Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана цивільна справа, в обґрунтування своїх позовних вимог за якою позивач послався на те, що на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2011 року, заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2012 року та судового наказу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року з позивача стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей та відповідача в розмірі 1/3, 1/4 та 1/6 частки від доходів позивача, що в загальному розмірі перевищує 70% доходу позивача. За таких обставин, а також посилаючись на свій скрутний матеріальний стан, наявність заборгованості зі сплати аліментів на підставі рішення суду апеляційної інстанції, що в подальшому призведе до виникнення заборгованості по сплаті аліментів і на другу дитину, позивач просив суд зменшити розмірі аліментів, визначений рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2011 року на утримання дитини сторін [PERSON] з 1/3 до 1/6 частки від усіх доходів позивача. В останнє судове засідання сторона позивача не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. В ході розгляду справи представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримував в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні з викладених у позові підстав. Також від представника позивача до суду надійшла заява про проведення останнього засідання за відсутності представника, зазначено про підтримання позову в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі у зв`язку із їх необґрунтованістю та безпідставністю, вказав, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2020 року вже зменшено за позовом [PERSON] розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача [PERSON] , з 1/6 до 1/8 частки доходів платника аліментів, а отже приведено загальний розмір відрахувань з доходу позивача до передбаченого законом граничного розміру - не більше 70% від доходу платника аліментів. Послався представник відповідача і на те, що з моменту ухвалення зазначеного рішення суду не виникло жодних нових підстав для зменшення розміру аліментів. Крім того, представником відповідача подано суду відзив на позов, зміст якого повторює заперечення представника відповідача проти позову, озвучені в судовому засіданні (а.с.52-53). Вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2011 року за наслідками перегляду рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2011 року вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітної плати (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 02 березня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття або до зміни матеріального становища сторін у справі. 05 грудня 2011 року на вказане рішення суду апеляційної інстанції видано виконавчий лист, за яким 07 грудня 2011 року відкрито виконавче провадження №30248262. Дані обставини підтверджуються копією рішення суд апеляційної інстанції, копією виконавчого листа, копією постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.9-11). Також судом встановлено, що 20 березня 2020 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області у справі №180/335/20 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказані обставини підтверджуються копією судового наказу, копією свідоцтва про шлюб, копією паспорту, копією свідоцтва про народження дитини (а.с.13-15, 17, 18). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2012 року по справі №2-3530/11 вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, щомісяця, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , вісімнадцяти років - до [INFO] , починаючи стягнення з 02 березня 2011 року. Дані обставини підтверджуються копією відповідного рішення суду. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2020 року по справі №199/2302/20 (провадження №2/199/1302/20) частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та вирішено зменшити розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] на утримання [PERSON] за рішенням суду від 20 січня 2012 року по справі №2-3530/11, визначивши до стягнення щомісяця з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , вісімнадцяти років - [INFO] , починаючи стягнення з дня набрання чинності зазначеним рішенням. Відкликано виконавчий лист, виданий на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2012 року. Вказане судове рішення від 05 листопада 2020 року набрало законної сили 15 грудня 2020 року, що підтверджується його копією, наявною в матеріалах справи. При цьому, як встановлено судом зі змісту матеріалів цивільної справи та у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України з пояснень представників сторін, наразі відсутні будь-які нові обставини та зміни у матеріальному, сімейному стані, стані здоров`я сторін, які б не були оцінені в рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2020 року по справі №199/2302/20 (провадження №2/199/1302/20). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про прав дитини, Закону України «Про оплату праці», КЗпП України. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є зміна правовідношення. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про прав дитини. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Згідно ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Аналогічні положення містяться в нормах ст.26 Закону України «Про оплату праці», ст.128 КЗпП України. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, враховуючи зміст норм ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду не вважається незмінним, його може бути згодом змінено шляхом збільшення або зменшення за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Як встановлено судом в ході розгляду даної цивільної справи, у позивача відсутні будь-які зміни у матеріальному та сімейному стані, які б не були враховані в рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2020 року по справі №199/2302/20, яким вирішувалось питання про зменшення розміру аліментів, стягуваних на користь та на утримання відповідача, з метою приведення загального розміру відрахувань із доходів позивача до такого, що не перевищує встановлений законом граничний максимальний розмір відрахувань. Разом з тим, врахування судом всіх змін у матеріальному та сімейному стані позивача при розгляді справи №199/2302/20 має значення лише для зміни розміру аліментів на утримання відповідача, що і було предметом розгляду означеної справи. В той же час, в рамках даної цивільної справи вирішується питання про зміну розміру аліментів, які стягуються на утримання не відповідача, а спільної дитини сторін - [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області. Вказане рішення суду апеляційної інстанції було ухвалено ще 09 листопада 2011 року, тобто до народження у позивача від іншої жінки другої дитини - [PERSON] , [INFO] , на яку з позивача також наразі стягуються аліменти. Дана обставина є передбаченою ст.192 СК України зміною у сімейному стані позивача, а отже і підставою для зміни призначених на вказану дитину розміру аліментів. Крім того, як встановлено судом в ході розгляду справи, наразі з позивача підлягають стягненню аліменти на утримання двох дітей - в розмірі 1/3 на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та в розмірі 1/4 частки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , а також після зменшення розміру і аліменти на утримання відповідача в розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) позивача. Загальний розмір стягуваних з позивача наразі аліментів у процентному співвідношенні до розміру його доходу (заробітку) має наступний вигляд: 1/3+1/4+1/8=8/24+6/24+3/24=17/24х100%=17100:24=70,8(3)%. Таким чином, на даний час з позивача стягуються аліменти, загальний розмір яких перевищує встановлений законом максимальний граничний розмір відрахувань із доходу (заробітку) платника аліментів на 0,8(3)%. Отже підсумовуючи вищевикладене та враховуючи, що з моменту ухвалення рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2011 року про стягнення аліментів на спільну дитину сторін змінився сімейний стан позивача у вигляді появи в нього другої дитини від іншої жінки, на яку (дитину) він також сплачує аліменти, а також приймаючи до уваги, що на теперішній час загальний розмір відрахувань із доходу (заробітку) позивача перевищує встановлений законом максимальний граничний розмір відрахувань, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх задоволення, однак частково - шляхом зменшення визначених до стягнення з позивача апеляційним судом аліментів на дитину сторін з 1/3 частки до 1/4 частки, а не до 1/6 частки, як просить позивач. Частковість задоволення позову зумовлена тим, що зменшення розміру аліментів до 1/6 частки буде надмірним, несправедливим по відношенню до дитини сторін з огляду на те, що на другу дитину позивач сплачує 1/4 частку від своїх доходів (заробітку). Крім того, спільна дитина сторін по справі має статус дитини-інваліда, а отже не може отримувати менший розмір утримання від позивача, ніж його друга дитина, яка такого статусу не має. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст.ст.133, 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позивачем при зверненні до суду із даним позовом не сплачено судовий збір, наведено хибне посилання на норму ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір», оскільки за вказаною нормою позивач звільняється від сплати судового збору за подання позову про збільшення, а не зменшення розміру аліментів, суд, враховуючи результат розгляду справи, приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог судовий збір в розмірі 840,8 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial