Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України про стягнення коштів за не отримане речове майно.\~ Позивач позовні вимоги мотивував тим, що на підставі наказу №214 командира військової частини [NUMBER] від 08.11.2013 року вона звільнена з військової служби з правом носіння військової форми одягу. Відповідно до довідки № 97/44 на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі від 14.11.2013 р. начальника речової служби військової частини [NUMBER] , заборгованість військової частини перед позивачем за недоотримане речове майно становить 9013 грн. 67 копійок. Під час звільнення з військової служби та в подальшому позивач неодноразово зверталася до командування військової частини щодо необхідності виплати грошової компенсації за не отримане речове майно, спочатку їй обіцяли вирішити позитивно, а потім на чергове звернення отримала лист за № 2973 від 28.12.2015 року тимчасово в.о. командира в.ч. [NUMBER] , який повідомив, що виплата грошової компенсації за не отримане речове майно призупинена до законодавчого врегулювання порядку її виплати. Після чого позивач звернулася за правовою допомогою до Вінницького місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги. На підставі адвокатського запиту від 30.03.2016 р., командиром в.ч. [NUMBER] 15.04.2016 р. за № 943 була надана відповідь, що військова частина не в змозі видати повністю речове майно за нормами, які діяли на момент звільнення [PERSON] з лав Збройних Сил України. У зв`язку з тим, що Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 16.03.2016 року № 178, якою затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил та іншим грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, 13.05.2016 р. позивач звернулася із заявою до командира зазначеної вище військової частини щодо виплати їй компенсації вартості за не отримане речове майно. Відповідь від 02.06.2016 р. № 1369, що кошти на зазначені цілі в законі «Про державний бюджет України на 2016 року» не передбачено та на позивача дія постанови КМУ України від 16.03.2016 року не розповсюджується. Наведене змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні\~ позовні вимоги підтримали та послались\~ на докази викладені в позові, просили суд позов задоволити та стягнути з Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України на користь позивача\~ 9013,67 гривень, як компенсацію за не отримане речове забезпечення. \~ Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні, надала суду письмові заперечення проти позову. \~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов необґрунтований та такий, що задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що на підставі наказу №214 командира військової частини [NUMBER] від 08.11.2013 року [PERSON] звільнено з військової служби з правом носіння військової форми одягу. Відповідно до довідки № 97/44 на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі від 14.11.2013 р. начальника речової служби військової частини [NUMBER] , заборгованість військової частини перед позивачем за недоотримане речове майно становить 9013 грн. 67 копійок. При звільненні зі служби грошову компенсацію за не отримане речове майно відповідач позивачу [PERSON] \~ не виплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з вищевказаним позовом. Частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, яка діяла до 11\~березня 2000 року) було передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Відповідно до статті 2 Закону України від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» дію частини другої статті 9 Закону\~ № 2011-XII зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно. Законом України від 3 листопада 2006 року № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю\~9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня\~\~ 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби. З огляду на викладене суд вважає, що на момент звернення [PERSON] щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Закон № 2011-XII не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону № 2011-XII. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від\~ 19 березня 2013 року (№ 21-38а13) та від 31.03.2015 року (21-79а15). Зважаючи на наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] \~ є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed