Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

В провадженні Глибоцького районного суду Чернівецької області перебувала справа за позовом [PERSON] до Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та [PERSON] , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 22 грудня 2020 року рішенням суду у задоволенні позову [PERSON] до Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та [PERSON] , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено повністю. 24.12.2020 року від представника відповідача [PERSON] , [PERSON] надійшла заява, в якій він просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення судових витрат з [PERSON] на користь [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що відповідачем під час розгляду справи не подавався попередній розрахунок судових витрат. Також вказували, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду, таким чином, передбачено, що після ухвалення судом рішення можуть бути подані докази витрат, а не клопотання про стягнення судових витрат. Також вказували, що витрати зазначенні представником відповідача завищені. Тому просять суд відмовити у задоволенні даного клопотання. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив суд ухвалити додаткове рішення, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу, при цьому зазначив, що під час розгляду справи в тому числі і під час проведення дебатів, він заявляв клопотання про стягнення з позивача витрат на правову допомогу. Відповідно після цього, він протягом терміну визначеного чинним законодавством подав до суду докази, щодо розміру судових витрат. Щодо їх завищеного розміру, зазначив, що розрахунок вівся згідно норм чинного законодавства, в матеріалах справи наявні докази, які це підтверджують, тому вважає, що витрати на правову допомогу понесених відповідачем підлягають відшкодуванню в повному обсязі. Просив суд задовольнити клопотання в повному обсязі. Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 270 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява представника відповідача підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Згідно ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Судом встановлено, що 22 грудня 2020 року рішенням суду у задоволенні позову [PERSON] до Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та [PERSON] , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено повністю. Під час розгляду справи, до закінчення судових дебатів, представником відповідача [PERSON] заявлялося про те, що в порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, ним буде подано докази про розмір понесених судових витрат відповідачем. Після ухвалення рішення по справі, а саме 24.12.2020 року від представника відповідача [PERSON] , [PERSON] надійшла заява, в якій він просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення судових витрат з [PERSON] на користь [PERSON] , а саме витрати на правничу допомогу в сумі 14 169 гривень. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору №97/20 про надання юридичної (правничої) допомоги від 17 червня 2020 року; звіт (акт) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи №715/2251/17 від 22 грудня 2020 року (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом). Таким чином, представником відповідача своєчасно було подана заява в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України та своєчасно надані суду документи щодо понесених судових витрат після ухвалення судового рішення. Зважаючи на викладене, суд відхиляє посилання представника позивача, що порушено порядок подання доказів. Згідно розділу 4 договору надання юридичної (правничої) допомоги №97/20 від 17.06.2020 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Поляк і Партнери» та [PERSON] , вартість послуг, що надаються Адвокатським об`єднанням становить 40 (сорок) відсотків розміру місячної мінімальної заробітньої плати встановленої на 1 січня поточного року, за годину роботи особи, яка надавала правову допомогу, якщо інший порядок розрахунків не зазначений в дорученні (угоді). Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет на 2020 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01 січня 2020 року становить 4723 грн., відповідно годинна роботи адвоката становить 1889,20 грн. Згідно акту про надані послуги представник відповідача АО «Поляк і Партнери» надав відповідачу [PERSON] правову допомогу у формі підготовки клопотання про виклик свідків у справі №715/2251/17 (00 год. 30 хв.); ознайомлення з матеріалами справи №715/2251/17 у Глибоцькому районному суді Чернівецької області (01 год. 00 хв.); підготовка адвокатського запиту до Тереблеченської сільської ради (00 год. 30 хв.); підготовка відзиву на позовну заяву (03 год. 00 хв.); підготовка та участь в підготовчому судовому засіданні (01 год. 00 хв.); підготовка та участь в судовому засіданні (01 год. 30 хв.). Для надання вказаних юридичних послуг представником відповідача було витрачено 07 години 30 хвилин, що вартість яких складає 14 169 грн. Згідно квитанцій до прибуткового касового ордера №17/20/6 від 17 червня 2020 року, №07/20/10 від 07 жовтня 2020 року, №08/20/12 від 08 грудня 2020 року та №22/20/12 від 22 грудня 2020 року [PERSON] сплатив на користь АО «Поляк і Партнери» витрати, пов`язані із наданням йому правничої допомоги в сумі 14 169 грн. Щодо посилання позивача та його представника на те, що розмір наданих послуг не співмірний з розміром судових витрат, суд зазначає наступне. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Таку правову позицію викладено у додатковій поставі Великої палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у провадженні № 14-382цс19. Позивачем та його представником під час розгляду даної справи не було надано суду жодних доказів, які б надали суду можливість вирішити питання про зменшення понесених відповідачем судових витрат. Тому суд розцінює дані покази, як спробу захисту своїх інтересів. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 14 169 грн.

Outcome: approved