Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

В поданій до суду позовній заяві позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь 21 538 грн. 28 к. матеріальних збитків, 1000 грн. за надані експертні послуги, моральну шкоду у розмірі 5000 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 487 грн. 20 к. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 20 жовтня 2014 року близько 20 год. 15 хв. [PERSON] в порушення вимог п. 11.3 Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ-21013», державний номерний знак [NUMBER], рухаючись по вул. Валі Котика в м. Шепетівці, здійснюючи обгін, виїхав на смугу зустрічного руху, при цьому не надав перевагу транспортному засобу марки «Fiat Ducato» з державними реєстраційними номерними знаками [NUMBER], та допустив зіткнення з вказаним автомобілем. Відповідно до висновків працівників ВДАІ з обслуговування м. Шепетівка та Шепетівського району УДАІ УМВС України в Хмельницькій області та суду вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], що підтверджується протоколом та схемою наслідків ДТП, поясненнями учасників та свідків пригоди, а також постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2014 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Таким чином, автомобілю позивача [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди завдано матеріальних збитків в розмірі 21 538 грн. 28 к., які він просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, просить стягнути 1000 грн. витрат за надання експертних послуг при проведенні оцінки щодо визначення матеріального збитку, завданого автомобілю неправомірними діями відповідача, та 5000 грн. моральної шкоди, оскільки у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу протягом тривалого часу йому довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, що призвело до нервового напруження та виникненню пригніченого стану, а тому вважає, що відповідач зобов'язаний компенсувати йому емоційні страждання, які довелось йому перенести, пов'язані із відновленням його психічного та матеріального стану, порушенням звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, а також моральних страждань, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, однак з невідомих причин до суду не з'явився, заяви чи клопотання про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів щодо прав та обов'язків сторін, неповідомлення відповідачем про причини неявки, суд розглядає справу за останнім місцем проживання відповідача [PERSON] у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. За обставинами справи про адміністративне правопорушення №688/4993/14-п, 3/680/1314/2014 Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області, 20 жовтня 2014 року близько 20 год. 15 хв. водій [PERSON] в порушення вимог п. 11.3 Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ-21013» з державними реєстраційними номерними знаками [NUMBER], рухаючись по вул. Валі Котика в м. Шепетівка, здійснюючи обгін, виїхав на смугу зустрічного руху, не надав перевагу транспортному засобу марки «Fiat Ducato» з державними реєстраційними номерними знаками [NUMBER], під керуванням [PERSON], та допустив зіткнення з вказаним транспортним засобом. В результаті дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Зазначеними діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Після вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за його участю, [PERSON] в порушення вимог п.п. «є» п. 2.10 Правил дорожньо-транспортної пригоди вжив спиртні напої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КупАП. Відповідно до постанови Шепетівського міськрайонного суду від 13 листопада 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Власником пошкодженого автомобіля марки «Fiat Ducato» з державними реєстраційними номерними знаками [NUMBER] є [PERSON] Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України має власник. Статтею 1187 ЦК України встановлено відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі наведеного згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України на [PERSON] покладається відповідальність за відшкодування шкоди, завданої потерпілій особі. Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв'язку між ними. Разом з тим, суд бере до уваги положення статті 1188 ЦК України, якою передбачено, що шкода, завдана внаслідок зіткнення транспортних засобів відшкодовується на загальних підставах. При цьому наявність або відсутність вини кожного з володільців джерела підвищеної небезпеки встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права. Відповідно до вимог ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. При цьому суд бере до уваги, що в адміністративній справі з'ясовуються обставини скоєння ДТП та вина сторін, внаслідок чого встановлюється наявність чи відсутність вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а тому, розглядаючи справу у цивільному порядку, суд не має права перевіряти обставини ДТП і робити висновки про відповідальність осіб причетних до цієї ДТП. Як вбачається з матеріалів цивільної справи та справи про адміністративне правопорушення 20 жовтня 2014 року з вини водія [PERSON], який керував автомобілем марки «ВАЗ-21013» з державними реєстраційними номерними знаками [NUMBER], сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль марки «Fiat Ducato» з державними реєстраційними номерними знаками [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Своїми діями [PERSON] порушив вимоги ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.ст. 124, 130 ч. 4 КУпАП. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] допустив порушення правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення керованого ним транспортного засобу із автомобілем, яким на дату скоєння ДТП, керував водій [PERSON], тому відповідати за шкоду, завдану власнику транспортного засобу [PERSON], повинен водій іншого транспортного засобу, а саме - [PERSON] Даними звіту про оцінку майна №137 від 27 грудня 2014 року ФОП [PERSON] підтверджується, що власнику автомобіля «Fiat Ducato», державний номерний знак [NUMBER], завдано матеріальних збитків в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, що складає 21 538 грн. 28 к. Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цивільно-процесуальним Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, якщо позивач, для підтвердження розміру шкоди надає висновок спеціаліста, звіт про незалежну експертну оцінку, а відповідач, заперечуючи проти цього розміру, після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався. Таким чином, позивач надав суду докази щодо розміру шкоди, які не спростовано відповідачем, і сумніві у доказах у суду не виникло. При цьому суд бере до уваги, що обов'язок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві, а незгода чи згода відповідача з розміром матеріальної шкоди відсутня, оскільки останній в судові засідання не з'являвся. Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, суд бере до уваги положення ст. 1192 ЦК України, згідно з якими з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. Згідно із роз'ясненнями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливий, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Відповідач в судові засідання не з'являвся, ніяких заперечень щодо розміру та способу відшкодування збитків від останнього не надходило, а тому на підставі наведеного суд вважає, що позивач надав належні докази на підтвердження розміру і способу відшкодування шкоди, а тому позов в частині стягнення матеріальних збитків, підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, спричинену позивачу неправомірними діями відповідача внаслідок вчинення останнім ДТП, то розмір такого відшкодування підлягає частковому задоволенню. До вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Беручи до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди так, як розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості), беручи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому, суд вважає, визначити позивачу моральну шкоду, що підлягає до стягнення з відповідача у розмірі 1000 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №137 від 27 грудня 2014 року встановлено, що представник позивача [PERSON] сплатив за автотоварознавче дослідження матеріального збитку автомобіля «Fiat Ducato» 1000 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, та підлягає також стягненню з відповідача на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 487 грн. 20 к. На підставі ст.ст. 1167,1187, 1192 ЦК України,

Outcome: partial