Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] вказує, що 17.06.2002 року померла його рідна тітка - [PERSON]. 13.06.1996 року вона отримала Приватизаційний майновий сертифікат серії АР № 1126274. 21 жовтня 2002 року [PERSON] було отримано Державний акт на право власності на землю №1019 від 21 жовтня 2002 року, де зазначається, що на підставі рішення Малобілозерської сільської Ради народних депутатів від 11 грудня 2001 року № 292 їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 12.11 гектарів, розташована на території Малобілозерської сільської ради. Ступінь його рідства та померлої [PERSON] підтверджується свідоцтвом про його народження № 40 від 05 квітня 1968 року, де батьком вказаний : [PERSON]; свідоцтвом про народження [PERSON] від 12 грудня 1944 року серії УЖ номер 262649 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00017595535 від 27 січня 2017 року про народження: [PERSON], з яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] - є рідними сестрою та братом, а отже, позивач є племінником померлої. Відповідно до акту від 08.06.2015 року, складеного депутатом сільської ради, він постійно проживав з тіткою [PERSON] з 2000 року, а отже, прийняв спадщину відповідно до положень п.1 ч.І ст.549 ЦК УРСР в ред. 1963 року, вступивши в фактичне управління та володіння спадковим майном. Окрім цього, 24.12.1997 року померла його бабуся: [PERSON]. 13.06.1996 року [PERSON] було отримано Приватизаційний майновий сертифікат серії АР № 1126273. 04.02.1997 року [PERSON] було отримано Сертифікат Серії ЗП № 035674 на право на земельну частку (пай), на підставі рішення Василівської райдержадміністрації від 21 червня 1996 року № 538 в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) з землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба», розміром 8.28 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість відповідної земельної частки (паю) становить три мільярди двісті сорок вісім мільйонів карбованців. Однак, державний акт отримано не було, у зв'язку зі смертю [PERSON]. Відповідно до довідок №№794,795 від 28 березня 2016 року Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, [PERSON] проживала та була постійно зареєстрована в [INFO], з 1936 року по день смерті. Разом з нею постійно проживала та була зареєстрована з 1944 року по день смерті її донька - [PERSON]. Факт родинних відносин сіж ними підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON]. [PERSON] не відмовлялася від прийняття спадщини після смерті матері, а отже, своїм спільним проживанням з матірю, вона фактично прийняла спадщину. Відповідний факт було підтверджено у рішенні від 12 липня 2017 року, винесеному Василівським районним судом у Запорізькій області у справі №311/833/17. Таким чином, позивач вважає, що успадковує після [PERSON] також і право на земельну частку (пай), що належала [PERSON]. Інших спадкоємців у померлої [PERSON] немає. Проте, оскільки на час відкриття спадщини позивач не відносився до першої та другої черги спадкоємців, тому, він був позбавлений можливості оформити спадщину на своє ім'я у нотаріальному порядку та раніше не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у зв'язку з юридичною необізнаністю. [PERSON] просить суд: - встановити факт його спільного проживання з рідною тіткою [PERSON]; -визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті рідної тітки [PERSON], яка померла 17.06.2002 року, право власності на земельну ділянку розміром 12.11 гектарів, що знаходиться на території Малобілозерської сільської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю №ІУ-ЗП № 009174 від 21 жовтня 2002 року; -визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті рідної тітки [PERSON] Григрріщщ, яка померла 17.06.2002 року, право на земельну частку (пай) розміром 8.28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) із земель колективної власності КСП «Дружба», що знаходиться на території Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, що належала спадкодавцю на підставі Сертифікату Серії ЗП № 035674 від 04.02.1997 року. В судове засідання позивач не зявився, але його представник в особі [PERSON] просить суд розглянути справу у відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що проживає в [INFO]. Знайомий з позивачем приблизно з 2000 року. Стверджує, що часто бачив позивача за місцем проживання його тітки, яку він знає, як «Надія», позивач допомагав їй по господарству, займався її похованням. Представники Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, Відділу Держгеокадастру у Василівському району Запорізької області, Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області в судове засідання не з`явилися, але до суду надали заяви, в яких просять справу розглянути за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Суд, вислухавши думку представника позивача, розглянувши зазначені заяви, оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності зазначених учасників процесу. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: як встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, [PERSON] - є рідною тіткою [PERSON], а [PERSON] бабусею, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача, свідоцтвом про народження [PERSON], витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії яких є у справі. Батько позивача : [PERSON], який є рідним братом [PERSON] та сином [PERSON], помер 10.01.1974 року, [PERSON] померла 24.12.1997 року, а [PERSON] померла 17.06.2002 року, що підтверджується свідоцтвами про смерть, копії яких є у справі. [PERSON] є донькою [PERSON]. Таким чином, відповідно до вимог ст.525 ЦК України 1963 року, 24.12.1997 року відкрилася спадщина після смерті [PERSON], а 17.06.2002 року відкрилася спадщина після смерті [PERSON]. Стаття 549 ЦК України 1963 року передбачає дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Після смерті матері - [PERSON], її донька - [PERSON], яка була спадкоємцем за законом першої черги, відповідно до ст.529 ЦК України 1963 року, у передбачені ст.ст.548, 549 ЦК України 1963 року строк та порядку, прийняла спадщину, що підтверджується довідками №№794,795 від 28 березня 2016 року Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, копії яких є в справі, відповідно до яких, [PERSON] дійсно проживала та була постійно зареєстрована [INFO] з 1936 року по день смерті 24 грудня 1997 року. Разом з нею постійно проживала та була зареєстрована з 1944 року по день смерті 17 червня 2002 року дочка [PERSON]. Однак, судом встановлено, що [PERSON] спадщину після смерті матері належним чином в нотаріальній конторі не оформила, що підтверджується листами та витягами нотаріальної контори. [PERSON] стверджує, що фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], посилаючись на Акт від 08.06.2015 року, складений депутатом [PERSON] сільської ради, копія якого є в справі, відповідно до якого, підтверджується, на думку позивача, факт його постійного проживання з тіткою [PERSON] з 2000 року. Разом з тим, як вбачається з зазначеного Акту, в ньому вказується про те, що [PERSON] доглядав за тіткою [PERSON] з 2000 року до дня її смерті 17.06.2002 року, здійснив її похованням. При цьому, про факт саме «постійного проживання», в цьому Акті мова не йде. Крім того, в судовому засіданні за клопотанням представника позивача був допитаний свідок [PERSON], який також факт саме «постійного проживання» позивача та [PERSON], не підтвердив. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач ніколи не був зареєстрований за адресою реєстрації та проживання [PERSON]. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, належні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] суду не надав, а отже, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed