Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду перебуває цивільна справа за позовом представника позивачів адвоката [PERSON], який діє від імені та в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Погребищенська міська рада про визнання незаконними побудованої окультної споруди та встановлення пам'ятних знаків. В позовній заяві представник позивача зазначає, що святинею для православних християн по вул. Коцюбинського м. Погребище Вінницької області є місце захоронення на старому кладовищі - Святого батюшки ієросхимонаха [PERSON], де декілька разів протягом року здійснюються церковні служби та хресні ходи. Однак, відповідач [PERSON] без відповідного дозволу та погодження із православними християнами м. Погребище Вінницької області, впритул біля вказаного Святого місця встановила дохристиянську язичницьку окультну споруду у вигляді бетонного майданчика з доріжкою, шести стовпів, висотою близько 5-ти метрів, на яких вмонтовано язичницький символ «бога сонця» з написом «свяорпа». На вказаному майданчику відповідач встановила пам'ятні знаки своїх родичів також із язичницькими символами «бога сонця», в яких розмістила Герб України. Зазначені споруди та пам'ятні знаки відповідачем встановлені не на місці поховання родичів, а на власний розсуд, в іншому місці. Хоча відповідачем і отриманий дозвіл Погребищенської міської ради на облаштування могил її померлих родичів, проте у ньому не зазначено місце встановлення пам'ятних знаків, межі їх встановлення, могили померлих осіб, територія та архітектурна форма, тому відповідач, скориставшись його неконкретизованістю і неповнотою, здійснила побудову споруди, місце і форма якої суперечить рішенню Погребищенської міської ради. У позовній заяві вказано, що розташуванням окультної споруди у вказаному місці, оскверняються релігійна Святиня Православних Християн та їх релігійні почуття. В зв'язку з викладеними обставинами, представник позивачів просить суд визнати незаконними побудування окультної споруди у вигляді бетонного майданчика з доріжкою, шести стовпів, висотою близько 5-ти метрів, на яких вмонтовано язичницький символ «бога сонця» з написом «свяорпа» та встановлення пам'ятних знаків з аналогічною символікою [PERSON] на території кладовища по вул. Коцюбинського м. Погребище Вінницької області та зобов'язати відповідача за свій рахунок провести демонтаж вказаних об'єктів. 26.07.2018 матеріали цивільної справи за вищевказаним позовом передані судді Погребищенського районного суду Вінницької області Марченко Л.В., однак нею заявлено самовідвід з тих підстав, що вона тривалий час перебуває в дружніх стосунках з позивачами по справі та їх сім'ями. Ухвалою суду від 27.07.2018 заяву судді Марченко Л.В. про самовідвід задоволено, а справу передано до канцелярії суду. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею обрано Бойка А.В. Ухвалою суду від 09.08.2018 позовну заяву представника позивачів адвоката [PERSON], який діє від імені та в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Погребищенська міська рада про визнання незаконними побудованої окультної споруди та встановлення пам'ятних знаків залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам статтей 175, 177 ЦПК України. 21.08.2018 Погребищенським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу про відкриття провадження в цивільній справі та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 14:30 год. 12.09.2018 року. 11.09.2018 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, однак він не може бути прийнятим судом, оскільки поданий з порушенням п.2 ч.5 ст. 178, п. 2 ч.1 191 ЦПК України, а саме: відсутні документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. 12.09.2018 у зв'язку з надходженням заяви від відповідача [PERSON] про перенесення розгляду справи, судове засідання відкладено на 27.09.2018. 27.09.2018 головуючий суддя перебував у відпустці у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 11.10.2018. Ухвалою суду від 11.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.10.2018. Позивачі та їх представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, наполягали на його задоволенні та просили задовольнити позовні вимоги на підставах, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, просить суд відмовити в позові, оскільки позивачами не доведено факт порушення законодавства відповідачем, так як на встановлені намогильні споруди надано дозвіл, а надання вказаного дозволу у суді в порядку адміністративного судочинства не оскаржується. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, підтвердив факт звернення відповідачем [PERSON] з заявою про отримання дозволу на облаштування могил померлих родичів до Погребищенської міської ради, зауважив, що дозвіл на облаштування могил виданий відповідно до норм законодавства. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з відповідачем по справі [PERSON] перебуває у дружніх відносинах, був її однокласником. Погодився на прохання відповідача встановити намогильні споруди та пам'ятні знаки на могилах її померлих родичів, оскільки займається встановленням та монтажем таких споруд. Перед початком виконання робіт запитував відповідача про наявність дозволу на проведення таких робіт та знав про наявність такого дозволу, що наданий рішенням Погребищенської міської ради. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. ч. 1-3 ст.12, ч.1 ст.80 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 12.10.2015 до Погребищенської міської ради надійшла заява [PERSON] про надання дозволу на облагородження могил її померлих родичів на кладовищі по вул. Коцюбинського м. Погребище Вінницької області, що належать до земель комунальної власності Погребищенської міської ради (а.с. 23). Рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради №72 від 23.10.2015 надано дозвіл [PERSON] на проведення робіт з облаштування могил її померлих родичів на кладовищі по вул. Коцюбинського в м. Погребище Вінницької області (а.с. 111). Після отримання вказаного дозволу відповідачем [PERSON], в 2018 році, облаштовано могили померлих родичів з встановленням пам'ятних знаків, побудовані бетонний майданчик з доріжкою, шість стовпів, висотою близько 5-ти метрів, на яких вмонтовано символ сонця з тризубом та написом «свяорпа» (а.с. 19-22). Згідно з ст. 18 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на свободу думки, совісті і релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання і свободу сповідувати свою релігію або переконання як одноособово, так і разом з іншими, прилюдним або приватним порядком в ученні, богослужінні і виконанні релігійних та ритуальних обрядів. Відповідно до ч. 5 ст. 25 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» на могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. В свою чергу, згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог статті 264 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та інше. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України). Суд вважає, що у межах спірних правовідносин у позивачів відсутнє порушене право, як необхідна умова для задоволення позову. Суд звертає увагу, що у справі відсутні докази, які б підтверджували, що встановлені пам'ятні знаки, бетонний майданчик з доріжкою, шість стовпів, висотою близько 5-ти метрів, на яких вмонтовано символ сонця з тризубом та написом «свяорпа», що розташовані на кладовищі по вул. Коцюбинського м. Погребище Вінницької області встановлені на землях, що є власністю позивачів, тому у будь-який спосіб порушує їх права. З огляду на вищевикладене, враховуючи норми ст. 35 Конституції України, згідно з якою кожен має право на свободу світогляду і віросповідання і це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність, а жодна релігія не може бути визнана державою як обов'язкова, суд приходить до висновку, що внаслідок встановлення вказаних споруд права та інтереси позивачів не порушені і не обмежені, а відтак позовні вимоги позивачів нормативно та документально не підтверджуються. Оскільки позов не задовольняється суд залишає судові витрати на рахунку позивача.

Outcome: dismissed