Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

В серпні 2016 року позивач [PERSON] звернулась в суд з указаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона являється користувачем електроенергії на підставі договору № 361035 від 01.10.2010 року з Відповідачем [PERSON] РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго». Також, вона має право на пільгу в розмірі 100% знижки плати за користування комунальними послугами у відповідності до Закону України «Про освіту». Електроенергію вона споживає за нормами тризонного тарифу. Вважала, що тривалий час Відповідачі стягували з неї на свою користь плату за електроенергію у вищих розмірах, а саме з урахуванням уточнених вимог такий розмір визначила на суму 631 грн. 06 коп. Просила суд стягнути з відповідачів на свою користь 631 грн. 06 коп. в якості спричинених матеріальних збитків, а також 50\~000 грн. моральної шкоди і витрат на правову допомогу в розмірі 3\~000 грн. В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представники відповідача та третьої особи просили суд в задоволенні позову відмовити. Всебічно, повно, всесторонньо дослідивши матеріали справи, а також докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір на користування електричною енергією для населення № 361035 від 01 квітня 2010 року (а.с. 7-8). За умовами цього договору Відповідач взяв на себе зобовязання надійно постачати Позивачу електричну енергію у необхідних обсягах, а Позивач оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами у терміни, передбачені договором. Даний договір являється типовим договором постачання електроенергії, який складений на підставі затвердженого бланку типового договору Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою НК з питань РЕ України № 28 від 31.07.1996 року. Стороною позивача вказувалось, що незаконними діями Відповідачів Позивачу спричиненні збитки, оскільки з листопада 2015 року по квітень 2016 року не вірно було обраховано вартість спожитої електричної енергії і як наслідок Позивач сплатив завищені рахунки за спожиту електроенергію. При цьому, сторонами не заперечувався той факт, що Позивач має право на пільгу в розмірі 100% знижки плати за користування комунальними послугами у відповідності до Закону України «Про освіту». Електроенергію вона споживає за нормами тризонного тарифу. В обґрунтування своїх вимог сторона позивача навела проведений нею розрахунок збитків, з яким не погоджувалась сторона відповідача та надала суду письмові документи, що обґрунтовували проведені ними розрахунки сум за спожиту електроенергію Позивачем. Зі змісту статті 614 ЦК України випливає, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд вважає, що при вирішенні вказаного спору суттєвим для зясування являється питання того, чи дотримано вимог договору та закону при формуванні розрахунків за спожиту електроенергію споживачу за період часу з листопада 2015 року по квітень 2016 року, так як у разі наявності будь-яких відхилень з даного питання існуватимуть підстави вважати, що договірні зобовязанні між сторонами кимось із них порушуються, за що винувата особа повинна нести цивільно-правову відповідальність. Оскільки жодна із сторін не клопотала про призначення експертизи щодо правильності проведених ними розрахунків, суд при вирішенні спору вважав за необхідне керуватися нормами ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, а саме розглядати справу в межах заявлених вимог на підставі тих доказів, які були подані сторонами, з врахування покладеного на сторони обовязку доказування перед судом обґрунтованості заявлених вимог або заперечень. Суд вважає, що проведений стороною Позивача розрахунок не вказує на порушення стороною Відповідача взятого на себе зобовязання у звязку з наступним. Сторона Позивача для свого розрахунку використала «Порядок визначення плати за електричну енергію побутовими споживачами, які розраховуються за електроенергію за тарифами, диференційованими за періодами часу, та мають пільги в оплаті житлово-комунальних послуг», затверджений постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 14.09.2006 року № 910 (далі - Порядок). Водночас як випливає з пункту 1 вказаного Порядку, він приймався на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.1996 року № 879 «Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати», яка на час виникнення спірних правовідносин вже була скасована на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування». Оскільки новий порядок на виконання нової постанови КМУ не приймався, суд не може прийняти як доказ наведений стороною позивача розрахунок, який ґрунтується на Порядку, який протирічить вищому нормативно-правому акту, а саме Постанові КМУ з цих питань від 06.08.2014 року № 409. Водночас, суд знаходить достатніми та прийнятними обґрунтування Відповідачів щодо правильності проведених розрахунків Позивачу за спожиту електричну енергію на час виниклих спірних правовідносин, так як у відповідності до протоколу № 4/2016 від 15.02.2016 року та протоколу № 20/2016 від 08.12.2016 року засідання комісії ІКЦ ПАТ «Черкасиобленерго» (а.с. 15-17, 107-109) порушень у діях Відповідачів щодо виконання взятих зобовязань перед Позивачем не виявлено. Сторона Позивача як на підставу своїх вимог посилалась на лист Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 14.09.2016 року за № 32.4-вих/1155-16 (а.с. 49), так як вважали, що зі змісту листа випливає встановлення факту порушень в діях Відповідачів щодо спірних правовідносин, проте суд вважає, що такі твердження сторони Позивача носять індивідуально оціночний характер змісту документу, так як з його тексту випливає, що він носить тільки рекомендаційний характер та стосується необхідності повторного усестороннього розгляду звернення Позивача, і тільки у разі встановлення порушень відомчих актів вжиття відповідних заходів. Також, суд враховує, що з листа Управління соціального захисту населення [PERSON] районної державної адміністрації Черкаської області від 27.03.2017 року № 500/01-27 випливає, що при перевірці правильності розрахунків за спожиту Позивачем як пільговиком електроенергію помилок не було виявлено. Таким чином, суд вважає що під час судового розгляду стороною Позивача не надано суду доказів щодо порушення стороною Відповідачів вимог нормативних актів при здійсненні розрахунків за спожиту електричну енергію з листопада 2015 року по квітень 2016 року, що вказує в свою чергу на відсутність доказів винуватості Відповідача у спірних правовідносинах щодо виконання вимог договору постачання електроенергії при здійсненні розрахунків. Також, суд при прийнятті рішення по суті керується і наступними нормами законів та міркуваннями щодо того як повинен бути вирішений спір. Сторона Позивача обрала спосіб захисту свого порушеного права у вигляді відшкодування Відповідачем спричинених збитків. Згідно з приписами частини 1 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання має відшкодувати кредиторові завданні цим збитки. Відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є : 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин якби її право не було порушене (упущена вигода). Але, у випадку, що розглядається, виникли інші правовідносини та правові наслідки, а ознаки притаманні збиткам у принципі щодо заявлених вимог та обставин, які озвучені у позовній заяві, взагалі відсутні, так як безпідставне перерахування коштів зі сторони Позивача у звязку з більшим розміром виставлених рахунків на оплату спожитої електроенергії не є втратами позивача, які мають компенсуватися шляхом відшкодування збитків. Згідно ч.2\~ст. 714 ЦК України\~до договору постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Відповідно до ч.2\~ст. 712 ЦК України\~до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Приписами ст. 670 ЦК України встановлені правові наслідки порушення умов договору поставки про кількість товару, а саме: якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Таким чином, належним способом захисту порушених прав у разі надмірної сплати за договором поставки, являється звернення до суду з позовом про стягнення сплаченої грошової суми на підставі ст. 670 ЦК України, чого стороною Позивача не було зроблено. Законодавець у ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК України). Відповідно до\~ст. 13 ЦК України\~цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). При їх здійсненні особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах (ч. 3). При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч. 4). Не допускається використання цивільних прав для неправомірного обмеження конкуренції, зловживанням монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція (ч. 5). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені чч. 2-5\~ст. 13 ЦК України, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Зокрема, згідно із ч. 3\~ст. 16 ЦК України\~суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5\~ст. 13 ЦК України. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї. Виконання цивільного обов'язку забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, яка встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа\~\~має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У\~ст. 3 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси(ч. 2). Відмова від звернення до суду за захистом є недійсною (ч. 3). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). З урахуванням наведеного важливе значення для вирішення спору набуває необхідність належного з'ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться. Ці висновки суду ґрунтуються на положеннях правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 02.07.2014 року та 25.12.2013 року по справам № 6-78цс14, № 6-78цс13, які відповідно до ч.4\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. З огляду на те, що сторона Позивача при зверненні до суду обрала не прийнятний спосіб захисту до спірних правовідносин, і вимоги свої не підтвердила належними доказами, суд вважає за необхідне в задоволенні вимог позивача відмовити.

Outcome: dismissed