Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач у червні 2015 року взяла в позивача в борг 15 000, 00 (п`ятнадцять тисяч) гривень, тобто між сторонами виникли цивільно-правові зобов`язання. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконувала. 26.02.2019 Погребищенським районним судом Вінницької області ухвалено вирок по кримінальній справі №143/1656/17, яким [PERSON] (позивача по справі) визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності та за ч.2 ст. 355 КК України - примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, вчинене повторно або за попередньою змовою групою осіб, або із погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, або поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я, або пошкодженням чи знищенням майна. У вказаному рішенні суду, суд встановив, що аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що факт наявності між позивачем та відповідачкою боргових зобов`язань між сторонами встановлено. Відповідно до розрахунку позивача, сума заборгованості відповідачки становить 20 809 грн., що складається з: - суми основного боргу 15 000, 00 грн.; - пені за 381 день прострочення у розмірі подвійної ставки НБУ - 4977, 96 грн.; - 3%річних з 26.02.2019 по 13.03.2020 - 470 грн.; - інфляційні втрати у розмірі 361,17 грн. У зв`язку з простроченням відповідачкою терміну виконання зобов`язань, позивач змушений звернутися з відповідним позовом до суду. 20.03.2020 Погребищенським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу про відкриття провадження в цивільній справі та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 18.05.2020. 08.07.2020 Погребищенським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу про розміщення на веб-порталі судової влади України оголошення про повідомлення відповідачки про час та місце судового розгляду та закриття підготовчого провадження у справі. Судовий розгляд справи призначено на 25.09.2020. 08.07.2020 на адресу суду надійшла заява від позивача, в якій він просить розглядати цивільну справу за його позовом без його участі на підставі доказів, поданих разом з позовною заявою, заявлені позовні вимоги підтримав. 03.11.2020 через канцелярію суду представником відповідачки - адвокатом Маліцьким М.В. подано відзив на позов, який суд до уваги не бере, оскільки він поданий з порушенням строків, передбачених ч.7 ст. 178 ЦПК України. В судовому засіданні відповідачка та її представник - адвокат Маліцький М.В. позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні. Заслухавши відповідачку та представника відповідачки - адвоката Маліцького М.В., вивчивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм повну, всебічну і об`єктивну оцінку, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з таких міркувань. 26.02.2019 Погребишенським районним судом Вінницької області постановлено вирок по справі №143/1656/17, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст. 355 КК України (а.с. 7-8). 15.07.2019 ухвалою Вінницького апеляційного суду, апеляційну скаргу адвоката Корнійчука Д.А. в інтересах обвинуваченого [PERSON] - задоволено. Вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 26.02.2019 щодо [PERSON] за ч.2 ст.125, ч.2 ст. 355 КК України скасовано та призначено новий розгляд у справі (а.с.11-12). Адвокатом позивача - Корнійчуком Д.А. надсилались відповідачці досудові вимоги про стягнення заборгованості за цивільно-правовим зобов`язанням від 13.05.2019 та 27.04.2019 (а.с.15-20, 21-22). До правовідносин, що виникли між сторонами суд застосовує наступні норми законодавства. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Відповідно ч.3 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України) Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. ст. 77-80 ЦПК України докази на підтвердження фактичних обставин на які посилається сторона повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - взаємозв`язку та достатності. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 214 ЦПК України при розгляді справи суд має встановити всі обставини справи, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, що мають значення, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження з огляду на норми матеріального права, якими регулюються конкретні правовідносини сторін, що виникли у конкретній справі. Відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. ст. 224 ЦК України тощо), та оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо). Судом не беруться до уваги, рішення по кримінальній справі №143/1656/17 про обвинувачення позивача [PERSON] , як доказ факту настання певних цивільно-правових відносин з відповідачем, оскільки фактично кінцевого рішення, яке б вступило в законну силу, суду надано не було. Таким чином, зважаючи на відсутність письмового договору між сторонами про надання позики, що є належним та допустимим доказом по справі на підтвердження позовних вимог викладених у заяві, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed