Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

В серпні 2015 року позивач МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в якому просив винести рішення ,яким стягнути з [PERSON] на їх користь суму боргу по оплаті за теплопостачання у розмірі 8784 грн. 13 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. В обґрунтування позову позивач вказав, що відповідно до державної програми забезпечення населення послугами теплопостачання, підприємство надає теплову енергію за адресою: [ADDRESS], у звязку з чим був відкритий рахунок № 60-634, за яким відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] В період з 01 листопада 2010 року по 01 липня 2015 року оплата за послуги не здійснювалась, тому станом на 01 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 8784,13 грн. У звязку з цим, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення заборгованості. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Так, частинами 1,2 ст.14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, нести всі витрати, пов'язані із утриманням майна. Обов'язок власника квартири у багатоквартирному будинку нести витрати по його утриманню, утримання прибудинкової території, сплачувати комунальні послуги передбачений Житловим кодексом України та Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджений постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги, - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку встановленому законодавством; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальні послуги. Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування житлових будинків і гуртожитків, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до державної програми забезпечення населення послугами теплопостачання, підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» надає теплову енергію за адресою: [ADDRESS]. Квартиронаймачем вказаної вище квартири є [PERSON], на імя якого в МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» відкрито особовий рахунок № 60-634, та який повинен був сплачувати дані послуги до 10 числа місяця наступного за розрахунковим. Згідно ст. 68 ЖК України, п. 33 «Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою КМУ від 30.12.1997 року № 1497, наймач зобовязаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги, а споживачі зобов'язані своєчасно, в установлений термін оплачувати надані послуги. Відповідно до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію заборгованість з 01 листопада 2010 року по 01 липня 2015 року становить 8784 грн. 13 коп. (а.с.9). Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. А ст. 257 ЦК України зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу і позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач (ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу щодо солідарного стягнення з боржника [PERSON] та [PERSON] заборгованості, що утворилась у період часу: з 01.11.2011 року по 01.10.2013 року у розмірі 3510 грн. 25 коп., про що 14 листопада 2014 року був виданий судовий наказ, який ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2014 року скасований (а.с.14). Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» - наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. З урахуванням строку позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України сума заборгованості з листопада 2011 року по червень 2015 року складає 6946 грн. 11 коп., яку відповідач сплатив, що підтверджується квитанціями (а.с.21-30). По теперішній час відповідач здійснює оплату за надання послуг з постачання теплової енергії вчасно. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, відсутність заборгованості відповідачки за теплову енергію, суд вважає в позові Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення боргу за теплову енергію задоволенню не підлягають. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача.

Outcome: dismissed