Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні посилаючись на те, що з 2005 року він працював у ЗАТ «Укрпрофтур». 14 вересня 2005 року його було призначено на посаду Першого заступника Голови правління товариства. 01 квітня 2011 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. При звільненні йому не було проведено оплату всіх належних сум, не видано трудову книжку, не повідомлено письмово про належні при звільненні суми. В частині неоспорюваних сум ПрАТ «Укрпрофтур» здійснив розрахунок 29 липня 2011 року. Всі спори щодо стягнення з ПрАТ «Укрпрофтур» на користь [PERSON] належних йому при звільненні сум вирішено повністю на користь працівника, всі відповідні позовні вимоги задоволено повністю. Остаточний розрахунок з позивачем до цього часу не здійснено. Тому позивач просить стягнути з ПрАТ «Укрпрофтур» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року у сумі 23229 грн. 20 коп. В подальшому ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2015 р., 12.11.2015 р. цивільні справи № 755/12315/15-ц, 755/16101/15-ц, 16099/15-ц, 755/16103/15-ц, 755/16098/15-ц за позовами [PERSON] до ПрАТ «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні були об»єднанні в одне провадження. Таким чином, позивач також просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період: з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року у сумі 25552 грн. 12 коп., з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року у сумі 20906 грн. 28 коп., з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року у сумі 24390 грн. 66 коп., з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року у сумі 26713 грн. 58 коп., з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року у сумі 23229 грн. 20 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та пояснила, що відповідач погоджується із вимогою про стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період: з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року, з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року, з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року, з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року, однак вважає, що при обчисленні суми, слід виходити з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 22,223 грн., атому агальа сума має становити 2244 грн. 52 коп. Стосовно вимоги про стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року, вважає, що слід відмовити посилаючись на те, що позивачу був проведений повний розрахунок 12.06.2015 року, а тому заборгованість за зазначений період не повинна виплачуватись. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] працював у ПрАТ «Укрпрофтур» на посаді Першого заступника Голови правління. 01 квітня 2011 року був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2012 року позов [PERSON] до ПрАТ «Укрпрофтур» про стягнення невиплаченої премії, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Укрпрофтур» на користь [PERSON] неоплачену премію за перевиконання плану у 2010 р. у сумі 79400 грн. та 5000 грн. моральної шкоди, в іншій частині позову було відмовлено (а.с.6-8). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2013 року позов [PERSON] до ПрАТ «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2011 року по 29.07.2011 року - задоволено та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» на користь [PERSON] 90593,65 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с.9-12). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року позов [PERSON] до ПрАТ «Укрпрофтур» про стягнення невиплаченої компенсації за невикористану відпустку задоволено та стягнуто з ПрАТ «Укрпрофтур» на користь [PERSON] невиплачену компенсацію за невикористану відпустку за 73 дні в сумі 12933 грн. 84 коп. (а.с.13-16). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року позов [PERSON] до ПрАТ «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.07.2011 року по 08.04.2013 року задоволено частково та стягнуто з відповідача 12933 грн. 84 коп. (а.с.17-20). Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норм, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильного витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В судовому засіданні достовірно встановлено, що в частині неоспорюваних сум відповідач здійснив розрахунок 29 липня 2011 року. Зокрема, даний факт сторонами в судовому засіданні не оспорюється. Частиною 3 ст. 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Виходячи з системного аналізу матеріалів справи, суд приходить до висновку, що дії позивача мають ознаки наміру штучного збільшення періоду стягнення середнього заробітку. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи. Позивач, виходячі із встановленої рішенням суду від 28.03.2013 року середньоденної заробітної плати у розмірі 1161 грн. 46 коп., зазначає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період: з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року становить 23229 грн. 20 коп., з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року становить 25552 грн. 12 коп., з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року становить 20906 грн. 28 коп., з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року становить 24390 грн. 66 коп., з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року становить 26713 грн. 58 коп., з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року становить 23229 грн. 20 коп. Таким чином, сума заборгованості, за зазначені періоди становитиме - 144021 грн. 04 коп. (1161 грн. 46 коп. х 124 день). У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про судову практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. Слід зазначити, що, також, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.06.2014 року у справі № 756/4910/14-ц за позовом [PERSON] до ПрАТ «Украпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні щодо невчасної сплати невикористаної щорічної відпустки, встановлені обставини того, що суми, що належали позивачу при звільненні стягувались на його користь частково, а не всією сумою один раз. Зокрема, зазначене рішення набуло законної сили. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-54 цс11 від 12 січня 2012 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, суд бере до уваги, в рамках положень ст. 61 ЦПК України, вищезазначене рішення, відповідно до якого середньоденний заробіток береться для розрахунку у розмірі 23 грн. (вказана сума була задоволена за період з 29.07.2011 року по 15.11.2013 року, тобто 582 робочих дня, за один робочий день затримки розрахунку при звільненні відповідно до рішення суду, яке набуло законної сили, стягнуто 22,223 грн. (12933.84 грн. /582)). З огляду на наведене, сума, що підлягає стягненню за період: з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року становить 460 грн. 00 коп. (23 грн. х 20 робочих днів), з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року становить 506 грн. 00 коп. (23 грн. х 22 робочих днів), з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року становить 414 грн. 00 коп. (23 грн. х 18 робочих днів), з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року становить 483 грн. 00 коп. (23 грн. х 21 робочих днів), з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року становить 460 грн. 00 коп. (23 грн. х 20 робочих днів). Стосовно вимог про стягнення заборгованості за період з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року, яка становить 26713 грн. 58 коп., слід зазначити наступне. З наданих сторонами доказів вбачається, що остаточний розрахунок з позивачем був проведений 12 червня 2015 року , шляхом перерахування коштів на рахунок державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. За таких обставин, між сторонами виникли правовідносини, що регулюються не Кодексом Законів про Працю України, а положеннями Закону України «Про виконавче провадження» та Цивільного кодексу України, як між стягувачем та боржником. З огляду на зазначене, відповідач не повинен нести відповідальність, встановлену положеннями ст. 117 КЗпП України, починаючи з 13 червня 2015 року. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial