Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

В серпні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 16.02.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №23. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей- доньку - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачкою. З 01.06.2015 року сторони припинили шлюбні відносини, однак проживають разом. Причиною розпаду сім'ї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що постійно виникали сварки та непорозуміння, позивачка вважає що, подальше спільне життя неможливо, це суперечить її інтересам та дітей. Згода на утримання дітей між сторонами досягнута. Спір про розподіл майна, яке є спільною власністю відсутній. В зв'язку з цим позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.09.2016 року [PERSON] та [PERSON] призначено строк на примирення строком два місяці. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася. Надала суду заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. На примирення не згодна. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причина неявки суду невідома. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 16 лютого 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №23 (свідоцтво про одруження [NUMBER], видане 16.02.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області). Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження [NUMBER], видане 16.02.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області) та сина - [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження [NUMBER], видане 25.05.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вознесенського міського управління Миколаївської області), які проживають разом з позивачкою. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач байдуже ставиться до питання збереження сім'ї, про що свідчить його неодноразова неявка в судове засідання. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved