Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

в провадженні Голосіївського районного суду м.Києва перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу. 22.11.2019 р. у даній справі ухвалено заочне рішення, відповідно до якого з [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 900000 гривень. 16.12.2019 р. позивач звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки судом не були вирішені вимоги за заявою про збільшення розміру позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних збитків, трьох відсотків річних від суми боргу на підставі ст.625 ЦК України, а також неустойки. В ході судового розгляду позивач підтримав подану заяву, просив її задовольнити, оскільки судом не були вирішені всі вимоги за заявою про збільшення розміру позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час проведення судового розгляду повідомлявся у спосіб, передбачений ст..128 ЦПК України. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати, суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст.430 цього Кодексу. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 24.09.2018 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за Договором безпроцентної строкової позики від 01.03.2015 р. в розмірі 900000 гривень та судових витрат у справі. 26.02.2019 р. позивачем подана заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки в розмірі 618423,09 гривень та 3% річних в розмірі 103710 гривень на підставі положень ст.625 ЦК України в зв`язку з порушенням виконання зобов`язань, а також пені за час прострочення виконання зобов`язаньв розмірі 1258643,83 гривні на підставі ст.549 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ. 22.11.2019 р. у даній справі судом ухвалено заочне рішення, відповідно до якого з [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 900000 гривень. Однак, судом не вирішені позовні вимоги щодо стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, хоча позивачем надавались пояснення з приводу даних вимог і судом досліджувались ці обставини. Відповідно до п.6.1 Договору, укладеного між сторонами, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством України. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно з п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. З ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 1. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в своїй постанові від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне доповнити заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 22.11.2019 р., вирішивши питання про стягнення з [PERSON] інфляційних збитків в розмірі 618423 гривні 09 копійок, неустойки (пені) в розмірі 1258643 гривні 83 копійки, 3% річних в розмірі 103710 гривень, відповідно до наданого позивачем розрахунку.

Outcome: approved