Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

в позові вказано, що з 02.10.2001 по 08.06.2018 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружжя народився син [PERSON] [INFO] , який на даний час є повнолітнім та навчається на І курсі в ПНУ ім. В.Стефаника. Рішенням суду було визначено аліменти в розмірі 1000 гривень до досягнення сином повноліття. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивачу складно самостійно нести фінансові витрати та утримання сина, щоб забезпечувати усі потреби. Позивач несе витрати пов`язані з навчанням сина, в місяць на утримання дитини витрачає від 4500 гривень до 5000 гривень, позивач працює на посаді медичної сестри, отримує мінімальну заробітню плату, відповідач працює неофіційно, є працездатним, має доходи. Тому позивач просила суд присудити стягнення з відповідача аліментів в її користь на утримання дитини в розмірі по 2500 гривень щомісячно до досягнення дитиною 23 років. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення про те, що син сторін навчається в інституті на державній формі оплати навчання, кошти необхідні для забезпечення одягу, харчування, комп`ютерної техніки, позивачці складно нести витрати на належне утримання сина самостійно. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, надав пояснення про те, що на даний час не працевлаштований, в зв`язку з оголошенням пандемії на території України йому складено знайти роботу, єдиним його доходом є пенсія в розмірі 1700 гривень; рішенням суду було визначено аліменти в розмірі 1000 гривень, він добровільно сплачував позивачці 1500 гривень на утримання сина, вказав, що має можливість сплачувати 1500 гривень до закінчення сином навчання. Відповідач також надав пояснення, що часто хворіє, йому необхідні кошти на проходження обстежень та лікування, долучив до матеріалів справи довідки про проходження лікування та довідку про доходи. Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, клопотань щодо реалізації прав суду не подано. Після оголошеної перерви сторони в судове засідання не з`явились, подали суду заяви про продовження розгляду справи без їх участі, в яких позивач вимоги позову підтримала в повному обсязі, відповідач визнав вимогу частково на суму 1500 гривень, вимогу щодо стягнення з нього аліментів в заявленому розмірі 2500 гривень заперечив. Судом встановлено наступні обставини. 08/06/2018 рішенням Івано-Франківського міського суду шлюб сторін розірвано. 29/05/2018 рішенням Івано-Франківського міського суду вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше 40 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 30/03/2018 до досягнення сином повноліття. Відповідно до копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] батьками [PERSON] зареєстровано сторін спору. Відповідно до Довідки про доходи виданої [PERSON] , позивач займає посаду медсестри в КНП Івано-Франківськ ОККЦ ІФ ОР за березень-серпень 2020 року позивачці нараховано 9590 гривень заробітної плати. Згідно довідки виданої ПНУ ім. В. Стефаника [PERSON] навчається на 1 курсі факультету математики та інформатики, спеціальності «Інженерія програмного забезпечення» ПНУ ім. В.Стефаника, денного відділення, державної форми навчання, термін навчання складає чотири роки. Відповідно до довідки про доходи виданої [PERSON] дохід відповідача за період з травня по жовтень 2020 року складає 7962,71 гривень. Відповідно до п. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно ч. 1ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Згідно з ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Відповідно до ч. З ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином відповідно до чинного законодавства надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Аналогічний правовий висновок, міститься у рішенні Верховного Суду від 04.07.2018 року, справа № 308/13136/16-ц, предметом розгляду якої було питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічний правовий висновок викладено в рішенні ВС №583/664/17 від 21.11.2018. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений главою 16 СК України. Вказана глава передбачає стягнення аліментів на період навчання і не передбачає стягнення додаткових витрат. До такого висновку прийшов ВС у справі № 642/36/16-ц від 29.03.2018 року, предметом розгляду якої було стягнення аліментів на повнолітню дитину та додаткових витрат. Згідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В ст. 182 СК України вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В п. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так само в п. 1 ст. 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач не надала суду доказів в обгрунтування заявленного розміру аліментів, безпосередньо позивачем зазначено, що син навчається на державній формі навчання, що підтверджено належними та допустимими доказами, відповідачем визнано позов в частині стягнення 1500 гривень, надано пояснення, що зазначена ним добровільно сплачувалась, стягненню підлягають аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок встановлено у визначеному розмірі, а не в процентному відношенні, тому він покладається до стягнення на відповідача. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial