Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

В поданій до суду заяві ФГ ім.Шевченка зазначає, що відповідачі є власниками земельних ділянок на території Копитківської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. Цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. 09 вересня 2013 року, 16 жовтня 2013 року, 04 листопада 2013 року, 15 листопада 2013 року, 18 листопада 2013 року, 20 листопада 2013 року, 01 листопада 2015 року, 02 грудня 2015 року було укладено договори оренди зазначених земельних ділянок, згідно яких відповідачі передали, а фермерське господарство ім.Шевченка прийняло в оренду вказані земельні ділянки. Договори оренди зареєстровано в установленому законом порядку 12 березня 2016 року, 16 жовтня 2013 року, 04 листопада 2013 року, 18 листопада 2013 року, 29 листопада 2013 року, 24 лютого 2016 року, 07 квітня 2016 року , 08 квітня 2016 року, 19 квітня 2016 року, 20 квітня 2016 року, 22 лютого 2016 року, 10 березня 2016 року, 20 травня 2016 року, 23 травня 2016 року, 24 травня 2016 року , 25 травня 2016 року, 30 травня 2016 року. В подальшому в серпні 2016 року керівник ФГ ім.Шевченка дізнався , що договори оренди земельної ділянки розірвані згідно угод від 30 червня 2016 року. Тоді ж було подано повідомлення про кримінальне правопорушення. Це повідомлення внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Проводиться розслідування. Спочатку ГУНП в Рівненській області. На цей час слідчим Здолбунівського ВП Острозького ВП ГУНП в Рівненській області. Підставою для розірвання договору послужила довіреність, згідно якої ФГім.Шевченка доручило громадянину [PERSON] вчиняти всі дії від імені фермерського господарства. Вважає, що оспорювані договори, іменовані як угоди, не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому просить визнати їх недійсними. В судовому засіданні голова фермерського господарства ім..Шевченка [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги. Відповідачі в суд не з»явилися. В суд подали по пошті письмові заяви, в котрих позовні вимоги щодо кожного з них визнали. Просили справу розглянути без їх участі. А тому суд розглянув справу без участі відповідачів. Відповідно до.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить діючому законодавству, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому постановляє рішення про задоволення позову. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в суді пояснив, що бу4дь-яких стосунків з фермерським господарством ім..Шевченка не мав. Довіреності від цього господарства не отримував. Угод про розірвання договорів оренди земельних ділянок не підписував. В Центра надання адміністративних послуг з приводу реєстрації угод про розірвання договорів не звертався. Аналогічні пояснення дав в ході досудового слідства в межах кримінального провадження. Просив суд задовільнити позов. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ……………..в судове засідання не з»явився, хоча був повідомлений належним способом про час та місце розгляду справи. Вислухавши позивача, представника позивача , третю особу без самостійних вимог на предмет спору, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що позов слід задовільнити виходячи з наступних мотивів. Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з положеннями ст. 207 того ж Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Положення ст. 215 ЦК України передбачають, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Оспорювані угоди про розірвання договорів оренди земельних ділянок головою фермерського господарства не підписувалися. ФГ ім.Шевченка не уповноважувало гр.[PERSON] або інших осіб на вчинення будь-яких дій від імені ФГ ім.Шевченка. Підпис від імені керівника ФГ ім.Шевченка [PERSON] в цій довіреності [PERSON] Громадянин [PERSON] заперечує факт отримання ним зазначеної довіреності, підписання ним угоди про розірвання договору оренди. Заперечує факт звернення в реєстраційну службу для реєстрації вказаної угоди(договору). Відповідачі (власники земельних паїв) також оспорюють своє волевиявлення на укладення угод про розірвання договорів оренди земельних ділянок. Вказані обставини встановлені поясненнями позивачів, [PERSON] оглянутими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження належно копіями договорів оренди земельних ділянок, угод про розірвання договорів. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved