Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Андрушівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , яка була власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] та іншого майна. Заповітом від 22.03.2001 мати усе своє майно заповіла їй. У встановлений законом строк позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після матері та оформила свої спадкові права на земельну ділянку та 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Однак у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований у с. Паріївка Погребищенського району Вінницької області їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на це майно. В судове засіданні позивачка не з`явилася, подала заяву у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився також, у телефонному режимі повідомив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно зі ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беззаперечно встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а. с. 6), яка була власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] (а. с. 22, 25). Заповітом від 22.03.2001 [PERSON] усе своє майно заповіла позивачці (а. с. 9). У встановлений законом строк [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після матері та оформила свої спадкові права земельну ділянку та 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а. с. 15-20). Однак постановою державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії №3034/02-31 від 23.10.2020, у виді свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований у [ADDRESS] , їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно (а. с. 21). Дані правовідносини у системному зв`язку регулюються: -ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; -ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; -ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; -ст.1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] ; [PERSON] , як спадкоємиця за заповітом прийняла спадщину, однак не може отримати свідоцтва про право на спадщину, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право власності на це майно.

Outcome: approved