Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ «ГРАНДСІТІ-ІНВЕСТ», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], у якій позивач просить: - визнати за ним право власності на обєкти незавершеного будівництва, а саме: торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, 21-С, загальною площею 112,00 квадратних метрів; торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Суворова, 11-К, загальною площею 48,00 квадратних метрів; торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе 56-К, загальною площею 48,00 квадратних метрів; торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 164-Ф, загальною площею 54,00 квадратних метрів; торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 18-М, загальною площею 48,00 квадратних метрів; торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, 21-С, загальною площею 12,00 квадратних метрів; - визнати протиправною постанову приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчинені нотаріальних дій, видану [PERSON] щодо посвідчення договору оренди нерухомого майна; - зобовязати приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON], зареєструвати право власності [PERSON] на обєкти незавершеного будівництва та посвідчити договори оренди на: торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Суворова, 11-К, загальною площею 48,00 квадратних метрів; торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, 56-К, загальною площею 48,00 квадратних метрів; торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 164-Ф, загальною площею 54,00 квадратних метрів; торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 18-М, загальною площею 48,00 квадратних метрів; торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, 21-С, загальною площею 12,00 квадратних метрів. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 01 березня 2015 року між ним та ТОВ «ГРАНДСІТІ-ІНВЕСТ» було укладено цивільно-правовий договір про інвестиції у будівництві обєктів нерухомості. Позивач, згідно ст. 629 ЦК України, як сторона за Договором виконав свої зобовязання в повному обсязі, перерахувавши всю суму грошових коштів у якості інвестиції в належний строк, проте, відповідач ТОВ «ГРАНДСІТІ-ІНВЕСТ» порушив умови договору, що і стало підставою для звернення до суду. Разом із тим, позивач звернувшись до нотаріуса з проханням про реєстрацію права власності на обєкти незавершеного будівництва, що належні йому за договором інвестування у будівництві обєктом, для подальшого передання їх у оренду, але отримав від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] відмову у проведені реєстрації права власності та укладанні договорів оренди. Позивач в судове засідання не зявився, зазначивши у позовній заяві клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідно до заявленого клопотання, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню\~ст. 224 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так судом встановлено, що 01 березня 2015 року між позивачем та ТОВ «ГРАНДСІТІ-ІНВЕСТ» було укладено цивільно-правовий договір про інвестиції у будівництві обєктів нерухомості, а саме договір про інвестиції у будівництві обєктів нерухомості. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до Договору, позивач, як Інвестор у якості свого внеску, на умовах Договору зобовязалися внести грошові кошти у якості паю 1070\~077,00 грн., шляхом стовідсоткової передоплати та підписанням акту приймання-передачі грошових коштів від Пайовика до Забудовника. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності. Судом встановлено, що ТОВ «ГРАНДСІТІ-ІНВЕСТ», як Фірма, відповідно до Договору, у якості свого внеску власними та залученим силами, власними та залученими трудовими ресурсами, які володіють професійним навичками, кваліфікацією, діловою репутацією та діловими звязками, на підставі наявних ліцензій, дозвільних документів, механізмів, обладнання, а також пайових і позикових коштів юридичних і фізичних осіб, залучених Фірмою на підставі укладених ним договорів з третіми особами в межах частки Фірми у спільній частковій власності Пайовика та Фірми відповідно до ст. 361 ЦК України, закінчити будівництво Обєкту відповідно до проекту і вимогами ДБН, у вигляді: позивачу по Договору інвестування у будівництві №2015/03/01-С88: - торгівельний павільйон у м. Дніпропетровськ, вул. Суворова, 11-К (загальною площею 48 кв.м.); - торгівельний павільйон у м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, 56-К (загальною площею 48 кв.м.); - торгівельний павільйон у м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 164-Ф (загальною площею 54 кв.м.); - торгівельний павільйон у м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 18-М (загальною площею 48 кв.м.). Згідно Довідки, виданої ТОВ «ГРАНДСІТІ-ІНВЕСТ», позивач повністю вніс інвестиційний внесок, відповідно до Договору інвестування у будівництві, що також підтверджується додатком до договору підписаними сторонами. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивач, згідно ст. 629 ЦК України, як сторона за Договором виконав свої зобовязання в повному обсязі, перерахувавши всю суму грошових коштів у якості інвестиції в належний строк. Згідно умов зазначених в договорі у пункті 5.4 у разі невиконання Забудовником плану та порядку виконання робіт за цим договором, за ініціативи Пайовика, даний договір може бути розірвано з компенсацією грошових коштів (інвестицій) або за рахунок збудованих обєктів інвестування на у тій стадії в якій вони знаходяться на момент виникнення ініціативи про розірвання договору або на момент виникнення факту не виконання робіт чи «замороження» робіт. Відповідно до укладеного Договору, завершення будівництва Обєктів та введення їх в експлуатацію мало відбутися через 8 місяців з дати підписання договору, а саме 01 листопада 2015 року. Отже оскільки відповідач ТОВ «ГРАНДСІТІ-ІНВЕСТ» своїх зобовязань за Договорами не виконав і не передав позивачу його готовий обєкт в натурі відповідно до Договору, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог [PERSON] Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно укладеного Договору за умови виконання зобовязання по оплаті суми інвестицій, Інвестор повністю набуває право на пайову участь в будівництві, а Фірма втрачає право розпоряджатися часткою Інвестора, інакше як в інтересах та за згодою Пайовика. Відповідно до ч.3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. В розумінні Закону України «Про інвестиційну діяльність» позивач є інвестором у будівництві Обєкту, і відповідно до ч. 6 ст. 7 вказаного закону має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною 1 статті 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 3 статті 376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У звязку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на обєкти незавершеного будівництва, а саме: торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Суворова, 11-К, загальною площею 48,00 квадратних метрів; торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, 56-К, загальною площею 48,00 квадратних метрів; торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 164-Ф, загальною площею 54,00 квадратних метрів; торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 18-М, загальною площею 48,00 квадратних метрів. Відповідно до змісту абз. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, у звязку з недоведеністю наявності факту порушення права позивача, суд відмовляє йому у задоволенні позовних вимог в частині визнання за ним права власності на обєкт незавершеного будівництва, а саме: торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, 21-С, загальною площею 112,00 квадратних метрів, а також торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, 21-С, загальною площею 12,00 квадратних метрів. Судом встановлено, що позивач звертався до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] із вимогами провести державну реєстрацію прав власності та посвідчити договори оренди на вищевказане майно. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем у звязку з відсутністю Державної реєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22 грудня 2015 року. Абзацом 2 частини 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі по тексту Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») визначено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Нотаріус як спеціальний субєкт здійснює функції державного реєстратора, крім: - ведення реєстраційних справ щодо об'єктів нерухомого майна; - видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно: 1) фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна; 2) членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески; 3) юридичним особам у разі внесення до статутного фонду (статутного або складеного капіталу) об'єктів нерухомого майна їх засновниками (учасниками); 4) фізичним особам та юридичним особам, які в разі ліквідації (реорганізації) юридичної особи отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно юридичної особи, що ліквідується (реорганізується); 5) фізичним особам та юридичним особам, що вийшли зі складу засновників (учасників) юридичної особи за рішенням органу, уповноваженого на це установчими документами, отримали у власність об'єкт нерухомого майна, переданий їм; 6) реабілітованим громадянам, яким повернуто у власність належні їм об'єкти нерухомого майна; 7) у разі виділення окремого об'єкта нерухомого майна зі складу об'єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше об'єктів; 8) фізичним та юридичним особам на об'єкти нерухомого майна, які в установленому порядку переведені з житлових у нежитлові і навпаки; 8-1) фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування; 9) в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 9, ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 1-1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі по тексту Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень), повноваження державного реєстратора з прийому та видачі документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг та нотаріуси. З абз.абз. 1, 7, 8 п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень вбачається, що державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі нотаріус). Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У разі коли у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном виникають речові права, що є похідними від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі прав нотаріус, яким вчиняється нотаріальна дія, одночасно проводить державну реєстрацію права власності на таке майно та державну реєстрацію речового права, що є похідним від нього. Вчинення нотаріальних дій врегульовано Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Цивільний кодекс України передбачає, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом, за домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Чинним законодавством України чітко визначено, які правочини підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, до них належать, в тому числі, договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, пожертва, рента, довічне утримання (догляд), спадковий договір) нерухомого майна відповідно до положень статей 657, 715, 719, 729, 732, 745, 1304 ЦК України. Згідно пп. 2.1 п. 2 гл. 2 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майн а нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У пп.пп. 1.1 та 1.2 п. 1 гл. 2 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, рішенням суду. Частиною 9 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням дії. Державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Підстави відмови у вчиненні нотаріальних дій передбачені ст. 49 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ (далі по тексту Закон України «Про нотаріат») та п. 1 гл. 13 розд. I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 4 гл. 13 розд. І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчинені нотаріальної дії. Отже, оскільки нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, покладено на нотаріусів обовязки субєкта владних повноважень у сфері державної реєстрації права власності на обєкти нерухомості, та визначено, що державна реєстрація прав, у результаті вчинення нотаріальної дії, проводиться одночасно з вчиненням дії, суд приходить до висновку про протиправність та необхідність скасування рішень відповідача, а саме Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з відсутністю Державної реєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав. З огляду на відсутність підстав, що визначені у ч. 2 ст. 9, ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для відмови у здійсненні приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] функцій державного реєстратора, наявність у позивача підстави для здійснення державної реєстрація прав та відсутність підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у вигляді посвідчення договору оренди нерухомого майна, суд приходить до висновку про необхідність зобовязання приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON], зареєструвати право власності [PERSON] на обєкти незавершеного будівництва та посвідчити договори оренди на: торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Суворова, 11-К, загальною площею 48,00 квадратних метрів; торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, 56-К, загальною площею 48,00 квадратних метрів; торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 164-Ф, загальною площею 54,00 квадратних метрів; торгівельний павільйон літ. А-1, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 18-М, загальною площею 48,00 квадратних метрів. Відповідно до ч. 2 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладену вище норму, а також те, що позивачем було заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до моменту винесення судового рішення, суд вважає за необхідне віднести судовий збір за рахунок Державного бюджету України та не присуджувати стягнення з ТОВ «ГРАНДСІТІ-ІНВЕСТ» та приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial