Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що 18.06.2008 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ Банк «Траст» (кредитор - 1), був укладений договір поруки, з метою забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором. В липні 2009 року первісним кредитором було укладено договір придбання майнових прав ТОВ «Траст Фінанс» (кредитор - 2) щодо вказаних зобов'язань. У 2012 році між кредитором - 2 та [PERSON] було укладено договір відступлення прав вимоги за кредитним договором від 18.06.2008. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що у зв'язку з поступовими змінами в Додатку №1 до кредитного договору, які були проведені без згоди поручителя, запровадженням нової системи нарахування відсотків за користуванням кредиту на прострочену суму основного боргу обсяг відповідальності позивача збільшився. Разом з тим позивач наголошує, що 23 січня 2009 року до кредитоодержувача звернувся кредитор з вимогою про дострокове погашення кредиту, а тому саме з цього часу розпочинається відлік шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя. Отже, позивач просить визнати поруку такою, що припинена у зв'язку з змінами умов кредитного договору без згоди поручителя та пропуском кредитором шести місячного строку для пред'явлення вимог поручителя. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений судом у строки та спосіб встановлений ст. ст. 76, 77 ЦПК України, причину неявки суду не повідомив. В матеріалах справи містяться заперечення представника відповідача [PERSON], в яких він заперечує проти задоволення позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений судом у строки та спосіб встановлений ст. ст. 76,77 ЦПК України. Судом за згодою представника позивача проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 18 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Банк «РНС», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Банк «Траст» та позивачем, з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], як позичальника за кредитним договором № S011.0002955 від 18 червня 2008 року, було укладено договір поруки № S011.0002955-G-1. Договором про придбання майнових прав від 31 липня 2009 року встановлено, що ТОВ «Траст Фінанс» став набувачем майнових прав ПАТ Банк «Траст» щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості від боржників, що виникли на підставі кредитних договорів, у тому числі договору № S011.0002955 від 18 червня 2008 року. 31 жовтня 2012 між ТОВ «Траст Фінанс» та відповідачем було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором, згідно якого [PERSON] отримав право грошової вимоги за кредитним договором № S011.0002955 від 18 червня 2008 року. Кредитний договір, а саме п. 1.1. встановлює, що на положеннях та умовах цього договору кредитор надає позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000 дол. США строком до 18 червня 2010 року включно зі сплатою процентної ставки в розмірі 21,5 % річних. Пунктом 4.2 договору поруки визначено, що сторони цього договору встановлюють, що строк та умови виконання цього договору можуть бути переглянуті сторонами лише за їх письмової згоди. Як вбачається з матеріалів справи, кредитором було здійснено збільшення розміру плати за користуванням позичальником кредитними коштами, та змінено реальну відсоткову ставку на 27,25 % -27,31 %, про що, як вказує позивач, його не було повідомлено. Разом з тим судом встановлено, що 23 січня 2009 року кредитор звернувся до позичальника з письмовою вимогою дострокового погашення кредиту, сплату відсотків за фактичне користуванням кредиту та виплату штрафних санкцій. Разом з цим, згідно з реєстром відправлення кореспонденції кредитор звернувся до поручителя з письмовою вимогою від 19 січня 2010 року про дострокове погашення кредиту та інших нарахувань 22 січня 2010 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 559 ч. 4 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. 23 січня 2009 року до позичальника було направлено вимогу про дострокове припинення кредиту, а тому саме з цього дня розпочинається шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя. В абзаці 2 пункту 24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» вказується , що у разі якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Разом з тим вказаною вище Постановою № 5, зокрема пунктом 22, встановлено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. З огляду на те, що обставини на які посилався позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved