Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

В провадженні Сєвєродонецького міського суду перебувала справа 428/5186/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON], про стягнення заборгованості за договором позики. Відповідачем було подано зустрічний позов до [PERSON] та 04.11.2016, в судовому засіданні, судом постановлено ухвалу про прийняття до спільного розгляду з первісним позовом зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] в частині визнання договору позики від 26.12.2013 року недійсним. Ухвалою суду від 08.06.2017 року було розєднано у самостійні провадження позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики від 26.12.2013 року недійсним було залишено без розгляду у звязку з неодноразовою неявкою належним чином повідомлених [PERSON] та її представника. Також було виділено у самостійне провадження позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON], про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказав, що 26.12.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького нотаріального округу Луганської області [PERSON] та зареєстрований 26.12.2013 року за № 2271. Відповідно до умов п.п. 1 та 5 Договору позики позивач в присутності нотаріуса передав відповідачу в позику 747 000,00 (сімсот сорок сім тисяч) грн. в строк до 01.07.2014 року. Пунктом 2 Договору передбачено, що повернення позиченої суми грошей повинно бути здійснено в м. Сєвєродонецьку Луганської області, доказом повернення грошей є розписка позикодавця в отриманні грошей. З метою забезпечення виконання відповідачем зобовязань за Договором позики, а також відшкодування збитків та витрат, пов'язаних з порушенням виконання зобов'язань за Договором позики, 26.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Сєвєродонецького нотаріального округу Луганської області, та зареєстрований 26.12.2013 року за № 2274, відповідно до якого відповідач передав позивачу в іпотеку 25/100 часток об'єкту - адміністративно-промислового комплексу, розташованого за адресою Луганська область, місто Сєвєродонецьк, проспект Хіміків, будинок 68 (шістдесят вісім) на земельній ділянці Сєвєродонецької міської ради. Однак, відповідач грошові кошти у встановлений Договором позики термін, не повернула. Позивач неодноразово особисто звертався до відповідача із вимогою повернути борг, однак відповідач умов договору не виконала, посилаючись на відсутність грошових коштів та особисті обставини, тому позивач був вимушений звернутися з даним позовом до суду і просить стягнути з [PERSON] на свою користь борг за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за липень 2014 року в сумі 749 988,00 грн., три проценти річних від простроченої суми за період 49 днів з 02 липня по 19 серпня 2014 року у розмірі 3 008,60 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 3654,00 грн. Позивач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належно, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, за участю представника, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги просив суд стягнута з відповідача на покрить позивача суму заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції за липень 2014 року та трьох процентів річних з простроченої суми за 49 днів з 02 липня 2014 року по 19 серпня 2014 року. Відповідач, представник відповідача, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявились. Відповідачем причина неявки суду не повідомлена. Представником відповідача суду була надана чергова заява, в якій вона зазначила, що просить слухання справи відкласти на іншу дату у звязку з перебуванням [PERSON] на лікуванні та своєю зайнятістю в іншому процесі. Жодних документів в підтвердження поважності причин неявки суду знов не надано. У звязку з вищевикладеним суд, визнає причину повторної неявки відповідача та її представника в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Раніше в судовому засіданні відповідач та її представник позов не визнавали, стверджували, що позивач її ошукав, грошових коштів їй не передавав, розписка відсутня. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду був повідомлений належним чином. Надав суду письмові пояснення в яких просив справу розглянути без його участі. Крім того зазначив, що сторони разом звернулися до нього для посвідчення угод. З цією метою ввечері 26.12.2013 року [PERSON], її син та чоловік, а також [PERSON] зявилися у офіс. Гроші були тільки у [PERSON] початку було укладено договір купівлі-продажу 25/100 часток обєкту адміністративно-промислового комплексу, розташованого за адресою Луганська область, місто Сєвєродонецьк, пр. Хіміків, буд.68. За свідченням сторін, про що зазначено у договорі купівлі-продажу, розрахунок був проведений до підписання цього договору купівлі - продажу. Потім укладався договір позики. [PERSON] мав із собою дипломат, в якому був пакет з грошовими коштами. Пачки грошей [PERSON] витяг з пакету при ньому та передав їх [PERSON] В спеціальній кімнаті вони здійснили перерахунок грошей. В функції нотаріуса не входить перерахунок грошових коштів, достатньо того, що він пересвідчився у [PERSON], чи отримані нею грошові кошти в повному обсязі. [PERSON] твердо заявила, що гроші отримані нею в повному обсязі. Щодо розписки, яка зазначена в договорі позики, то вона нотаріально не посвідчується, її написання він не контролював, оскільки для нього вона нічого не означає. Але вважає, що розписка могла бути втрачена в процесі передачі грошових коштів, оскільки сторони занадто темпераментно себе поводили. Чоловік [PERSON] дав свою згоду на позику. Після укладення договору позики, в забезпечення виконання зобовязань по ньому, було укладено договір іпотеки. Вважає надуманими посилання [PERSON] на те, що договір займу є невідємною частиною договору купівлі-продажу, оскільки це є хибним, як і посилання на те, що нотаріус посвідчує тільки підписи, оскільки нотаріус посвідчує весь договір: всі слова - від першого до останнього та правовідношення в цьому договорі. Тому заперечує проти задоволення зустрічного позову, первісний просив підтримує. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Правовідносини з надання позики регулюються параграфом 1 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом положень ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст.1050 передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-6Зцс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Як встановлено по справі, 26.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Сєвєродонецького нотаріального округу Луганської області, та зареєстрований 26.12.2013 року за № 2271 (далі - Договір позики). Відповідно до умов п. п. 1 та 5 Договору позики позивач в присутності нотаріуса передав відповідачу в позику 747 000,00 (сімсот сорок сім тисяч) грн. в строк до 01.07.2014 року. Пунктом 2 Договору передбачено, що повернення позиченої суми грошей повинно бути здійснено в м. Сєвєродонецьку Луганської області, доказом повернення грошей є розписка позикодавця в отриманні грошей. Як зазначає позивач, що також раніше в судовому засіданні не заперечувалося відповідачем, після спливу терміну повернення позики, відповідач зобовязання за договором не виконала, в якості причин неповернення боргу, при зверненні позивача, зазначала відсутність грошових коштів та особисті обставини. Таким чином відповідач не виконала зобовязання за договором позики, а отже з неї на користь позивача підлягає стягненню 747000,00 грн. Індекс інфляції за липень 2014 року склав 104,00 %, що підтверджується наданими документами, а також інформацією розміщеною на сайті Мінфін за посиланням http://index.minfin.com.ua/index/infl/. Відповідно до наданих суду розрахунків, в правильності яких у суду не має підстав сумніватись, розмір суми збільшення боргу з урахуванням інфляційних процесів за липень 2014 року складає 2988,00 грн. Сума на яку збільшився борг з урахуванням 3% відсотків річних, за період 49 днів з 02 липня по 19 серпня 2014 року, за який заявлено вимоги - становить 3 008,60 грн. Діюче законодавство не повязує припинення зобовязання з прийняттям судового рішення або відкриттям виконавчого провадження, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошового зобовязання боржника і не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 04 липня 2011 року по справі № 3-65цс11. Таким чином, в рамках заявлених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за липень 2014 року в сумі 749 988,00 грн. та три проценти річних від простроченої суми за період 49 днів з 02 липня по 19 серпня 2014 року у розмірі 3 008,60 грн. Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на підстави невизнання позову, оскільки питання щодо визнання договору позики неукладеним вже були предметом розгляду Рібужанського міського суду по справі № 425/266/14-ц та [PERSON] 10.02.2015 року в задоволенні заявлених вимог було відмовлено, ухвалою апеляційного суду Луганської області від 08.05.2015 року апеляційну скаргу було відхилено, рішення залишено без змін. А окрім того будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження тверджень відповідачем суду надано не було. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3654,00 грн. Стягнення інших судових витрат в судовому засіданні заявлено не було. На підставі викладеного та

Outcome: approved