Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем та визнання права власності. На обґрунтування власної позиції та вимог позивач зазначає, що [PERSON] є являється власником 1/5 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Право на частину об'єкта нерухомості було успадковане від померлого чоловіка - [PERSON], який прийняв спадщину від своєї матері - [PERSON], проте не встиг оформити своїх спадкових прав, оскільки помер [INFO]. В цілому, до складу спадщини померлої [PERSON] ввійшло 2/5 частини домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS], та які були успадковані чоловіком Позивача. За життя [PERSON] заповіт не склала, у зв'язку з чим на момент відкриття спадщини спадкоємцем її спадкового майна за законом першої черги був її син - [PERSON], місце проживання якого було зареєстровано за місцем відкриття спадщини та який фактично прийняв спадщину. [PERSON] про відмову від спадщини не заявляв, а отже - фактично прийняв спадщину, проте не встиг її оформити. Після смерті [PERSON] спадкоємцем його майна, стала його дружина [PERSON] (Позивачка) та їх спільний син, що в подальшому відмовився від прийняття спадщини на користь матері. Для оформлення своїх спадкових прав Позивач звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю., яким була заведена спадкова справа № 16/2015 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом, проте, лише 1/5 частина зазначеного домоволодіння, замість 2/5 частини, у зв'язку з тим, що нотаріусом було встановлено, що відповідно до інформації відображеної в Довідці (виписка з домової книги про склад сімї і реєстрації) № 504 від 29 квітня 2015 року, на час відкриття спадщини у місці разом з померлою [PERSON] було зареєстроване місце проживання [PERSON] (її сина, який помер [INFO]) та її онуків [PERSON] та [PERSON], що являються дітьми [PERSON], який помер [INFO]. А тому, Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом за правом представлення, як онуки спадкодавця, оскільки їх батько (син [PERSON].) [PERSON] помер [INFO]. Таким чином, нотаріусом була залишена частка у спадщині для спадкування Відповідачами. У зв'язку з зазначеним позивач звернулась до суду. Представник позивача в судове засідання з'явились, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач звернулась до суду для встановлення факту не проживання відповідачів разом зі спадкодавцем, оскільки це означатиме не прийняття відповідачами спадщини, а отже - буде підставою для задоволення позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на всю спадкову масу. Судом було встановлено, що позивач являється власником 1/5 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Право на частину об'єкта нерухомості було успадковане від померлого чоловіка - [PERSON], який прийняв спадщину від своєї матері - [PERSON], проте не встиг оформити своїх спадкових прав, оскільки помер [INFO]. В цілому, до складу спадщини померлої [PERSON] ввійшло 2/5 частини домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS], та які були успадковані чоловіком Позивача. За життя [PERSON] заповіт не склала, у зв'язку з чим на момент відкриття спадщини спадкоємцем її спадкового майна за законом першої черги був її син - [PERSON], місце проживання якого було зареєстровано за місцем відкриття спадщини та який фактично прийняв спадщину. [PERSON] про відмову від спадщини не заявляв, а отже - фактично прийняв спадщину, проте не встиг її оформити. Після смерті [PERSON] спадкоємцем його майна, стала його дружина [PERSON] та їх спільний син, що в подальшому відмовився від прийняття спадщини на користь матері. Для оформлення своїх спадкових прав [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю., яким була заведена спадкова справа № 16/2015 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом, проте, лише 1/5 частина зазначеного домоволодіння, замість 2/5 частини, у зв'язку з тим, що нотаріусом було встановлено, що відповідно до інформації відображеної в Довідці (виписка з домової книги про склад сімї і реєстрації) № 504 від 29 квітня 2015 року, на час відкриття спадщини у місці разом з померлою [PERSON] було зареєстроване місце проживання [PERSON] (її сина, який помер [INFO]) та її онуків [PERSON] та [PERSON], що являються дітьми [PERSON], який помер [INFO]. А тому, Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом за правом представлення, як онуки спадкодавця, оскільки їх батько (син [PERSON].) [PERSON] помер [INFO]. Таким чином, нотаріусом була залишена частка у спадщині для спадкування відповідачами. Сторона позивача на підтвердження своїх позовних вимог, зазначала, що факт реєстрації місця проживання відповідачів за адресою відкриття спадщини жодним чином не свідчить про реальність їх спільного проживання разом зі спадкодавцем - [PERSON], оскільки відповідачі за адресою місця реєстрації не проживали протягом більше ніж двадцяти років, і відповідно, не можуть вважатися такими, що постійно проживали разом із спадкодавцем. На підтвердження вищезазначеного, позивачем було надано до суду: - Акт від 01 вересня 2010 року, що був складений ще безпосередньо спадкодавцем, та підтверджує факт не проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] більше 15-ти років; - Акт про не проживання складеним Органом самоорганізації населення комітету мікрорайону «Сахарний» від 30 листопада 2016 року, яким підтверджено факт не проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] більше 20-ти років; - Акт про не проживання складеним Органом самоорганізації населення комітету мікрорайону «Сахарний» від 17 січня 2018 року, яким підтверджено, що станом на [INFO] (день смерті [PERSON].) в частині домоволодіння, що належало їй за адресою [ADDRESS], жодної особи не проживало. Актом чітко визначено, що [PERSON] проживала самостійно та з жодною іншою особою спільного господарства не вела, а догляд за нею здійснював син [PERSON] (покійний чоловік позивача). Відповідно до вищезазначених актів, позивач зазначала, що жоден з відповідачів не з'являвся за даною адресою багато років, жодним з них не були вчинені дії по утриманню будинку, не приймалася участь в сплаті комунальних платежів, вони не займалися благоустроєм будинку чи його ремонтом, придбанням меблів та інших предметів домашнього побуту. Всі ці факти говорять про повну байдужість відповідачів до житла, їх не зацікавленість в проживанні у вказаному місці та не націленість на подальше повернення до будинку. Окрім того, до моменту смерті та після смерті [PERSON] і по даний час відповідачі взагалі не з'являлися на території України і не приймали жодної участі в утриманні та розпорядженні спадковим майном. Зазначене також підтверджується листом Державної прикордонної служби України, в якому зазначається, що [PERSON] 15 грудня 2013 року виїхала з території України до міста Москва, Російської Федерації, та на територію України не повернулась. Також, зазначені обставини були підтверджені під час допиту свідка [PERSON], що проживає за адресою, [ADDRESS] і відповідно проживає по сусідству з спірним будинком. [PERSON] зазначив про те, що на момент смерті, [PERSON] в зазначеному будинку проживала одна, і після її смерті в будинку ніхто не мешкає у зв'язку з чим він інколи здійснює догляд за будинком на прохання позивача. До того ж, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси було від 15 березня 2017 року [PERSON] та [PERSON] було визнано такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS]. Також, вказане рішення стало підставою для зняття з реєстраційного обліку за даною адресою зазначених осіб (копія рішення суду та Довідок про зняття з реєстрації місця проживання особи додаються). Позивач вказувала на те, що вищезазначеним судовим рішенням були встановлені факти, що мають преюдиційне значення. Зокрема, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси було від 15 березня 2017 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] більше 15 років у спірному домоволодінні не проживають та понад один рік відсутні в будинку без поважних причин. Суд погоджується з тим, що з огляду на те, що відповідачі не проживали разом з померлою на момент відкриття спадщини, у відповідності з вимогами ст.ст.1269 та 1270 ЦК України, вони повинні були протягом шести місяців з дня відкриття спадщини звернутись до нотаріуса за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини. Однак, відповідачі як і у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, так і після сплину цього строку, до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини померлої не зверталися. З огляду на не проживання разом з померлою на момент відкриття спадщини та не звернення до нотаріуса впродовж шести місяців з дня смерті спадкодавця, відповідачі, у відповідності з вимогами ч.1 ст.1272 ЦК України, вважаються такими, що спадщину померлої не прийняли. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved