Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 08 червня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DNN0G100000062, відповідно до якої Банк надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 32 000 доларів США, а відповідач [PERSON] зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 1% на місяць, інші встановлені договором платежі. В порушення умов кредитного договору, відповідач не сплачував своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, в звязку з чим, станом на 29 листопада 2012 року, сума заборгованості становить 49 6690,60 доларів США, що за курсом НБУ від 29 листопада 2012 року (7, 97 грн. за 1 долар США) складає відповідно 396 000,76 грн., що складається з: заборгованість за кредитом 30 842,07 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 8 773,98 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом 1 666,03 долари США; пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 5 992,43 доларів США; штраф (фіксована частина) 31,36 доларів США; штраф (процентна складова 2 363,73 долара США. В звязку з наведеним, в позовній заяві Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» просило суд стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № DNN0G100000062 від 08 червня 2007 року в сумі 49 6690,60 доларів США, що за курсом НБУ від 29 листопада 2012 року (7, 97 грн. за 1 долар США) складає відповідно 396 000,76 грн.; судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач в черговий раз в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся судом, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, однак відповідно до поштових повідомлень останні не вручені відповідачу, у звязку зі спливом строку зберігання. В запереченнях поданих на адресу суду відповідач просить застосувати строк позовної давності до правовідносин, через те, що він здійснив останній платіж ще у вересні 2008 року, а тому банк повинен був дізнатися про порушення свого права ще в березні 2009 року, з якого повинен бути вирахуваний строк позовної давності. Враховуючи, що банк звернувся до суду з позовом в грудні 2012 року, то ним пропущений строк позовної давності. Крім того, 30 листопада 2010 року банком була проведена реалізація предмета іпотеки, та сума, за яку проданий предмет іпотеки згідно розрахунку банку не в повному обсязі була внесена, більше того пеня нарахована банком за строк, який перевищує строк нарахування пені. В задоволенні позовних вимог банку просить відмовити. У звязку з неявкою осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового розгляду справи за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме: Згідно до ст. 11,16 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обовязків є договори. Згідно до ст. 1054 ЦК України, по кредитному договору банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити відсотки за його користуванням. Судом встановлено, що 08 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DNN0G100000062, відповідно до якої Банк надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 32 000 доларів США, а відповідач [PERSON] зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 1% на місяць, інші встановлені договором платежі в строк до 04 червня 2027 року. У відповідності до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками комісією, інші витрати згідно договору. У випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі в місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, відповідач не сплачував своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками. Судом встановлено, що 08 червня 2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки, за яким, [PERSON], в забезпечення виконання ним умов кредитного договору № DNN0G100000062 від 08 червня 2007 року, передав в іпотеку Банку двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Також, між 08 червня 2007 року Банком та [PERSON] був укладений договір про задоволення вимог іпотеко держателя, відповідно до якого, в разі порушення [PERSON] умов кредитного договору, Банку надане право звернути стягнення на предмет іпотеки - . квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Через непогашення кредиту, утворилась заборгованість тому 30 листопада 2010 року банк здійснив продаж предмету іпотеки на погашення заборгованості за кредитним договором, сума продажу квартири зарахована на погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором. Сторони вказані обставини не заперечували. В своїх письмових поясненнях від 20.02.2014 року відповідач просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності. Як вбачається з наданого банком розрахунку про заборгованість відповідача [PERSON] станом на 29.11.2012 року, останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем здійснено 21.12.2010 року (т.2 а.с.2-5). З цього часу у позивача виникло право вимоги від відповідача сплати штрафу за порушення ним строків платежів більш ніж на 30 днів. З позовом до відповідача про стягнення штрафу банк звернувся до суду 07 грудня 2012 року (т.1 а.с.2-3). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ст.. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до вимог ст. 257 ЦК, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В той же час, у відповідності до ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені); На підставі п.3, п.4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В звязку з наведеним, сума пені повинна бути стягнута за період за один рік до подання позову в сумі 4922,50 доларів США, а тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Що стосується позовних вимог банку про стягнення фіксованої частини штрафу в розмірі 31,36 доларів США та процентної складової штрафу в розмірі 2.363,73 долара США, то згідно п.5.4. кредитного договору передбачено інший розмір штрафу, а саме: 250,00 грн. + 5 % від суми позову (т.1 а.с.9). Зазначений штраф згідно п.5.4. кредитного договору передбачений при порушенні позичальником строків платежів більш ніж на 30 днів. А тому вимоги в частині стягнення з відповідача на користь банку комісії за користування кредитом в розмірі 1.666,03 доларів США також є вимогами щодо стягнення штрафу. Доводи відповідача щодо погашення кредиту за рахунок продажу іпотечного майна та його незгода з розрахунком заборгованості не можуть бути прийняті до уваги, оскільки кошти від продажу враховані банком при наданні розрахунку заборгованості позичальника за кредитним договором із зазначенням порядку погашення, відповідно до якого погашення здійснюється наступним чином, спочатку заборгованості по комісії, потім пеня, відсотки та в останню чергу тіло кредиту. Банком наданий відповідний розрахунок, який апелянтом не спростовано. Він є належним та допустимим доказом, який був досліджений в судовому засіданні. Незгода відповідача є невмотивованою та зводиться до нерозуміння розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи відповідачу розяснювалося право щодо заявлення клопотання про призначення експертизи, однак останній від її проведення відмовився. Не можуть бути враховані доводи відповідача щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки наявний в суді спір не стосується звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обґрунтування своїх вимог банком надані розрахунки заборгованості позичальника за кредитним договором та роздруківка з рахунку відповідача (т.1 а.с.4-5, т.2 а.с.2-5,6-303), в тому числі на виконання ухвали ВССУ від 02 березня 2016 року починаючи з 01 грудня 2010 року. Надані банком докази щодо розміру заборгованості відповідачем не спростовані. Відповідно до вимог ст.ст. 192, 533 ЦК України стягнення пені, штрафів підлягає лише в національній валюті України гривні. Таким чином, на підставі ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором з відповідача підлягають стягненню на користь позивача заборгованість станом на 29 листопада 2012 року в розмірі 39842,07 доларів США та 39232,33 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 30 842,07 доларів США, що за курсом НБУстаном на 29 листопада 2012 року складає 245811,3 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 8 773,98 доларів США що за курсом НБУстаном на 29 листопада 2012 року складає 69928,62 грн; пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 4 922,50 доларів США що за курсом НБУстаном на 29 листопада 2012 року складає 39232,33 грн. В іншій частині вимог позивача належить відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial