Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24.12.1998 року ВРАГС Тернопільської міської ради, актовий запис 1622. Заявлені вимоги про розірвання шлюбу позивач мотивує тим, що сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий час відповідач вчиняє стосовно позивача домашнє насилля, сторони спору не проживають сім`єю, не ведуть спільного господарства, не пов`язані сімейним побутом, а тому, оскільки шлюб з відповідачем носить виключно формальний характер, позивач вважає, що їх сім`я розпалася остаточно. В судове засідання позивач та його представник з`явилися, позов підтримують та просять вимогу про розірвання шлюбу задовольнити. Відповідач в судове засідання з`явився, вимогу про розірвання заперечив, просить в позові відмовити. Вважає, що рішення про розірвання шлюбу не буде в інтересах дітей сторін справи. В останньому судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини: Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 24.12.1998 року ВРАГС Тернопільської міської ради, актовий запис 1622. У сторін від шлюбу є спільні діти. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Позивачка пояснила суду, що впродовж тривалого часу відповідач вчиняє стосовно позивача домашнє насилля,, сторони спору не проживають сім`єю, не ведуть спільного господарства, не пов`язані сімейним побутом. Відповідач є для неї чужою людиною, почуття до нього, як чоловіка, відсутні, і вона має бажання формувати власний сімейний простір без відповідача. Проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, що матеріалами справи доведено, що сторони не проживають сім`єю, не ведуть спільного господарства, оскільки позивач підтримує викладені в позові обставини, а відповідач фактично обставин не заперечує. Мотивує бажання зберегти сім`ю інтересами дітей. У визначений судом строк на примирення, на переконання суду, у сторін справи було достатньо часу на можливе примирення з метою збереження сім`ї, однак примирення не відбулося, позивачка наполягає на задоволенні позовних вимог, відповідач же проти розірвання шлюбу не заперечує. Відтак суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, як такий, збереження якого суперечитиме інтересам сторін спору. Водночас судом не встановлено наявності доказів на підтвердження систематичного і тривалого в часі психологічного насилля відповідачем над позивачкою.

Outcome: approved