Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа за позовом [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на квартиру, де позивач просить визнати за позивачем право власності на 298/1000 частин квартири [ADDRESS] у звязку з втратою правовстановлюючих документів . Представник позивача до судового засідання з'явився, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, надав суду заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу, проти прийняття заочного рішення не заперечував. Позивач до судового засідання не з'явився . Представник відповідача до судового засідання не з'явився, був повідомлений про судове засідання належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п. 9 Розділу XIII ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. За таких обставин суд вважає за необхідне застосувати під час розгляду вказаної справи положення ЦПК України в редакції від 03.10.2017. Відповідно до ч. 4 ст. 222 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду невідомі, заперечень проти позовної заяви не надав, а також того, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі. В судовому засіданні встановлено, [PERSON] є власником 298/1000 частин квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного та завіреного Жовтневою філією Одеської спеціалізованої біржі нерухомості 05.05.2000 року за № 2000.05-1212. Договір було зареєстровано 29.05.2000 року КП ОМБТИ. 21.07.2017 року позивача та його родину було пограбовано у квартирі за місцем їх мешкання. В результаті чого серед інших речей та документів було викрадено правовстановлюючі документи на зазначену квартиру, що підтверджується копією витягу з кримінального провадження. 11.08.2017 року позивач звернувся до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» з проханням надати копію договору купівлі-продажу квартири. 15.08.2017 року позивач отримав копію договору купівлі-продажу нерухомого майна та супровідний лист , у якому підтверджується , що дана квартира зареєстрована на ім'я позивача на підставі договору № 200.05-1212 купівлі -продажу нерухомого майна , укладеного 05.05.2000 року в Жовтневій філії Одеської спеціалізованої біржі нерухомості, яка на даний час є ліквідованою З моменту підписання договору, тобто з 05.05.2000 року і по теперішній час позивач володіє вказаною квартирою , мешкає у спірній квартирі, сплачує за неї всі комунальні послуги, зареєстрований разом зі своїм сином за адресою спірної квартири, що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 09.08.2018 року № 5115-695648-2017 та довідкою про склад сім'ї та реєстрацію від 24.07.2017 року №880 З моменту укладання договору з боку відповідача позову стосовно неправомірного володіння вказаною квартирою до позивача не пред'являлось. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1ч.2ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути їх визнання. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved