Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

в позовній заяві зазначається, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.01.2010 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 09.02.2010 року, [PERSON] є власником 1/4 частки квартири [ADDRESS]. Власником 3/4 часток цієї квартири є відповідач. Вказана квартира знаходиться на 5-му поверсі 9-ти поверхового будинку, внаслідок чого виділити в натурі належну [PERSON] частку квартири технічно неможливо. Особа, в інтересах якої заявлено позов, у цій квартирі не проживає. Із 2010 року по даний час квартирою повністю володіє та користується відповідач, якою протягом 2010-2016 років матеріальна компенсація за володіння та користування часткою у спільному майні, виплата якої передбачена ч. 3 ст. 358 ЦК України, [PERSON] не сплачується. Згідно з довідкою ТзОВ «Прикарпат-Експерт» орієнтовна ринкова вартість вищевказаної квартири становить 945 000 грн., внаслідок чого вартість 1/4 частки становить 236 000 грн. Тому позивачі на підставі ч. 3 ст. 358, ст. 364 ЦК України, п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» просять припинити право власності [PERSON] на 1/4 частку вищевказаної квартири в зв'язку з отриманням нею матеріальної компенсації вартості цієї частки. В судовому засіданні позивачі подали заяву про зменшення позовних вимог і розмір матеріальної компенсації визначили як 108\~000 грн. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 23.12.2016 року позовну вимогу про стягнення матеріальної компенсації вартості 1/ 4 частки вищезазначеної квартири залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України (а.с. 37 ). В судовому засіданні позивачі підтримали іншу позовну вимогу та вважають, що в зв'язку з припиненням права власності [PERSON] на вказану частку, право власності на останню слід визнати за відповідачем. Відповідач в судовому засіданні позовну вимогу визнала та зазначила, що нею в рахунок матеріальної компенсації вартості 1/4 частки вказаної квартири позивачу [PERSON] передано 4\~000 доларів США, що еквівалентно 108\~000 грн., про що останньою надано письмову розписку про відсутність претензій до відповідача щодо цієї суми. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положенням частин 1, 2 ст.12 Закону України « Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 26.01.2010 року державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 30, спадкоємцем майна [PERSON] є його мати [PERSON] та дочка [PERSON]. Спадкове майно складається з 1/2 частки приватизованої чотирьохкімнатної квартири №128, яка знаходиться в м. Коломиї, по вул. Богуна, 36, Івано-Франківської області, житловою площею 50,2 кв.м., загальною площею 80,9 кв.м. На підставі цього свідоцтва право власності [PERSON] на 1/4 частку цієї квартири зареєстроване 09.02.2010 року в ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», що стверджується відповідним витягом №25264885 (а.с.7, 8). У зв'язку із одруженням 31.01.2015 року позивач змінила своє дошлюбне прізвище «Камрадська» на «Чистяк» (а.с. 33). Згідно із довідкою №09/І, виданою ТзОВ «Прикарпат Експерт» 03.08.2016 року, орієнтовна (опосередкована) ринкова (дійсна) вартість аналогічної квартири може становити від 745\~000 до 945\~000 грн. в залежності від технічного стану квартири (а.с.9). 03.08.2016 року неповнолітня на той час [PERSON] звернулася до керівника Коломийської місцевої прокуратури із заявою про звернення в її інтересах з даним позовом про стягнення з [PERSON] в її користь коштів у розмірі вартості належної їй 1/4 частки вищевказаної квартири (а.с. 6). Згідно з довідкою судового експерта [PERSON] (с.Старий Косів, вул. Миру, 146а ) від 04.10.2016 року згідно з діючими державними будівельними нормами (ДБН В.2.2-15-2005 ) мінімальна площа однокімнатної квартири становить 30,0 кв.м. В окреме відособлене користування виділяється мінімальна площа як площа однокімнатної квартири. Оскільки загальна площа квартири №128 становить 80,9 кв.м., то виділення 1/4 її частки в окреме відособлене приміщення технічно неможливе (а.с. 18) Судом встановлено, що відповідно до наданого в судовому засіданні та долученого до матеріалів справи оригіналу письмової розписки, даної позивачем [PERSON] 23.12.2016 року, вона отримала від відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 4\~000 доларів США, що еквівалентно 108\~000 грн. в рахунок компенсації вартості 1/4 частки даної квартири (а.с.36). Згідно з ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до частин 1-3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.10.1991 року Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок передбачено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного суд вважає позовну вимогу про припинення права власності [PERSON] на спірну частку квартири обґрунтованою, оскільки [PERSON] отримано погоджений сторонами розмір матеріальної компенсації. В зв'язку з цим право власності на цю частку слід визнати за відповідачем. На підставі ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 358, 364 та,

Outcome: approved