Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об»єктом спільної сумісної власності та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання сумісного права власності на автомобільний гараж, припинення права спільної сумісної власності, визнання права власності на гараж та зобов»язання виплатити компенсацію. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначав, що 05.09.1998р. між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, під час якого набуте наступне майно а саме автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON», 2008 року випуску, держ.номер ВН 0732СЕ та автомобіль марки «TOYOTA RAV 4», 2006 року випуску, держ.номер ВН 1303ЕС, які позивач просить розділити між сторонами. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги і згідно останньої уточненої позовної заяви просив визнати за ним право власності на автомобіль марки «TOYOTA RAV 4», 2006 року випуску, держ.номер ВН 1303ЕС, за відповідачкою просив визнати право власності на автомобіль марки ««HYUNDAI TUCSON», 2008 року випуску, держ.номер ВН 0732СЕ, припинити право спільної сумісної власності на ці автомобілі та виплатити відповідачці грошові кошти в розмірі 13\~121,50грн., які внесені на депозитний рахунок суду. Відповідачка в своєму уточненому зустрічному позові посилалася на те, що в період шлюбу з [PERSON] ними було придбано гараж в автокооперативі «Пенсіонер-авто» за адресою: м.Одеса,, вул..Гастелло,51 №340 за 62000грн., який в подальшому позивач за первісним позовом перереєстрував на свою співмешканку [PERSON], однак продовжує ним користуватися, відповідачку до нього не допускає, оскільки змінив замок. Посилаючись на вищевикладене, просила визнати об»єктом права спільної сумісної власності подружжя гараж в автокооперативі «Пенсіонер-авто» за адресою: м.Одеса,, вул..Гастелло,51 №340, припинити право спільної сумісної власності на цей гараж та визнати за [PERSON] право власності на вказаний гараж із зобов»язанням компенсувати їй ? вартості гаражу в розмірі 31\~000грн. В останнє судове засідання сторони не з»явилися, сповіщені належним чином. Надали суду заяви про слухання справи у їх відсутність. В попередніх судових засіданнях підтримали свої позовні вимоги. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, сповіщений належним чином. Розглянувши матеріали справи, суд вважає можливим постановити рішення про задоволення позову [PERSON] та про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Сторонами не заперечується, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 1998 року по 01.10.2014р. під час якого вонри придбали автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON», 2008 року випуску, держ.номер ВН 0732СЕ та автомобіль марки «TOYOTA RAV 4», 2006 року випуску, держ.номер ВН 1303ЕС. Відповідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно положень ст.ст. 69-71 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ст.ст. 355, 368-370, 372 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364\~цього Кодексу. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пунктами 23,25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, оскільки вказані автомобілі придбані під час шлюбу вони належать сторонам на праві спільної суиісної власності. Згідно висновку експерта експертно-криміналістичного центру №91 від 28.10.2016р. ринкова вартість автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON», 2008 року випуску, держ.номер ВН 0732СЕ станом на 27.10.2016р. складає 311348грн. 06коп., ринкова вартість автомобіля марки «TOYOTA RAV 4», 2006 року випуску, держ.номер ВН 1303ЕС станом на 11.10.2016р. складає 337591грн.95коп. 03.04.2017р. позивачем [PERSON] на депозитний рахунок суду внесено 13\~121,50грн., тобто різницю між вартістю цих автомобілів (337591грн.95коп. - 311348грн. 06коп. : 2 = 13\~121,50грн.), про що свідчить квитанція, яка є в матеріалах справи та які він погодився сплатити [PERSON], що не заперечувалося відповдіачкою. Таким чином з урахування викладеного, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] Що стосується зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне. Як вказувала відповідачка за первісним позовом [PERSON], в період шлюбу вона з [PERSON] придбали гараж в автокооперативі «Пенсіонер-авто» за адресою: м.Одеса,, вул..Гастелло,51 №340 за 62000грн., який в подальшому позивач за первісним позовом перереєстрував на свою співмешканку [PERSON]. В матеріалах справи є довідка споживчого товариства «Пенсіонер-авто» без дати про те, що гараж №340, який знаходиться за адресою: м.Одеса, вул..Гастелло,4, раніше належав [PERSON] (з 17.11.2006р) був переоформлений з 04.06.2007р. на підставі заяви про прийняття до складу членів організації ПО «Пенсіонер-авто» на [PERSON], який став володільцем цього гаражу, який в свою чергу на підставі заяви про вихід з членів організації автостоянки, переоформив свій гараж з 08.09.2014р. на [PERSON], яка отримала право володіння цим гаражем на підставі заяви про прийняття до складу організації. На даний час володільцем гаражу №340 являється [PERSON] Також в матеріалах справи є довідка споживчого товариства «Пенсіонер-авто» про те, що за гараж №340, який належав [PERSON], здійснювалася оплата за період з 2007р. по 2014р. Жодних доказів того, що за придбання спірного гаражу були сплачені кошти в сумі 62\~000грн. матеріали справи не містять. Не надано їх сторонами і в судовому засіданні. Крім того, суд зазначає, що відповідачкою [PERSON] не надано належних та допустимих доказів придбання в перівод шлюбу у власність спірного гаражу. Посилаючись на вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] у зв»язку з його недоведеністю.

Outcome: approved