Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що 02.07.2015 року між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №10-1362073 відповідно до умов якого на її ім'я банком було відкрито депозитний рахунок в гривнях зі сплатою 16 % річних на суму 99753,57 грн. терміном розміщення з 02.07.2015 року по 16.07.2015 року з виплатою відсотків в кінці вказаного терміну. Відповідно до умов договору було передбачено його автоматичну пролонгацію на строк 14 днів та після спливу строку дії договору він був пролонгований на один період терміном 14 днів із відповідним збільшення відсоткової ставки на 0,4 %. 29.07.2015 року вона звернулась до банку з заявою про повернення вкладу в день закінчення строку дії договору, проте грошові кошти відповідачем їй так повернуті і не були, у зв'язку з чим вона звернулась з даним позовом до суду, та посилаючись на норми матеріального права і умови договору, просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 99753,57 грн. за договором банківського вкладу від 02.07.2015 року №10-1362073. В судове засідання позивач не з'явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності представника відповідача, який не з'явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином двічі був повідомлений судом про час та місце розгляду за адресою свого місцезнаходження, про причини своєї неявки суду не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про можливі причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що на підставі заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-1362073 від 02.07.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу (а/с 2). Виходячи з положень ст.ст. 626-629, 631 ЦК України, укладений між сторонами договір є цивільно-правовою угодою, в якій сторони на власний розсуд визначили зміст їх прав і обов'язків, які є обов'язковими до виконання сторонами протягом строку, визначеного договором. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Як вбачається зі змісту вказаного договору, банк зобов'язався відкрити на імя позивача депозитний рахунок та розмістити на ньому депозит в сумі 99753,57 грн. на трок з 02.07.2015 року по 16.07.2015 року з виплатою 16 % річних та при кожній авто пролонгації вкладу на наступні 14 днів процентна ставка повинна збільшуватись на 0,4 % (а/с 2). Договором також було передбачено його автопрологацію на строк 12 повних періодів (повний період - 14 днів), тобто якщо клієнт не вимагає повернення вкладу в день його закінчення, договір пролонговується на строк, на строк що дорівнює попередньому строку за договором. Заява-договір оформлена на умовах приєднання клієнта до Загальних умов банківського обслуговування фізичних осіб в системі ПАТ «Укрінбанк». У відповідності до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, підписавши вказану вище заяву позивач погодилась з Загальними умовами банківського обслуговування фізичних осіб в системі ПАТ «Укрінбанк», розміщеними на відповідному інтернет-сайті. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується копією квитанції №8167433 від 02.07.2015 року (а/с 3). Згідно із вимогами ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до абз.1 ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що по закінченню строку дії договору, який було автоматично пролонговано на строк 14 днів, позивач звернулась до відповідача з заявою про повернення суми вкладу. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що таке звернення здійснюється позивачем втретє (а/с 3). Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові від 25.12.2013 за наслідками розгляду справи №6-140цс13, під строком повернення вкладу й нарахованих відсотків слід розуміти наявність у вкладника реальної можливості отримати й розпорядитися на свій розсуд вкладом. У подібних спорах доведенню підлягає той факт, що після перерахування банком суми вкладу та відсотків на поточний рахунок вкладник позбавлений реальної можливості розпорядитися своїми коштами. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оскільки справа слухається в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів, будь-які докази, які б свідчили про належне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором у строк визначений договором, матеріали справи не містять. Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, враховуючи зміст позовних вимог, зокрема про повернення лише суми вкладу, на підставі вище викладених обставин, встановлених судом, на підставі наведених норм права, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 997,54 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved