Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

В серпні 2016 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 26 грудня 2013 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та [PERSON] уклали договір №121032001 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. За умовами цього договору [PERSON] бере участь в системі LeaseIT, зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним [PERSON] пакетом фінансування LeaseIT, а ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» зобовязується на підставі договору забезпечити передачу [PERSON] ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів тощо) обраним [PERSON] постачальником та наданні їй послуг, за умови виконання [PERSON] вимог, передбачених пакетом LeaseIT. При цьому, п.1.2 договору передбачено, що порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT визначається Правилами отримання обладнання, які є невідємною частиною цього договору. Крім цього, 02 січня 2014 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та [PERSON] уклали договір поруки за клієнта в системі LeaseIT №121032001, за умовами якого [PERSON] несе разом з [PERSON] солідарну відповідальність за належне та у повному обсязі виконання [PERSON] своїх зобовязань. ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» належним чином виконав свої зобовязання за договором та передав [PERSON] обладнання в оренду на умовах фінансового лізингу, а саме: котел SWaG 20 кВт. Загальна вартість вказаного обладнання становить 19666 гривень 67 копійок. Згідно п.2.1 договору умовами, за яким ІТ-обладнання, інші товари та послуги надаються [PERSON] визначаються пакетом LeaseIT. [PERSON] обрано пакет LeaseIT Десятка+. За умовами даного пакету LeaseIT: платіж при триманні обладнання (загальної суми платежів) 10%, кількість місячних лізингових платежів (крім першого) 9, розмір місячних платежів щомісяця рівними частинами у розмірі 1966 гривень 67 копійок, перехід права власності при виплаті повної вартості обладнання. [PERSON] не виконала свої грошові зобовязання за договором про отримання обладнання в системі LeaseIT, тому у неї виникла заборгованість у розмірі 89005 гривень 92 копійок, яка складається з компенсації вартості наданого обладнання у розмірі 15733 гривень 33 копійок, плати за прострочення сплати щомісячних платежів у розмірі 61447 гривень 55 копійок, індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 944 гривень 48 копійок. Відповідачі ухиляються від добровільного погашення заборгованості. Тому ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» просив суд солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 89005 гривень 92 копійок. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився. Направив до суду клопотання, яким просив розглянути справу без його участі, позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зокрема просив задовольнити позовні вимоги лише в частині стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості з оплати обладнання у розмірі 13646 гривень 70 копійок та штрафу за прострочення сплати щомісячних платежів у розмірі 1573 гривень 34 копійок, а у задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 26 грудня 2013 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та [PERSON] уклали договір №121032001 про отримання обладнання в системі LeaseIT. За умовами якого [PERSON] отримала в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання, а саме: котел SWaG 20 кВт (а.с.18). Згідно акту приймання-передачі майна №121032001 від 02 січня 2014 року, загальна первісна вартість переданого [PERSON] обладнання становить 19666 гривень 67 копійок (а.с.27). Відповідно до п.1.2. договору, порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseІT, які є невідємною частиною цього договору. Правила затверджені та введені в дію наказом Генерального директора ЗАТ «Лізинг ІТ» від 01 лютого 2006 року і є незмінними з 01 лютого 2006 року, застосовуються до всіх Договорів про отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseІT (а.с.20-26). Відповідно до п.2.1 вказаного Договору умови, за яким ІТ-обладнання, інші товари та послуги надаються клієнту, визначаються пакетом LeaseІT. Відповідачем [PERSON] обрано пакет LeaseІT «Десятка +», умовами даного пакету LeaseІT є: при отриманні обладнання сплатити платіж (загальної суми платежів) 10%, з кількістю місячних платежів (крім першого) 9, з розміром місячного платежу щомісяця рівними частинами у розмірі 1966 гривень 67 копійок, перехід права власності при виплаті повної вартості обладнання (а.с.18). Також п.6.2. Правил визначено, що строк протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання і закінчується в останній день останнього календарного місяця, встановленого пакетом LeaseІT строку. Таким чином, [PERSON] зобовязалась сплатити 19666 гривень 67 копійок в наступному порядку: перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів; девять платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця у розмірі 1966 гривень 67 копійок. Крім цього, 02 січня 2014 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та [PERSON] уклали договір поруки за клієнта в системі LeaseIT №121032001 (а.с.19). Відповідно до умов якого [PERSON] зобовязався нести солідарну відповідальність за належне та у повному обсязі виконання [PERSON] своїх зобовязань, що виникають за договором про отримання обладнання в системі LeaseIT. При цьому, поручитель несе відповідальність у тому ж розмірі, що і клієнт за договором. ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» у повному обсязі виконав свої договірні зобовязання щодо надання [PERSON] обладнання згідно договору у відповідні строки та належної комплектації. В свою чергу, [PERSON] не виконала своїх грошових зобовязань за укладеним договором, внаслідок чого їй нараховувалась плата за прострочення платежу, передбачена п.14.2 Правил та п.5.4.2. Договору. У відповідності до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом, до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч.1 ст.807 ЦК України та ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» (предметом договору лізингу (предмет лізингу) може бути виключно неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно з ч.2 ст.1 вказаного Закону за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до положення ст.16 цього Закону визначено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавцю, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Судом встановлено, що [PERSON] неналежним чином виконувала грошові зобовязання за договором про отримання обладнання в системі LeaseIT. Тому станом на 05 липня 2016 року у неї виникла заборгованість у розмірі 77180 гривень 88 копійок, яка складається з компенсації вартості наданого обладнання у розмірі 15733 гривень 33 копійок та плати за прострочення щомісячних платежів у розмірі 61447 гривень 55 копійок, що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості (а.с.29). Так, п.14.2 Правил отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaseIT передбачено, що у разі несвоєчасної оплати нарахованого платежу клієнт сплачує на користь оператора LeaseIT плату за прострочення платежу: в розмірі 5% від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за договором; в розмірі 10% від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за договором. Сплата плати за прострочення платежу не звільняє клієнта від обовязку в повному обсязі сплатити платежі, передбачені пакетом LeaseIT. Відповідно до положення ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Вказаним п.14.2 Правил отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaseIT не передбачено, що вказана неустойка нараховується за кожен день прострочення. Тому дана неустойка є штрафом, яку відповідач має сплатити одноразово у звязку з несплатою кожного платежу у встановлений договором строк. Таким чином, сума штрафу, що мають сплатити відповідачі за прострочення сплати щомісячного платежу має становити 1573 гривень 34 копійок (з розрахунку 1966 гривень 67 копійок * 10% * 8 платежів). З огляду на це позовні вимоги про стягнення з відповідачів плати за прострочення щомісячних платежів підлягає частковому задоволенню у розмірі 1573 гривень 34 копійок. Суд погоджується з доводами представника відповідачів, що грошові кошти у розмірі 2086 гривень 66 копійок, які [PERSON] сплатила, починаючи з 22 вересня 2014 року не були спрямовані на оплату щомісячних платежів. Оскільки, як вбачається з письмового розрахунку заборгованості грошові кошти у розмірі 2086 гривень 66 копійок, що сплачені [PERSON] з починаючи з 22 вересня 2014, всупереч Правил отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaseIT, не були спрямовані на погашення заборгованості по щомісячних платежах, а спрямовані на погашення штрафних санкцій та коменсаційних витрат. Тому розмір заборгованості [PERSON] за надане обладнання становить 13646 гривень 70 копійок (1966 гривень 67 копійок * 8 платежів 2086 гривень 66 копійок). Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з письмових розрахунків, зазначених позивачем в позовній заяві, сума сукупного індексу інфляції за період з 20 березня 2014 року по 20 жовтня 2014 року становить 10880 гривень 56 копійок, а відповідно сума 3% річних за вказаний період 944 гривень 48 копійок. Проте, зважаючи на ту обставину, що вказані розрахунки виконані без врахування грошових коштів у розмірі 2086 гривень 66 копійок, що були сплачені в рахунок погашення щомісячних платежів, тому суд позбавлений можливості перевірити правильність та достовірність вказаних розрахунків. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що солідарно з відповідачів на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про отримання обладнання в системі LeaseIT у загальному розмірі 15220 гривень 04 копійок. При цьому, судом критично сприймається заява представника відповідача про застосування строку позовної давності до вимог ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій». Оскільки, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст.252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), зокрема згідно з ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу. Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.28) вбачається, що [PERSON] у 2015 році здійснювала платежі щодо погашення заборгованості за договором про отримання обладнання в системі LeaseiT. Таким чином, нею вчинені дії, які свідчать про визнання нею заборгованості за кредитним договором та слугують фактом, що свідчить про переривання строку позовної давності. З огляду на це, позивачем не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом про стягнення заборгованості. У відповідності до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі по 689 гривень з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial