Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів. Просить щомісячно стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. 00 коп. починаючи із дня звернення до суду до досягнення [PERSON], повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.04.1999 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутинського району міста Києва, про що зроблено актовий запис № 352. 18.05.2004 року сторони розірвали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 18.05.2004 року. Від шлюбу позивач та відповідач мають доньку [PERSON], [INFO]. Добровільно відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Враховуючи вищевикладене, вважає, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття шляхом сплати аліментів у розмірі 1000,00 грн. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2013 року позов [PERSON] було задоволено в повному обсязі. У грудні 2013 року відповідачем до Шевченківського районного суду м. Києва була подана заява про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 17.02.2014 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2,013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було задоволено, призначено справу до розгляду в загальному порядку. У судовому засіданні 17.03.2014 року позивач зменшила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частки із заробітку, але не менше ніж 30 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.08.2013 року до досягнення [PERSON] повноліття. Відповідач у судовому засіданні 17.03.2014 року позов визнав, зазначив, що має на утриманні ще одну малолітню дитину, офіційно працевлаштований, а тому вважає, що аліменти у розмірі ? частки із заробітку, але не менше ніж 30 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.08.2013 року до досягнення [PERSON] повноліття, відповідають його матеріальному становищу. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 14.04.1999 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутинського району міста Києва, про що зроблено актовий запис № 352. 18.05.2004 року сторони розірвали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 18.05.2004 року. Від шлюбу позивач та відповідач мають доньку [PERSON], [INFO]. Як зазначено у ст.13 Сімейного кодексу України (далі СК України), частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Під час розгляду справи, відповідачем було надано суду довідку про середню заробітну плату, яка підтверджує його офіційне працевлаштування та розмір заробітної плати (а.с.30). Також, відповідачем було долучено до матеріалів справи свідоцтво про народження [PERSON], яке підтверджує наявність у відповідача на утриманні ще однієї дитини (а.с.39). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки із заробітку, але не менше ніж 30 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, враховуючи встановлений судом дохід, який отримує відповідач, наявність ще однієї дитини від другого шлюбу, а також потреби дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved