Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

В серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «Банк Національний кредит» звернувся до суду з позовом до відповідача, який уточнив в ході розгляду справи і зазначав, що 12 березня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Національний кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк Національний кредит», та [PERSON] укладений кредитний договір № 3-423, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8 000 доларів США з процентною ставкою 13% річних та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 07 березня 2012 року. Відповідач всупереч умовам договору порушив строк погашення кредиту, процентів за користування кредитом. Згідно з п. 6.5 Кредитного договору у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту він сплачує проценти в розмірі 30% річних від простроченої суми згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. За погодженням сторін строк позовної давності у кредитному договорі збільшено до 10 років (п. 6.9 договору). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем укладено Договір іпотеки № 4-650 від 13 березня 2007 pоку, посвідчений приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 576, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] загальною площею 31,80 кв.м, житловою площею 19,60 кв.м. Загальна заборгованість за кредитом станом на 16 травня 2013 року складає 6 104,10 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на дату розрахунку 48 790,07 грн., з яких: 54,14 долари США - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом (згідно з п. 6.4 договору та ч. 1 ст. 624 ЦК України); 2 123,09 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту (п. 6.4 договору та ч. 1 ст. 624 ЦК України); 10,46 доларів США - 3% річних за порушення зобов'язання зі сплати відсотків за користування кредитом (згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України); 3 916,41 доларів США - 30% річних за порушення зобов'язання з повернення кредиту (згідно з п. 6.5 договору та ч. 2 ст. 625 України). Позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] загальною площею 31,80 м., житловою - 19,60 кв.м., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 3- 23 від 12 березня .2007 року в розмірі 6 104,10 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на дату розрахунку 48 790,07 грн., шляхом проведення прилюдних торгів з продажу предмету іпотеки в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною 66 342 грн., а також стягнути з відповідача на свою користь втрати по сплаті судового збору в розмірі 809,32 грн. В січні 2014 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним пункт 6.5 кредитного договору № 3-423 від 12 березня 2007 року, укладеного між ним та Акціонерним комерційним банком «Національний кредит»; припинити кредитний договір № 3- 23 від 12 березня 2007 року та договір іпотеки № 4-650 від 13 березня 2007 року, укладені між ним та Акціонерним комерційним банком «Національний кредит» у зв'язку з виконанням ним зобов'язань за вказаними договорами. Посилається на те, що умова п. 6.5 кредитного договору, яким передбачено у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, сплата процентів в розмірі 30% річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, є недійсною з огляду на те, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови п. 6.5 Кредитного договору істотно перевищують розмір відповідальності, встановленої цивільним законодавством. Крім того, спірний договір є договором приєднання, оскільки умови договору встановлені банком у стандартній формі та він міг бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а позивач не міг запропонувати свої умови договору. На даний час заборгованість у позивача перед банківською установою відсутня, предметом спору по первісному позову є лише нарахована неустойка. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 29 січня 2014 року позов ПАТ «Банк Національний кредит» задоволено частково. В рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 3-423 від 12 березня 2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Національний кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк Національний кредит», та [PERSON], в розмірі 6 104,10 доларів США, що еквівалентно 48 790,07 грн., яка утворилася станом на 16 травня 2013 року та складається з наступного: 54,14 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 2 123,09 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 10,46 доларів США - 3% річних за порушення зобов'язання зі сплати відсотків за користування кредитом, 3 916,41 доларів США - 30% річних за порушення зобов'язання з повернення кредиту, - звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] загальною площею 31,80 кв.м, житловою площею 19,60 кв.м, ринковою вартістю 66 342 грн., що належить на праві власності [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки його подальшої реалізації, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на це майно, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Банк Національний кредит» про визнання умови договору недійсною, припинення кредитного договору та договору іпотеки відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Національний кредит» витрати по сплаті судового збору в розмірі 809 грн. 32 коп. В апеляційній скарзі відповідач за основним позовом [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі та відмовити у задоволенні позову банку. Апелянт посилається на те, що між сторонами договору не було досягнуто згоди стосовно валюти погашення кредиту. Крім того, позивач безпідставно нараховував штрафні санкції після закінчення дії договору, нарахував розмір пені за строк, більший ніж визначений ст. 258 ЦК України. Суд безпідставно відмовив у задоволенні його зустрічного позову, та не врахував, що пункт 6.5 кредитного договору № 3-423 від 12 березня 2007 року є недійсним, оскільки порушує його права, як споживача. В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити. Представники позивача Вазавікова-Богачова І.М., Бондаренко Н.О. в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити рішення суду без змін, як правильне та законне. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом першої інстанції встановлено, що 12 березня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Національний кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк Національний кредит», та [PERSON] укладений кредитний договір № 3-423, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на ремонт квартири у сумі 8 000 доларів США на умовах, передбачених цим договором, за процентною ставкою за користування кредитом 13% річних з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 7 березня 2012 року (п. 2.1 - 2.5 договору). Згідно з п. 6.1 Кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно умов цього Договору зобов'язань винна сторона сплачує іншій стороні суму неустойки, збитків, передбачених цим Договором. При цьому збитки відшкодовуються винною стороною понад неустойку, передбачену даним договором. Відповідно до п. 6.4 Кредитного договору за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчисляється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє період прострочення, та нараховується за кожен день прострочення платежу. Відповідно до п. 6.5 Кредитного договору у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти у розмірі 30% річних від простроченої суми згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та доповідачем укладено Договір іпотеки № 4-650 від 13 березня 2007 pоку, посвідчений приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 576, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] загальною площею 31,80 кв.м, житловою площею 19,60 кв.м, яка належить на праві власності відповідачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02 червня 2004 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором в частині своєчасної сплати кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом належним чином не виконував. Проте, як вбачається з уточненої позовної заяви (а.с. 183), під час слухання справи в суді відповідачем повністю погашена заборгованість по тілу кредиту та процентах, а заборгованість, яка нарахована позивачем станом на 16 травня 2013 року в розмірі 6 104,10 доларів США, складається з: 54,14 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 2 123,09 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 10,46 доларів США - 3% річних а порушення зобов'язання зі сплати відсотків за користування кредитом, 3 916,41 доларів США - 30% річних за порушення зобов'язання з повернення кредиту. Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Основне зобов'язання - це зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. В судовому засіданні встановлено, що основне зобов'язання відповідач виконав, оскільки повністю погасив заборгованість по кредиту та процентах за користування кредитом, а заявлена позивачем сума заборгованості складається з нарахованих штрафних санкцій за порушення строків виконання основного зобов'язання. Крім того, сума визначеного розміру пені 2 123,09 доларів США за несвоєчасне повернення кредиту та 54,14 доларів США за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом не відповідає вимогам закону, оскільки в порушення вимог ст. 258 ЦК України нарахована за період з 1 квітня 2007 року по 15 травня 2013 року, в той час як повинна складати за один рік відповідно 3 103,20 грн. та 128,75 грн., що з урахуванням курсу долару США, встановленого Національним банком України на 15 травня 2013 року, яку враховував позивач при визначенні розміру заборгованості, 799,30 грн. за 100 доларів США, становить відповідно 388,24 долари США та 16,10 доларів США. Таким чином, з урахуванням положень ст. 258 ЦК України загальний розмір штрафних санкцій, нарахованих позивачем за порушення строків виконання основного зобов'язання станом на 16 травня 2013 року буде складати 4 331,21 доларів США, що відповідає 34 619,26 грн., тобто вдвічі менше, ніж встановлена вартість іпотечного майна. За таких обставин та враховуючи положення ст. 33 Закону України «Про іпотеку», апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, відповідач в судовому засіданні не заперечував проти погашення заборгованості по нарахованим йому банком сумам за порушення строків виконання основного зобов'язання, та позивач не позбавлений можливості звернутися до відповідача з позовом про стягнення вищевказаних сум. Доводи апелянта щодо незаконності та неправильності рішення суду про відмову в задоволенні його зустрічного позову, апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Посилання апелянта з приводу незаконності нарахування позивачем заборгованості за кредитним договором після закінчення строку його дії суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги, оскільки чинне законодавство не пов'язує закінчення строку дії договору з припиненням грошового зобов'язання боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Посилання апелянта, що графіком погашення кредиту та процентів передбачено погашення кредиту та процентів у гривнях, а тому, заборгованість за кредитним договором відсутня, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки підписавши кредитний договір, відповідач освідомлений про отримання кредиту в розмірі 8 000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 07 березня 2012 року та саме в такій валюті відповідачем були отримані грошові кошти відповідно до заяви на видачу готівки № 001 від 13 березня 2007 року. І протягом тривалого часу відповідач виконував свої зобов'язання за кредитним договором, сплачуючи кредит та відсотки за користування кредитом в іноземній валюті, що свідчить про прийняття ним у повному обсязі умов кредитування за договором № 3-423 від 12 березня 2007 року. Доводи апелянта про недійсність умови кредитного договору є безпідставними і такими, що суперечать вимогам закону та встановленим у справі обставинам. Відповідно до п. З статті З ЦК України до загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в складенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Суд встановив і це не спростовував відповідач, що він при укладенні кредитного договору ознайомлений з усіма умовами договору, погодився з ними, що підтверджується підписами сторін кредитному договорі, мав можливість повністю ознайомитись з умовами договору і, якщо не був згоден з ними, то не підписувати і не укладати, однак його волевиявлення було направлене саме на отримання кредиту, а тому сторони за власним волевиявленням досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи зустрічного позову щодо несправедливості умов укладеного кредитного договору між Акціонерним комерційним банком «Національний кредит» та [PERSON] в частині визнання процентів у розмірі 30% річних від простроченої суми у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту є безпідставними. З урахуванням викладеного апеляційний суд ухвалене судом першої інстанції рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання умови кредитного договору недійсною, припинення кредитного договору та договору іпотеки відповідає встановленим обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального закону, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни рішення суду в цій частині. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial