Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

В серпні 2013 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Одеська міська рада, про : визнання недійсним договору дарування від 17.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р.№ 2472, згідно з яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар нежитлове підвальне приміщення, що знаходиться у будинку під № 12 по вул. Гаванній в м. Одесі, загальною площею 123,5 кв.м.; витребування у [PERSON] цього нежитлового підвального приміщення; та усунення перешкод в користуванні цим підвальним приміщенням шляхом виселення [PERSON] з цього підвального приміщення (т.1 а.с. 1-5). В березні 2016 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради подав адресовану суду свою уточнену позовну заяву, в якій в якості відповідача вказав [PERSON], та відповідно до якої остаточно просить витребувати у [PERSON] нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 123,5 кв.м. (119,8 кв.м.), що розташоване у будинку № 12 по вул. Гаванній в м.Одесі, на користь територіальної громади Одеської міської ради в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, та виселити [PERSON] з цього нежитлового підвального приміщення (т.2 а.с. 10-12). Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що, по-перше, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2007 року у справі № 2-8474/07 за позовом [PERSON] до Одеської міської ради, [PERSON] про визнання права власності на нежитлове підвальне приміщення, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.04.2008 року, за [PERSON] було визнано право власності на нежитлове підвальне приміщення, відображене у технічному паспорті від 12.12.2002 року, площею 123,5 кв.м., що розташоване в м. Одесі по вул.Гаванна, 12, а в подальшому [PERSON], на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 17.12.2009 року за р. № 2473, відчужив це нежитлове підвальне приміщення на користь [PERSON], яка в свою чергу відчужила це нежитлове підвальне приміщення на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07.07.2010 року за р. № 928 на користь [PERSON], який згодом відчужив це нежитлове підвальне приміщення на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 19.01.2011 року за р.№ 31 на користь [PERSON]; по-друге, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21.09.2011 року згадані рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2007 року у справі № 2-8474/07 та ухвала апеляційного суду Одеської області від 16.04.2008 року були скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, а в подальшому ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2014 р. у справі № 2/1522/2285/11 позовну заяву [PERSON] до Одеської міської ради, [PERSON] про визнання права власності на нежитлове підвальне приміщення залишено без розгляду. Також позивач вказує, що згадане спірне нежитлове підвальне приміщення належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси згідно рішення Одеської обласної ради народних депутатів УРСР від 25.11.1991 р. «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», рішення Сталінського виконкому районної ради депутатів трудящих від 07.08.1948 р. № 1511, рішення виконкому Одеської міської ради від 15.07.2005 р. та свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 967503 від 07.07.2006 р., управління яким здійснює позивач на підставі положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 29.02.2011 р. № 384-VІ. З огляду на наведене, позивач вважає, що відповідач [PERSON] не є законним власником спірного нежитлового підвального приміщення, що є обєктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, якою не приймалося рішення щодо відчуження цього нежитлового підвального приміщення, в зв'язку з чим це нежитлове підвальне приміщення підлягає витребуванню у [PERSON] Під час судового розгляду даної справи [PERSON] предявила зустрічний позов до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : [PERSON], про визнання права власності на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 119,8 кв.м., що розташоване за адресою : м. Одеса, вул. Гаванна, 12 (т.1 а.с. 221-223, т.2 а.с. 1-4). В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог [PERSON] вказує, що, по-перше, на момент придбання нею спірного нежитлового підвального приміщення, це приміщення не знаходилось у комунальній власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, а належало на праві власності [PERSON]; по-друге, спірне нежитлове підвальне приміщення має статус допоміжного приміщення; і, по-третє, в результаті проведених нею ремонтно-будівельних робіт в 2012 році, площа та технічні характеристики спірного нежитлового підвального приміщення змінилися, а її матеріальні витрати, повязані з поліпшенням цього приміщення, склали більш 140 % від його вартості на момент його придбання. В судовому засіданні представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради [PERSON] та представник Одеської міської ради [PERSON] підтримали позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради і не визнали зустрічний позов [PERSON], а представник відповідача [PERSON] [PERSON] підтримала зустрічний позов і не визнала позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, просила відмовити у задоволення позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у звязку з пропуском строку позовної давності, а також подала адресовану суду свою письмову заяву про застосування строків позовної давності (т.1 а.с. 215-216). Третя особа [PERSON] не повідомив суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання ним судової повістки. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін, суд доходить висновку, що позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 967503 на нежилі підвальні приміщення, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 07 липня 2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15 жовтня 2005 р. № 648 «Про реєстрацію обєктів комунальної власності», виданого на підставі рішення Одеської обласної ради народних депутатів УРСР від 25.11.1991 р. «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» та рішення Сталінського виконкому районної ради депутатів трудящих м. Одеси від 07.08.1948 р. № 1511 «Про затвердження списків домоволодінь, що належать місцевим районним [PERSON] депутатів трудящих», нежилі приміщення підвалу, загальною площею 123,5 кв.м., відображені у технічному паспорті від 12.12.2002 р., що розташовані в м. Одесі по вул. Гаванній, 12, належать на праві комунальної власності територіальній громаді міста [PERSON] в собі Одеської міської ради. Це свідоцтво про право власності зареєстровано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» (номер запису : 261 в книзі 5ог-76) 15.12.2006 року (т. 1 а.с. 26, 27). Станом на дату судового розгляду даної справи вказані рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.10.2005 р. № 648 та вдане на його підставі територіальній громаді міста [PERSON] в особі Одеської міської ради свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ 967503 від 07.07.2006 року на спірне нежиле приміщення підвалу у встановленому законом порядку не визнані протиправними чи недійсними та/або не скасовані, а також не оспорюються у даній справі. Між тим, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2007 року у справі № 2-8474/07 за позовом [PERSON] до Одеської міської ради, [PERSON] про визнання права власності, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2008 року, за [PERSON] було визнано право власності на нежитлове підвальне приміщення, відображене у технічному паспорті від 12.12.2002 року, площею 123,5 кв.м., що розташоване в м. Одесі по вул. Гаванній, 12 (т.1 а.с. 38-40, 42-43). На підставі вказаного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2007 року у справі № 2-8474/07, КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» було зареєстровано право власності за [PERSON] на нежитлове підвальне приміщення, площею 123,5 кв.м., що розташоване в м. Одесі по вул. Гаванна, 12 (номер запису : 625 в книзі : 88неж -60). В подальшому, на підставі договору дарування від 17.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р.№ 2473, зареєстрованого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 24.12.2009 року (номер запису : 625 в книзі : 92неж 154), [PERSON] відчужив нежитлове підвальне приміщення, площею 123,5 кв.м., що розташоване в м. Одесі по вул. Гаванній, 12, на користь [PERSON], яка в свою чергу відчужила це нежитлове підвальне приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р.№ 928, зареєстрованого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 19.07.2010 року (номер запису : 625 в книзі : 97неж 173), на користь [PERSON], який згодом відчужив це нежитлове підвальне приміщення на користь [PERSON] на підставі договору дарування від 19.01.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р.№ 31, зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 02.02.2011 року (номер запису : 625 в книзі : 103неж 79) (т.1 а.с. 20, 21-22, 23, 24, 25). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 вересня 2011 року згадані рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2007 року у справі № 2-8474/07 та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2008 року було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с. 34-37). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2014 року у справі № 2/1522/12285/11 позовну заяву [PERSON] до Одеської міської ради, [PERSON] про визнання права власності на підвальне приміщення залишено без розгляду (т.2 а.с. 13). У статті 203 ЦК України, в якій визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Виходячи з буквального тлумачення норм статей 4 та 203 ЦК України, зміст правочину має відповідати: ЦК України; іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України; актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією; постановам Кабінету Міністрів України; актам органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом. Таким чином, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вирішуючи дану справу, суд бере до уваги, що якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має предявлятися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Згідно розяснень, які містяться в п.22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору, та якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що право власності відповідача [PERSON] на спірне нежиле підвальне приміщення похідне від права власності на це приміщення [PERSON], право власності якої на це приміщення похідне від права власності на нього [PERSON], який в свою чергу не набув у встановленому законом порядку право власності на це приміщення. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з п 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яке не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно у разі, якщо майно вибуло з володіння власника, або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 та ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключено на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, та обєкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим субєктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Одеською міською радою не приймалося рішень щодо відчуження спірного нежитлового підвального приміщення на користь будь-яких фізичних або юридичних осіб. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги, що відповідно до Положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011 р. № 384-VI, до компетенції цього департаменту віднесені функції по управлінню обєктами нерухомого майна, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. Не заслуговують на увагу суду доводи представника [PERSON] стосовно того, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради пропустив строк звернення до суду з даним позовом до [PERSON], оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 вересня 2011 року вказані вище рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2007 року у справі № 2-8474/07 та ухвала апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2008 року були скасовані, а Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з даним позовом в серпні 2013 року. Також не заслуговують на увагу суду доводи представника [PERSON] стосовно того, що в результаті проведених останньою будівельних робіт вартість спірного нежитлового приміщення підвалу збільшилась, оскільки ця обставина не є підставою для набуття [PERSON] права власності на спірне нежитлове підвальне приміщення, а лише є підставою для її звернення до суду з відповідним позовом до законного власника. Крім того, суд критично оцінює доводи представника [PERSON] стосовно того що, на теперішній час вхід в спірне нежиле підвальне приміщення здійснюється з вул. Дерибасівській із приміщення першого поверху кафе, оскільки відповідач та її представник не надали суду доказів на підтвердження того, що нею у встановленому законом порядку були отримані дозвільна документація на проведення таких будівельних робіт та/або що цей обєкт був прийнятий до експлуатації у встановленому законом порядку. Задовольняючи позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, суд стягує з [PERSON] на користь департаменту понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 114,70 грн., повязані із сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved