Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач вказувала, що на підставі відповідного правовстановлюючого документу вона є власником 3/4 ідеальної частки будинку [ADDRESS] За адресою вказаного будинку зареєстрований відповідач [PERSON] Позивач свідчить, що [PERSON] тривалий час за відповідною адресою не проживає, але в позасудовому порядку відмовляється від здійснення необхідних дій щодо зняття з реєстраційного обліку та реєстрації за фактичним місцем проживання. У зв'язку з викладеними обставинами позивач звернулась в суд з даним позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вигляді будинку [ADDRESS] Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання з'явилась, заявлені вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання з'явився, заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивач, дослідивши відповідний позов, письмові докази, що були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявленого позову - виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 жовтня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі П'ятої одеської державної нотаріальної контори під № 3-3959, власником 3/4 ідеальної частки будинку [ADDRESS] є [PERSON] Право власності набувача було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» 27 жовтня 2000 року під №5191кн.26доп.стр.270. Як свідчать домова книга та довідка Відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 31 липня 2013 року, за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] - з 13 вересня 1993 року. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилалась на акт від 26 червня 2013 року, засвідчений головою ОСН «Комітет мікрорайону «Дзержинській» в місті Одесі», згідно якого [PERSON] не проживає в даному будинку, особистих речей, спального місця тощо відсутнього громадянина не виявлено. Але як свідчить довідка (витяг з домової книги про склад сім'ї та прописку) №2050 від 27 листопада 2013 року, засвідчена головою ОСН «Комітет мікрорайону «Дзержинській» в місті Одесі», [PERSON] постійно проживає в [ADDRESS] - з 13 вересня 1993 року. При розгляді справи суд встановив, що спір між сторонами з приводу користування спірним будинком вже розглядався судами. Згідно рішення Малиновського районного суд міста Одеси від 03 червня 2009 року по справі №2-1039/2009 року за позовом [PERSON] до [PERSON], Одеської міської ради, за участю третьої особи КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні власністю, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку - в позовних вимогах сторонам відмовлено. Відповідно до рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 29 вересня 2011 року по справі №1519/2-1167/11 по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], який діяв в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], треті особи - Малиновський РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання такими, що втратили право користування приміщенням та виселення - в позовних вимогах відмовлено. Як регламентує ст. 29 ч.1 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Виходячи з викладеного, належність [PERSON] на праві власності іншого майна, зокрема - квартири [ADDRESS], про що свідчила сторона позивача, - не зобов'язує відповідача проживати за іншою адресою та не може бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вигляді будинку [ADDRESS] В силу ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В силу ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Проте як зобов'язує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В процесі розгляду справи сторона позивача не довела в установленому законом порядку, що [PERSON] не проживає у спірному будинку понад встановлений законом строк, протягом якого зберігається право користування жилим приміщенням. Виходячи з викладеного, суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення відповідної вимоги сторони позивача. При цьому, у зв'язку із висновком суду щодо відмови у задоволенні даного позову, стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат сторони присудженню не підлягає.

Outcome: dismissed