Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

В серпні 2011 року КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Свої вимоги КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» мотивує тим, що 03.06.2009 року між КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» та членом кредитної спілки [PERSON] був підписаний кредитний договір №79/09, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у сумі 5000 грн. терміном на 12 місяців, тобто з 03.06.2009 року по 03.06.2010 року з встановленим відсотком за користування кредитом із розрахунку 42 % річних. Згідно графіку повернення кредиту відповідач повинен був щомісяця сплачувати основну суму кредиту у розмірі 417 грн. та відсотки по кредиту в розмірі 175 грн. Відповідачем всього було сплачено 4502 грн., в тому числі відсотків на суму 1750 грн., повернуто кредит в сумі 2452 грн. Відповідно до умов договору за період дії договору було встановлено наступний відсоток за користування кредитом: за період з 03.06.2009 року по 03.10.2009 року - 42 % річних, за період з 03.10.2009 року по 03.06.2010 року 84 % річних, за період з 03.06.2010 року по 03.07.2011 року - 144 % річних. Позивач умови договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснював, у зв'язку з чим за ним виникла заборгованість у загальній сумі 11 798 грн., яка до теперішнього часу не погашена. У зв'язку з зазначеним позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по договору на загальну суму 11 798 грн. та судовий збір. Представник КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги кредитної спілки підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні обставини позову та позовні вимоги не визнав, згоден сплатити 2598 грн., надав заперечення на позовну заяву (а.с. 172), в яких вказує, що вважає позовні вимоги КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» необґрунтованими та безпідставними, оскільки при розрахунку заборгованості позивач порушив положення ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме, принципи справедливості, добросовісності та розумності, яким суперечать вимоги позивача щодо сплати непропорційно збільшеної суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання споживачем зобов'язань за договором. Крім того, в порушення встановленої договором норми щодо сплати процентів у розмірі 42% річних, позивач нараховує проценти в іншому порядку: для тих місяців, в яких здійснюється сплата процентів за користування кредитом без погашення кредиту, встановлюється процентна ставка 63% річних, для тих місяців, в яких не здійснюється погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, встановлюється процентна ставка 84% річних, у випадку порушення строку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, встановленого п. 2.3. Кредитного Договору, плата за користування кредитом (проценти) встановлюється з наступного дня після настання строку, встановленого п. 2.3. Кредитного Договору, виходячи з процентної ставки 144% річних. Базою для нарахування відсотків є сума отриманого кредиту 5000 гривень. Відповідно до позовної заяви позивач нарахував відповідачу 9 550 грн. процентів за порушення умов договору, що перевищило більш ніж на 100% суму кредиту, що з огляду на норми ЗУ «Про захист прав споживачів» є не справедливим та порушує принципи добросовісності та розумності. Також відповідач зазначає, що ним були здійсненні платежі на суму 4 502 грн. за рахунок загальної заборгованості, що склалася з урахуванням 42 % процентів річних 7 100 грн., таким чином залишок заборгованості становить 2 598 грн. Також 16.06.2014 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що укладений кредитний договір є споживчим, що підтверджується п. 1.2. договору, згідно якого кредит надався для ремонту будинку, а отже, кредит мав надаватися з дотриманням вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до ч.2 якої перед укладанням договору про надання кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі інформацію, передбачену цією статтею, а саме, кредитні умови, мету надання кредиту, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки та ін. Перед укладанням кредитного договору така інформація [PERSON] надана не була ні письмово, ні усно, що є підставою для визнання кредитного договору недійсним у відповідності з вимогами ч.1 ст. 215 ЦК України. Крім того, ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів забороняє продавцю включати в договір із споживачем умови, які є несправедливими, якщо всупереч принципу доброчесності його наслідками є дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими по відношенню до споживача є умови, викладені в пунктах 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3, 3.11, п.4, а саме умови щодо сплати процентів, базою для нарахування процентів є загальна сума виданого кредиту, про нарахування процентної ставки позикодавець повинен був повідомити письмово перед укладанням договору. Не надавши цю інформацію кредитодавець ввів в оману споживача щодо істотних умов договору. Крім того, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Отже, умова договору щодо права банку, іншою фінансовою установою змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Крім того відповідач в кредитному договорі залишив за собою право змінювати відсоткову ставку та вимагати дострокового повернення кредиту в разі незгоди позивача з новою процентною ставкою. З огляду на вищевикладене, позивач за зустрічним позовом просить визнати кредитний договір №79/09 від 03.06.2009 року недійсним. 25.07.2014 року [PERSON] звернувся до суду з уточненнями до зустрічного позову (а.с.183-187), та просив визнати несправедливими та недійсними наступні пункти кредитного договору №79/09 від 03.06.2009 року, укладеного між [PERSON] та КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України»: пункт 3.1.2 для тих місяців, в яких (згідно графіка розрахунків) відбувається сплата процентів за користування кредитом без погашення кредиту, встановлюється процентна ставка 63% річних; пункт 3.1.3. для тих місяців, в яких (згідно графіка розрахунків) не відбувається погашення кредиту та сплата процентів за користування кредитом без погашення кредиту, встановлюється процентна ставка 84% річних; перше речення пункту 3.2. наступного змісту: базою для нарахування процентів є загальна сума виданого кредиту; пункт 3.8 у випадку порушення строків повернення кредиту (згідно графіка розрахунків) плата за користування кредитом (проценти) у місяці, в якому відбулося порушення строків, встановлюється виходячи з процентної ставки, визначеної п. 3.1.2. цього Договору. З « 03» числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося невиконання позичальником своїх поточних зобов'язань в повному обсязі, включаючи сплату процентів за ставкою, визначеною п. 3.8. цього Договору, плата за користування кредитом справлятиметься за ставкою, визначеною п. 3.1. цього Договору; пункт 3.9 у випадку порушення строків сплати процентів за користування кредитом (згідно графіка розрахунків) плата за користування кредитом (проценти) у місяці, в якому відбулося порушення строків, встановлюється виходячи з процентної ставки, визначеної п. 3.1.3. цього Договору. З « 03» числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося невиконання позичальником своїх поточних зобов'язань в повному обсязі, включаючи сплату процентів за ставкою, визначеною п. 3.9. цього Договору, плата за користування кредитом справлятиметься за ставкою, визначеною п. 3.1. цього Договору; пункт 3.10 у випадку порушення строків повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом (згідно графіка розрахунків) плата за користування кредитом (проценти) у місяці, в якому відбулося порушення строків, встановлюється виходячи з процентної ставки, визначеної п. 3.1.3. цього Договору. З « 03» числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося невиконання позичальником своїх поточних зобов'язань в повному обсязі, включаючи сплату процентів за ставкою, визначеною п. 3.10. цього Договору, плата за користування кредитом справлятиметься за ставкою, визначеною п. 3.1. цього Договору; пункт 3.11 у випадку порушення терміну повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, встановленого п. 2.3. Кредитного Договору, плата за користування кредитом (проценти) встановлюється з наступного дня після настання строку, встановленого п. 2.3. Кредитного Договору, виходячи з процентної ставки 144% річних; пункт 5.1.6 у разі відмови від зміни процентної ставки кредитодавцем (за умови виникнення обставин, визначених п. 5.4.2. цього Договору) - повідомити кредитодавця про свою незгоду з новою процентною ставкою, погасити повну заборгованість за кредитом не пізніше 3 банківських днів з дня отримання повідомлення про таку зміну та сплатити кредитодавцю проценти за час фактичного користування кредитом згідно умов, визначених розділом 3 цього Договору; пункт 5.4.2 змінити процентну ставку, визначену п. 3.1. цього Договору, у разі зміни вартості кредитних ресурсів (в тому числі зміни облікової ставки НБУ або індексу споживчих цін) або зміни порядку виконання зобов'язань сторін за цим Договором внаслідок прийняття, зміни або скасування нормативно-правових актів органів державної влади та/або органів місцевого самоврядування, що регулюють правовідносини сторін за цим Договором; підпункт д) пункту 5.4.3 незгоди позичальника зі зміною процентної ставки в порядку, визначеному п. 5.4.2. цього Договору, посилаючись на обставини викладені в зустрічній позовній заяві від 16.06.2014 року, а також звертаючи увагу суду на те, що особливості видачі кредитів кредитними спілками визначаються Законом України «Про кредитні спілки», згідно якого кредитна спілка має право видавати кредити виключно членам кредитної спілки, надання кредитів як вид діяльності має бути передбачений статутом кредитної спілки на залучення внесків членів та видачу кредитів має бути отримана відповідна ліцензія. Тобто кредитна спілка має право видавати кредити лише при умові подачі позивачем заяви про прийняття в члени спілки, прийняття рішення спілкою про прийняття його в члени спілки,сплати ним вступного внеску. Документів, підтверджуючих ці обставини кредитною спілкою при подачі первісного позову суду надано не було. Ухвалою суду від 23.10.2014 року позовні вимоги [PERSON] в частині визнання кредитного договору недійсним за його заявою залишені без розгляду. Представник КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» просив в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити, оскільки [PERSON] до укладення договору ознайомився з інформацією про кредитні умови, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки та іншими умовами, а в момент укладення договору погодився з усіма істотними умовами договору, про що свідчить його підпис на кожній сторінці кредитного договору. Що стосується кредитної ставки, то під час дії кредитного договору не було змінено жодної його умови, в тому числі процентної ставки в односторонньому порядку. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити, з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 06.03.2008 року [PERSON] звернувся до правління КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» з заявою з проханням прийняти до кредитної спілки. Згідно витягу з протоколу №37 від 12 березня 2008 року [PERSON] прийнято в члени кредитної спілки «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» (а.с. 194). Як вбачається з копії квитанції до прибуткового касового ордеру №1250 від 12.03.2008р. (а.с. 198) від [PERSON] прийняті кошти у сумі 50 грн. з підставою: внесення вступного внеску. 03.06.2009 року між КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» та членом кредитної спілки [PERSON] був підписаний кредитний договір №79/09, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у сумі 5000 грн. терміном на 12 місяців, тобто з 03.06.2009 року по 03.06.2010 року. (а.с.8). Таким чином, суд бере до уваги, що кредитодавець кредитна спілка, позичальник член кредитної спілки, і до їх відносин підлягають застосуванню норми ст.ст.1046-1057 ЦК України, якщо інше не випливає із суті кредитного договору і Закону України «Про кредитні спілки», який визначає особливості правового статусу сторін цих правовідносин та Закон України «Про захист прав споживачів». У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Закон України «Про кредитні спілки» визначає організаційні, правові та економічні засади створення та діяльності кредитних спілок, права та обов'язки членів кредитних спілок. Із ст.1 вказаного закону слідує, що кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки; що кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим законом. Відповідно до ст.2 цього закону діяльність кредитної спілки ґрунтується на таких основних принципах, як добровільність вступу та свобода виходу з кредитної спілки, рівноправність членів кредитної спілки, в зв'язку з чим ніхто не може бути примушений вступати до кредитної спілки. Згідно ст.3 ч.5 вищезазначеного закону кредитна спілка діє на основі самофінансування, несе відповідальність за наслідки своєї діяльності та виконання зобов'язань перед своїми членами, партнерами, державним та місцевим бюджетом. Із ч.5 ст.10 Закону України «Про кредитні спілки» вбачається, що членство у кредитній спілці настає з дня сплати особою вступного та обов'язкового пайового внесків. Статтею 21 ч.1 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кредитна спілка відповідно до свого статуту приймає вступні та обов'язкові пайові та інші внески від членів спілки; надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі. Згідно ч.2 ст.21 цього закону кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою, види кредитів, що надаються кредитною спілкою, умови надання та строки повернення кредитів. Розділом 3 кредитного договору встановлені умови плати за користування кредитом та механізм розрахунків, а саме, за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю плату (проценти) із розрахунку 42 % річних, яка розраховується на місячній основі згідно наступних умов: для тих місяців, в яких (згідно графіка розрахунків) відбувається погашення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, встановлюється процентна ставка 42 % річних; для тих місяців, в яких (згідно графіка розрахунків) відбувається сплата процентів за користування кредитом без погашення кредиту, встановлюється процентна ставка 63 % річних; для тих місяців, в яких (згідно графіка розрахунків) не відбувається погашення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, встановлюється процентна ставка 84 % річних. Базою для нарахування процентів є загальна сума виданого кредиту. В пункті 3.11 кредитного договору у випадку порушення терміну повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, встановленого п. 2.3. Кредитного Договору, плата за користування кредитом (проценти) встановлюється з наступного дня після настання строку, встановленого п. 2.3. Кредитного Договору, виходячи з процентної ставки 144% річних. (а.с. 8) Пунктом 9.4 кредитного договору передбачено, що позичальник підтверджує, що зміст частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» йому відомий, а кредитодавець повідомив позичальнику у письмовій формі зазначену у вказаній нормі інформацію. Із даними умовами споживчого кредитування позивальника було повідомлено письмово, про що свідчить підпис останнього на всіх аркушах кредитного договору. Згідно графіку повернення кредиту відповідач повинен був щомісяця сплачувати основну суму кредиту у розмірі 417 грн. та відсотки по кредиту в розмірі 175 грн. (а.с. 9 зворот). Виходячи з вищевикладеного, порушення банком ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суд не вбачає. Згідно п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Цивільний кодекс України доповнено ст. 1056-1 ЦК України в грудні 2008 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в розділі 3 кредитного договору передбачено не сплату компенсації у разі невиконання зобов'язань за договором, а передбачено сплату процентів (грошової винагороди) за користування грошовими коштами в порядку ст. 1048 ЦК України, отже підстав для визнання несправедливими та недійсними пунктів кредитного договору судом не встановлено. Доводи відповідача про те, що пункти кредитного договору суперечать чинному законодавству, а саме положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки даний договір спрямований на порушення конституційних прав і свобод відповідача, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимого розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, спірний кредитний договір містить детальний опис усіх його умов. Кредитний договір був підписаний сторонами, відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договору не висловлювали, підпис [PERSON] на договорі свідчить про його згоду на укладення кредитного договору саме на тих умовах, які зазначені в договорі. Таким чином, судом не встановлено несправедливості пунктів кредитного договору, отже відсутні підстави для визнання їх недійсними. Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 5) станом на 03.07.2011 року заборгованість складає суму у розмірі 11 798 грн., яка складається з: - розміру несплаченої суми кредиту - 2 248 грн.; - відсотків щодо використання кредиту - 9 550 грн. Відповідач не довів факти порушення його прав, ненадання йому інформації та несправедливості пунктів кредитного договору. Суд вважає, що відповідно до ст.ст.203, 204 ЦК України кредитний договір сторін є правомірним. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим позов КС «Авіаційних робітників Міністерства оборони України» задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 03.06.2009 року у загальному розмірі 11 798 грн., яка складається з: розміру несплаченої суми кредиту - 2 248 грн.; відсотків щодо використання кредиту - 9 550 грн., а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити у зв'язку з необґрунтованістю. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved