Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом та, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, просила стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «GEELY MR-7151A(СК-2)», державний номерний знак [NUMBER], що становить 31944 грн. 91 коп., залишивши автомобіль у власності [PERSON] Свої позовні вимоги [PERSON] ґрунтувала тим, що під час спільного проживання з відповідачем, вони придбали автомобіль марки «GEELY MR-7151A(СК-2)», державний номерний знак [NUMBER] в кредит. Після розірвання шлюбу спірний автомобіль залишився у власності та користуванні відповідача, в добровільному порядку відповідач не бажає розділити спільно нажите майно. Крім того, позивач зазначала, що автомобіль є неподільною річчю, а тому просила стягнення з відповідача грошову компенсацію. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 листопада 2014 року позов задоволено частково, визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним по 1/2 частині автомобіля марки «GEELY MR-7151A», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], легковий седан-В, державний номерний знак [NUMBER], залишивши даний автомобіль у їх спільній частковій власності. Не погоджуючись з даним рішенням [PERSON] звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 листопада 2014 року та ухвалити нове, відповідно до якого стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «GEELY MR-7151A(СК-2)», державний номерний знак [NUMBER], що становить 31944 грн. 91 коп., а сам автомобіль залишити у власності відповідача. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається за його згодою. Апелянт зазначає, що домовленості щодо поділу автомобіля у нею з відповідачем не було та вона не заперечує проти стягнення з відповідача грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно. Крім того, апелянт наполягає, що визнання спірного автомобіля по 1/2 частині за нею та відповідачем та залишення автомобіля у спільній частковій власності унеможливлює виконання даного рішення та порушує її право користування 1/2 частиною автомобіля, оскільки автомобіль перебуває у відповідача, а вона не має до нього доступу, при цьому відповідач відмовляється надавати їй даний автомобіль у користування. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що оскільки розмір часток сторін при поділі спірного автомобіля є рівним та зважаючи на те, що відповідач не погоджується на внесення відповідної грошової суми, як компенсації, на депозитний рахунок суду, спірний автомобіль, як неподільна річ, не може бути реально поділений між сторонами відповідно до їх часток, наявні підстави для визнання ідеальних часток сторін щодо даного автомобіля без його реального поділу і його залишення у спільній частковій власності сторін. Правові підстави для присудження грошової компенсації на користь позивача із врахуванням заявлених вимог в судовому засіданні не встановлені. З таким рішенням суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись повністю, оскільки судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення вимог матеріального та процесуального права. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2003 року (а.с.5). Під час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль марки «GEELY MR-7151A(СК-2)», державний номерний знак [NUMBER] за 61950 грн., що підтверджується копією договору купівлі-продажу №203 від 03 листопада 2010 року (а.с.7-11). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу спірний автомобіль зареєстрований за відповідачем [PERSON] (а.с.48). Встановлено також, що даний автомобіль було придбано в кредит. Згідно копії кредитного договору №910.73325 від 05 листопада 2010 року відповідач, як позичальник, отримав у ПАТ «Плюс Банк» кредит у розмірі 55649 грн. 87 коп. на фінансування купівлі автомобіля під 18,9% річних (а.с.15). В грудні 2013 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6). Також судом встановлено, що з моменту розлучення [PERSON] самостійно, власними коштами, сплачував кредитні кошти за спірний автомобіль, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.28-30, 34-42). Таким чином, спільними коштами сторін кредит сплачувався з моменту придбання автомобіля у листопаді 2010 року і до грудня 2013 року. У відповідності до умов договорів купівлі-продажу і кредиту вартість автомобіля становить 61 950 грн. Оплата за автомобіль здійснювалась наступним чином: 10 000 грн. - авансом (фактично 10 750 грн., з урахуванням 750 грн. за додаткове обладнання (а.с. 17)), решта - кредит в сумі 55649 грн. 87 коп., з урахуванням відсотків та страхових платежів (фінансування купівлі власне автомобіля - 51 950 грн.) - шляхом сплати щомісячних платежів, згідно погодженого графіку (додаток №1 - а.с.16). При цьому здорожчання кредиту складає 30,32%, що в абсолютному значенні в грошовому виразі становить 39048 грн. 24 коп. (п.3 а.с. 16 зі зв.) Тобто, загальна сума кредиту, що підлягає поверненню банку становить 94 698 грн. 11 коп. ( 55649,87 + 39048,24). За вказаний період, в погашення кредиту та за автомобіль було сплачено, згідно наданих квитанцій, 64 528 грн. 15 коп. (10750 грн. - аванс та 53 778 грн. 15 коп. - в погашення кредиту щомісячними платежами). Відношення вказаної суми до загальної суми повернення кредиту, у відсотковому вираженні, становить процент оплати за автомобіль відносно його вартості за мінусом сплаченого авансу (61 950 грн. - 10 750 грн. = 51 200 грн.). Сума авансового платежу підлягає поділу в рівній пропорції. Таким чином, сторонами, за спільні кошти подружжя сплачено з вартості автомобіля: 53778,15 : 94 698,11 х 100% = 57%, що складає 29075,99 грн. (51200 х 0,57) + 10 750 грн. = 39 825,99 грн. Вказана сума підлягає поділу між сторонами у рівних частинах, відповідно до положень ст.70 СК України. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції вірно керувався тим, що зазначене майно набуто сторонами за час шлюбу і є спільною власністю подружжя. Проте, суд першої інстанції, встановивши дану обставину прийшов до помилкового висновку, що оскільки відповідач не погодився на внесення грошової суми на депозитний рахунок суду, спірний автомобіль, як неподільна річ, не може бути реально поділений між сторонами відповідно до їх часток, а тому залишив даний автомобіль у спільній частковій власності сторін. Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що набуте подружжям за час шлюбу майно, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч.2 ч.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.25 Постанови Пленуму Верховного «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом. Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що автомобіль є неподільною річчю і не може бути реально поділений між сторонами, а позивачка звернулась з позовом про стягнення компенсації вартості частини автомобіля та не проти стягнення з відповідача ? частини вартості даного автомобіля, виплаченої в процесі погашення кредиту, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки половину суми коштів сплачених в період шлюбу на оплату автомобіля марки «GEELY MR-7151А(СК-2)», державний номерний знак [NUMBER], що складає 19912 грн. 99 коп. (39 825,99 : 2) За таких обставин, в силу вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду необхідно скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позову. З урахуванням положень ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки, пропорційно до задоволених вимог (19912,99:31944,91х100%=62%; (243,60+159,72+76,45)х62%=297,46)), належить стягнути 297 грн. 46 коп. у відшкодування судового збору.

Outcome: partial