Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

В позові зазначено, що рішенням виконавчого комітету Василівської міської ради народних депутатів №53 від 18.02.1992 року було затверджено акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння Механізованої колони №14 та видано реєстраційне свідоцтво на право власності на цілий житловий будинок Механізованій колонні №14 по адресу [ADDRESS]. Відповідно до Реєстраційного свідоцтва, виданого Мелітопольським міжміським бюро технічної інвентаризації 06.04.1992 року цілий житловий будинок, розташований у [ADDRESS], був зареєстрований за Запорізькою механізованою колоною №14. Оскільки товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізька механізована колона №14» є правонаступником Запорізької механізованої колони №14, право власності на житловий будинок [ADDRESS], належить ТОВ «Запорізька механізована колона №14». Право власності позивача на зазначений будинок підтверджується свідоцтвом про право власності №1867934 від 05.03.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18651285 (копії додаються). В зазначеному будинку мешкають особи, які раніше перебували або перебувають у трудових відносинах із позивачем. Крім того, в цьому будинку без будь-яких правових підстав мешкає відповідач [PERSON], який самоправно зайняв жиле приміщення площею 60,3 кв.м. (квартира №1). Жодних дозволів позивач на проживання відповідача не надавав, договір найму жилого приміщення, як того вимагає стаття 61 Житлового кодексу України, між позивачем та відповідачем не укладався. Звернення до [PERSON] про звільнення жилого приміщення з боку позивача залишились без відповіді та реагування, а тому позивач просить виселити [PERSON] із житлового будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача Пориченський В.П. позов підтримав та просить виселити відповідача [PERSON] із житлового будинку [ADDRESS] та стягнути понесені судові витрати. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та місце проведення судового засідання повідомлений своєчасно та у встановленому законом порядку, заперечень проти позову суду не надав. Суд, згідно ст.ст.76, 169, 224 ЦПК України, заслухавши думку представника позивача, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.ст.58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно положень ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу належить право власності на житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності № 1867934 від 05.03.2014 (а.с.7) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18651285. (а.с.8) У вищевказаному будинку, без жодних правових підстав, мешкає відповідач [PERSON], який самоправно зайняв жиле приміщення площею 60,3 кв.м. (квартира №1). Жодних дозволів позивач на проживання відповідача не надавав, договір найму жилого приміщення між позивачем та відповідачем не укладався. Звернення до [PERSON] про звільнення жилого приміщення з боку позивача залишились без відповіді та реагування (а.с. 14, 15, 16, 20). Згідно із статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною третьою статті 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм жилого приміщення. З наданих позивачем матеріалів, а саме: довідки квартального ТОВ «Запорізька механізована колона №14», вбачається, що у 2002 році [PERSON] самовільно вселився у вказаному в позові будинку [ADDRESS], з 2010 року перестав постійно мешкати за вказаною адресою, з'являється періодично у стані алкогольного сп'яніння (а.с.16), тим самим порушує право власності позивача, що є підставою для виселення його без надання іншої житлової площі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, обов'язок сплати на користь позивача судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. покладається на відповідача.

Outcome: approved