Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] вказала, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 30 січня 2003 року є власницею квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований в зазначеній квартирі, але не проживає в ній протягом трьох років Відповідач не проживає в квартирі, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере. Перебування його на реєстраційному обліку в належній позивачу квартирі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг, виходячи із кількості зареєстрованих осіб, позивач не може у повному обсязі розпоряджатись своїм майном. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, проте представник позивача надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Суд, згідно ст.ст.128, 223, 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1);докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1); член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння, укладеним 30 січня 2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Жук Л.М. та зареєстрованим у реєстрі за №143 (а.с.8), витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №5125462 від 20 жовтня 2004 року (а.с.9), копією свідоцтва про укладення шлюбу в результаті якого позивачка, [PERSON] , набула прізвище « [PERSON] » (а.с.11) та копією свідоцтва про зміну імені, в результаті якого позивачка набула прізвище « [PERSON] » (а.с.11). Відповідно до акту обстеження квартири, складеного 08 жовтня 2021 року депутатом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , але у зазначеному приміщенні не проживає три роки, його речей у квартирі не виявлено (а.с.15). Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Враховуючи, що відповідач зареєстрований в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належній позивачу, однак фактично там не проживає три роки, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення судом не встановлено, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved