Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

В серпні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказує, що 30.05.2007 року вона уклала із ФОП [PERSON] трудовий договір, який було зареєстровано у Святошинському центрі зайнятості м. Києва. Вона була прийнята на посаду спеціаліста з продажу виробів з металопластику. Запис у трудовій книжці не робився, оскільки працювала вона за сумісництвом. У серпні 2007 року відповідач перестав надавати їй роботу, і вона фактично перестала виконувати свою трудові обов'язки. В червні 2014 року вона направила заяву про звільнення [PERSON], але він її не отримав. Розірвати трудовий договір вона не має можливості, оскільки у центр зайнятості вона має з'явитись разом із роботодавцем. Просить суд розірвати трудовий договір від 30.05.2007 року, укладений між нею та ФОП [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву, просила розглядати справу за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач ФОП [PERSON] не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, заяв з проханням розглянути справу за його відсутністю або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи Святошинського центру занятості м. Києва надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти позовних вимог позивача. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з цим суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. 30.05.2007 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір. За договором [PERSON] зобов'язалась виконувати обов'язки спеціаліста з продажу виробів з металопластику, приймати замовлення від фізичних та юридичних осіб на виготовлення виробів з металопластику та їх реалізація. Працівник приймається за сумісництвом. Згідно відповіді Святошинського центру занятості м. Києва вказаний трудовий договір є чинним. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець 20.11.2006 року. Відомості про перебування ФОП у процесі припинення підприємницької діяльності, банкрутства відсутні. Укладення трудового договору між працівником і фізичною особою та особливий порядок реєстрації такого договору визначені частиною 6 статті 24 та статтею 24 -1 КЗпП України. Крім того, питання реєстрації трудового договору, укладеного між працівником і фізичною особою регулюється Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року № 260. За змістом пунктів 6-10 цього Порядку у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору відповідний запис. Записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Статтею 38 Кодексу законів про працю України встановлено, зокрема, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника. [PERSON] направляла ФОП [PERSON] заяву про звільнення, але вона не була отримана відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що у визначений Законом спосіб розірвати трудовий договір позивач не має можливості, оскільки ФОП [PERSON] поштову кореспонденцію не отримує, зв'язку із ним немає. У зв'язку із цим, розірвати трудовий договір у центрі занятості немає об'єктивної можливості, оскільки сторони трудового договору мають разом сповістити про намір розірвати трудовий договір. За таких підстав, суд знаходить позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved