS] належить [PERSON] 18 лютого 2012 року комісією КП «ЖКС «Хмельницький» було зафіксовано замокання стіни в квартирі №14 та парадній, але встановити причину залиття не вдалось у зв'язку із відмовою власника квартири №5 вскрити стіну, про що свідчить акт від 18 лютого 2012 року. 27 лютого 2012 року комісією КП «ЖКС «Хмельницький» було виявлено замокання стіни в кухні квартири №14, площею 6,0кв.м., вкриття полу грибком, площею 3,0кв.м. При вскритті несучої стіни виявлено пошкодження керамічного стояку. Сирість в квартирі №14 з'явилась після ремонту в квартирі №5 та заміни сантехнічного обладнання. Викладене підтверджується актом від 27 липня 2012 року. Згідно висновку №24-13 про проведення будівельно-технічного експертного дослідження від 13 січня 2014 року, складеного судовим експертом Чорною Ю.П., вартість відновлювального ремонту по квартирі [ADDRESS] визначена на рівні 3936,00 гривень. За проведення дослідження заявником сплачено 1000,00 гривень. Згідно інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно (індексний номер 28944728) від 03 листопада 2014 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] в рівних частках. В силу ст. 319 ч.ч.1,5 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Як зазначає ст. 1166 ч.1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Спираючись на встановлені обставини та вказані норми цивільного закону, суд приходить до висновку, що шкода майну позивача [PERSON] була завдана внаслідок дій відповідача [PERSON], які полягли в неналежному утриманні останньою власної квартири. Ураховуючи викладене та відповідно до встановлених фактичних обставин у справі, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає сума майнової шкоди в розмірі 3936,00 гривень. При цьому, суд вбачає обґрунтованим включити в загальний розмір майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню, суму витрат згідно квитанції №35 від 15 січня 2014 року, понесених [PERSON] на проведення дослідження від 13 січня 2014 року, оскільки здійснення цих заходів було необхідно виключно у зв'язку із аварійним пошкодженням квартири, яке відбулось за наявності вини відповідача [PERSON], що було встановлено судом при розгляді справи. Таким чином, суд вбачає, що за даним спором стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає сума майнової шкоди у загальному розмірі 3936,00 + 1000,00 = 4936,00 гривень. В силу ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У відповідності до ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснюють п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже зважаючи на відповідні вимоги суд погоджується, що позивачу з боку [PERSON] дійсно було заподіяно певної моральної шкоди, однак суму компенсації, яку заявив до стягнення [PERSON], суд вбачає надмірною. Спираючись на принципи виваженості, розумності та справедливості суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму компенсації заподіяної моральної шкоди у зв'язку із пошкодженням майна - у розмірі 2000,00 гривень. Згідно ст. 88 ч.ч.1,2 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму оплаченого судового збору в розмірі 243,60 гривень. Дійсно, згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак як чітко зобов'язує ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У зв'язку з цим, в процесі розгляду даної цивільної справи суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення інших вимог сторони позивача та прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial