Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-01 00:00:00

В серпні 2011 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частини квартири та вселення, в якому просила постановити рішення, яким визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], вселити її та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі: судовий збір у розмірі 110 грн. 37 коп. + 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. 00 коп. В обґрунтування позову вказала, що 09 червня 1990 року вона з відповідачем уклала шлюб, який був зареєстрований у відділі ЗАГС Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська. Від шлюбу вони мають дитину, [PERSON], [INFO], яка на теперішній час є повнолітньою, є студенткою факультету Міжнародних економічних відносин денної форми навчання Російського Економічного університету ім. Г.В.Плеханова. Під час шлюбу з відповідачем вони придбали трьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира була придбана за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 5571 і зареєстрованого в КП ДБТІ в реєстровій книзі № 541 за реєстровим № 645-398. Квартира [ADDRESS] складається із приміщень: 1-коридору, площею 10,2 кв.м.; 2- житлової кімнати, площею 31,4 кв.м.; 3-кухні, площею 6,4 кв.м.; 5- житлової кімнати, площею 11,1 кв.м.; 6- сан.вузлу, площею 6,3 кв.м.; 7-кладової. Площею 1,4 кв.м.; 8-кладової, площею 0,7 кв.м.: 9 лоджії, площею 3,7 кв.м. Житлова площа квартири 51,9 кв.м. Загальна площа 80,6 кв.м. Допоміжна площа 28,7 кв.м. Правовстановлюючі документи на квартиру були оформлені на відповідача. Останнім часом подружні стосунки між нею та відповідачем погіршилися. У листопаді 2010 року відповідач змінив один з трьох замків на вхідній двері квартири і став пускати в квартиру її періодично, а 04 серпня 2011 року змінив інші ключі від квартири і не пускає її до квартири. Вона вимушена тимчасово проживати у своїх батьків за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сучкова, б. 18 кв. 32. Її право на частину спірної квартири відповідач не визнає. Оскільки шлюбна угода між нею та відповідачем не укладалася, домовленостей відносно майна, яке вони набули під час шлюбу між ними не існувало, тому вважає, що долі у спільній сумісній власності рівні і їй належить ? частина спірної квартири. Оскільки відповідач не впускає її та доньку в спірну квартиру, тому вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивачка підтримала позовну заяву з підстав, зазначених в позові, також пояснила, що напередодні відповідач їй телефонував та пропонував відмовитися від прав на квартиру, інакше він не дасть можливості розглянути справу. Також, зауважила, що, не зважаючи начебто на хворобу відповідача, останній має представника, який діє в його інтересах за довіреністю і може бути присутньою в судовому засіданні. Наявність в його клопотанні копії наказу ЮК Бабушкінського району м. Дніпропетровська про надання відпустки [PERSON] не може бути підставою для відкладення розгляду справи, оскільки в даній справі [PERSON] діє, як представник відповідача на підставі довіреності, а не як адвокат, яка в свою чергу не відмовилась від виконання доручення. У судове засідання відповідач та його представник не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Суд, з урахуванням думки позивача, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, та розцінює їх дії як недобросовісне користування процесуальними правами та намаганням затягнути розгляд справи, що призводить до порушення прав позивача. Крім того, матеріали справи місять заперечення [PERSON] на позовну заяву, де викладено його позицію, а саме те, що спірну квартиру ним придбано хоча й в період шлюбу але за його особисті кошти. До придбання спірної квартири вони разом з відповідачкою мешкали в квартирі [ADDRESS], яка належала їм на праві власності. 11 серпня 2010 року квартиру було продано. Своєї частки він продажу майна, що належало подружжю на праві власності, він не отримав. Передбачаючи, що їх шлюб довго не протримається, він в жовтні 2002 року придбав квартиру [ADDRESS] на запозичені кошти у своєї знайомої. Позивачка, дізнавшись про це, намагається визнати за собою право власності на частку цієї квартири. При цьому позивачці є де жити. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Суд зясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Оскільки, спірні правовідносини щодо режиму придбаного нерухомого майна виникли в жовтні 2002 року, тому до спірних\~ правовідносин підлягають застосуванню норми\~Кодексу про шлюб та сімю України (надалі КпШС України). Відповідно до ст. 22 КпШС України, \~майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 28 КпШС України визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Також, слід застосувати до даних правовідносин Цивільний кодекс УРСР 1963 року, а саме ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР, якою передбачено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Статтею 112 ЦК УРСР передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~У судову засіданні встановлено, що 09 липня 1990 року у відділі ЗАГС Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 668 (а.с.11). Від шлюбу 11 червня 1992 року у них народилася донька [PERSON] (а.с.12). 21 жовтня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] придбав квартиру № 143, котра розташована у будинку № 152 по вул. Робочій у м. Дніпропетровську. Даний договір було зареєстровано в КП «ДМБТІ» 22 листопада 2002 року за реєстровим № 645-398 (а.с.13). 10 жовтня 2002 року спеціалістами Комунального підприємства Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на квартиру №143 в житловому будинку № 152 по вул. Робоча в м. Дніпропетровську, згідно якого власником квартири в цілому зазначено [PERSON] (а.с. 15-19). Згідно технічної характеристики, квартира розташована на 10 поверсі 16 етажного поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 51,9 кв.м., у тому числі 1 кімната 31,4 кв.м.; 2-кімната 9,4 кв.м.; 3-тя кімната 11.1 кв.м.; кухня площею 6,4 кв.м.; сан вузол площею 6,3 кв.м., коридору площею 10,2 кв.м.; вбудованої кладової 1,4,0,7 кв.м., лоджією площею 3,7 кв.м. Загальна площа квартири 80, 6 кв.м. Таким чином, оскільки квартира [ADDRESS] була придбана подружжям за час шлюбу, шлюбної угоди між ними не укладалося, домовленостей відносно майна, яке вони набули під час шлюбу між ними не виникало, то долі у спільній сумісній власності подружжя вважаються рівними, а тому слід визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Суд не може прийняти посилання позивача, на ту обставину, що відповідач купив спірну квартиру на особисті кошти, які запозичив у знайомої, оскільки вона придбана в 2002 році, тобто в період шлюбу та фактичного сумісного проживання, що підтверджується рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.11.2011 року, яким встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені в 2009 році. Крім того, такі пояснення відповідача спростовуються й розпискою, наданою [PERSON] 09.10.2002 року, згідно якої остання, будучи представником ПФ «Арбат», взяла у [PERSON] грошову суму в розмірі еквіваленту 500 доларів США для оформлення пакету документів для продажу 3-х кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], що свідчить про безпосередню участь позивачки в процесі купівлі спірної квартири. Відповідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, а згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майно. Згідно акту № 66 від 10 серпня 2011 року [PERSON] проживає без реєстрації з 2010 року за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сучкова, б. 18 кв. 32. В своїх запереченнях відповідач наполягав на тому, що спірна квартира належить особисто йому на праві приватної власності, а позивач не має до неї жодного відношення. Крім того, представник відповідача в судових засіданнях також заперечувала право власності позивачки на спірне майно. Таким чином, представлені докази свідчать, що позивачка, як співвласник спірної квартири, має право на захист свого порушеного відповідачем права користування своїм майном, а тому позивачка повинна бути вселена в спірну квартиру. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 118 грн. 87 коп. та витрати сплачені за інформаційно-технічне забезпечення слухання справи в сумі 120 грн., а всього 238 грн. 87 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved