Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

В серпні 2015р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Банк Професійного Фінансування», в якому, з урахування уточненої редакції позовної заяви, просив суд: розірвати договір банківського обслуговування фізичних осіб №90.00.006590 від 27 жовтня 2014р.; стягнути з відповідача на користь позивача належні позивачу грошові кошти у розмірі 1000000,0 грн. за вказаним договором банківського вкладу (депозиту). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 жовтня 2014р. між ним та відповідачем було укладено договір-анкету комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № N90.00.006590 (далі по тексту - договір), відповідно до умов якого позивач вніс строком на 1 місяць грошові кошти в сумі 1000000,0 грн. під 20% річних, строком до 26 листопада 2014р. з можливістю його пролонгації. З урахуванням того, що з 20 січня 2015р. у відповідача запроваджену тимчасову адміністрацію, при цьому з 20 квітня 2015р. розпочато процедуру ліквідації, відповідачем належні позивачу грошові кошти не видаються, що позбавляє останнього права вільно користуватись та розпоряджатись власними майном, а тому останній вимушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, зазначаючи, що вимоги позивача є необґрунтованими. Так, сторона відповідача зазначила, що дійсно з 20 січня 2015р. по 19 квітня 2015р. у відповідача запроваджену тимчасову адміністрацію, при цьому з 20 квітня 2015р. розпочато процедуру ліквідації. Враховуючи зазначене вимоги вкладників задовольняються виключно Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, представник відповідача зазначав, що позивач був включений до реєстру вкладників, однак, не скористався своїм правом звернення про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів у визначений законодавством термін. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не заперечується сторонами, що 27 жовтня 2014р. між останніми було укладено договір, відповідно до п. 1.1 якого позивач вніс строком на 1 місяць кошти в сумі 1000000,0 грн. під 20% річних, строком до 26 листопада 2014р. з можливістю його пролонгації (а.с.5). Відповідно до п. 13 п.п. 1.1. договору, якщо клієнт письмово не повідомить банк про припинення цього договору або відмову від продовження (пролонгації) строку вкладу не пізніше ніж за 2 робочих дні до дати закінчення строку вкладу, цей договір вважається продовженим на такий же строк на умовах розміщення вкладів, які діють в банку на момент пролонгації. 29 липня 2015р. позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію відповідача з проханням розірвати вищевказаний договір та повідомити про причини невидачі коштів та всіх нарахованих відсотків (а.с.6-7). Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Пунктом 1) ч. 5 цієї ст. 36 визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Судом було встановлено, що Постановою НБУ №35/БТ від 19 січня 2015р. ПАТ «Банк Професійного Фінансування» віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб винесено Рішення №11 від 19 січня 2015р. згідно з яким в ПАТ «Банк Професійного Фінансування» запроваджено тимчасову адміністрацію. Відповідно до постанови Правління НБУ №258 від 15 квітня 2015р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Професійного Фінансування» та рішення виконавчої дирекції Фонду №78 від 20 квітня 2015р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Професійного Фінансування» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» з 20 квітня 2015р. розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Професійного Фінансування». Відповідно до п. 6 ст. 2 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Згідно п. 1) ч. 2 ст. 42 зазначеного Закону, з дня початку процедури ліквідації банку: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку. Крім того, виходячи зі змісту ст.ст. 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36, ст. 49, ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і тому не можуть бути задоволені його вимоги до відповідача з моменту запровадження у останньому тимчасової адміністрації. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та під час процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і з урахуванням того, що на час ухвалення рішення по справі у відповідача діє процедура ліквідації, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів.

Outcome: dismissed