Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати укладений 17.07.1993 року з [PERSON] шлюб, який зареєстрований виконкомом Старосілецької сільської ради Коростишівського району Житомирської області, актовий запис №8; стягнути на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин неправильної поведінки відповідача, який не дотримувався сімейних цінностей, не піклувався про сімейні інтереси та врешті припустився дій, що не гідні чоловіка. Зазначила, що з відповідачем досягли згоди про те, що неповнолітній син проживатиме з нею, а тому з метою подальшого гарантування прав неповнолітнього сина вимушена заявити вимогу про стягнення з відповідача аліментів на його утримання. Позивач в судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не зявився, подав через канцелярію суду заяву, в якій поданий позов визнав повністю, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити за відсутності сторін. Розглянувши подані документи і матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 17.07.1993 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Старосілецької сільської Ради Коростишівського району Житомирської області, актовий запис №8. Між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Від вказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ТП №036536 від 20.09.2006 року. Зі змісту позову вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вони відмовляються від примирення, шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення на підставі ст. 112 СК України. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням визнання відповідачем позовних вимог щодо присудження на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесений нею судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. за вимоги про розірвання шлюбу та на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. за вимоги майнового характеру про стягнення аліментів, оскільки позивач в силу закону звільнена від їх сплати.

Outcome: approved