Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

в позові вказано, що позивач є власником 59/100 домоволодіння по [ADDRESS] від 22/09/2019 на підставі витягу з державного реєстру речових прав. Частку складають коридор, кухня, житлова площа 1-5, підвал 1/2, веранди 1/2, на мезоніні 1-8, житлова 1-9, житлова 1-10, 1/2 літньої кухні літ. Б та вбиральня літера Б. Право власності також підтверджується рішенням апеляційного суду від 20/11/2019. Відповідачу належить 41/100 спірного майна. Також позивач є одноособовим власником земельної ділянки №2610100000:15:001:0016 по [ADDRESS] . 27/02/2020 позивач через представника прибула за спірною адресою, який намагався увійти до будинковолодіння, але його не пропустили, а тому було викликано поліцію. Тому позивач просила суд зобов?язати відповідачів не чинити перешкоди позивачу у здійсненні права власності 59/100 частини спірного домоволодіння та земельної ділянки №2610100000:15:001:0016 по [ADDRESS] , забезпечити позивачу та уповноваженим нею особам цілодобовий доступ до 59/100 частини спірного домоволодіння та земельної ділянки №2610100000:15:001:0016 та заборонити відповідачам створювати перешкоди (недопускати) позивача у здійсненні права власності. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та надав перед судом пояснення про те, що земельна ділянка в цілому належить позивачу, будинок належить в частках, недопуск мав місце 27/02/2020; судові рішення не спростовують позов; розмір частки позивача не перешкоджає вирішенню цього спору; відповідачі не допускали до спірного майна, оскільки не було ухвалено рішення Верховного Суду; представником відповідача не доведено, що позивачу нічого не належить за спірною адресою; частка - це право користування усією річчю у відповідній пропорції в праві; представник позивача здійснював дії від імені позивача та в її інтересі; повноваження представника відповідачі не заперечили. В судовому засіданні представник відповідача заперечив позов та надав перед судом пояснення про те, що пояснення представника позивача не відповідають дійсності; скасовано судове рішення про право на частку в розмірі 59% позивача; у позивачки немає нічого в домоволодінні; позивач не оформила спадщину; [PERSON] належить 487/800 будинковолодіння; постановою Верховного Суду спростовано арґументи позивача; апеляційний суд визначив частки та розподілив в натурі спірне домоволодіння. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав перед судом пояснення про те, що позивач звернулась з проханням оформити земельну ділянку, оскільки у неї був червоний земельний акт; свідок звернувся до [PERSON] і він не дозволив зайти на земельну ділянку; для огляду земельної ділянки з метою її інвентаризації потрібно привести відповідних працівників, але відповідачі заборонили приходити і поставили замок; свідок викликав дільничного для оформлення перешкоди; відповідачі обоє, разом створювали перешкоди для проходу свідку та дільничному; дзвонив [PERSON] ; на свої дії свідок отримав доручення позивача; позивач в Америці зробила довіреність свідку для її представництва; позивач і відповідач є братом та сестрою; по двору бігає собака; закрито огорожу; батько позивача подарував майно позивачу і вона оформила земельну ділянку на себе; перешкода полягає у недопуску до майна. В судовому засіданні оглянуто відеозапис, відповідно до змісту якого відповідачі не допустили свідка на земельну ділянку позивача. Відповідно до витягу №178424233 59/100 права власності на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] на земельній ділянці №2610100000:15:001:0016 25/07/2017 зареєстровано за позивачем. 20/11/2019 ухвалено постанову, якою визнано за [PERSON] право власності на 41/100 домоволодіння по [ADDRESS] , що складається з коридор, кухня, житлова площа 1-5, підвал 1/2, веранди 1/2, на мезоніні 1-8, житлова 1-9, житлова 1-10, 1/2 літньої кухні літ. Б та вбиральня літера Б., визнано за позивачем 59/100 права власності на домоволодіння по [ADDRESS] . 03/05/2017 сформовано витяг з Державного земельного кадастру, відповідно до якого земельна ділянка №2610100000:15:001:0016 належить позивачу з 03/05/2017. Відповідно до витягу № 86940486 земельна ділянка №2610100000:15:001:0016 належить позивачу. Відповідно до довідки від 04/05/2020 дільничний Гаріджук В. відповідачі не допустили свідка на подвір?я житлового будинку по [ADDRESS] . Представник позивача звернувся до [PERSON] про надання можливості пройти на земельну ділянку позивача. 25/06/2019 позивач уклала з адвокатом Ружицьким В.М. договір про надання правової допомоги. Відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №597 від 02/03/2007 його видано на ім?я Ружицького В.М. 20/10/2019 позивач видала довіреність на [PERSON] про представництво її інтересів щодо будь-якого її майна чи майнового у формі вчинення будь-яких дій щодо її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Повноваження повіреного за довіреністю позивача викладені у формі надання усіх повноважень, які потрібні повіреному, без їх обмежень. Будь-яких застережень чи обмежень повноважень в довіреності не зазначено. Довіреність посвідчена нотаріально. В довіреності передбачено право повіреного вчиняти всі юридично значимі дії і формальності, пов?язані з виконанням довіреності. Отже позивач мала можливість у будь-який спосіб визначити в довіреності обмеження прав повіреного за територією дії довіреності, об?єктами цивільних прав, що належать позивачу. Однак в довіреності позивача не міститься обмеження прав повіреного, а навпаки вказано на надання йому прав для вчинення будь-яких юридичних і фактичних дій в інтересі позивача. Так в судовому засіданні представник позивача та свідок надали перед судом пояснення про те, що позивач уповноважила повіреного на вчинення дій в її інтересі, які ними погоджені і, які потрібні для оформлення речових прав позивача на земельну ділянку, на яку видано червоний державний акт, для інвентаризації відповідної земельної ділянки і оформлення речових прав на неї. При цьому представник позивача надав перед судом пояснення про те, що позивачу видано державний акт на земельну ділянку, на яку мав намір пройти повірений позивача для забезпечення проведення інвентаризації земельної ділянки. Разом з цим представником відповідача не спростовано пояснення представника позивача про те, що спірна земельна ділянка на праві власності належить саме позивачу. Так, в ч. 1 ст. 316 ЦК України вказано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже позивач здійснює її право власності на спірну земельну ділянку за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином дії відповідачів щодо недопуску інших осіб на земельну ділянку, що їм не належить є самовільними та позбавлені будь-яких правових підстав. При цьому недопуск повіреного позивача на земельну ділянку, що належить позивачу на праві власності є формою перешкоджання позивачу в реалізації її права за змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 23/12/2020 ухвалено постанову Івано-Франківського апеляційного суду, якою рішення Івано-Франківського міського суду від 07/12/2020 змінено, визнано за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом [PERSON] право власності на 497/800 домоволодіння, що складається з будинку, сараю, вбиральні, літньої кухні «В», літньої кухні «Б», літньої кухні «Д», погрібу, огорожі №1, огорожі №2. 07/09/2021 ухвалено постанову Верховного Суду, якою постанову апеляційного суду в від 23/12/2020 залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже позивачу гарантовано законом право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином позивач може подати позов про усунення вже існуючої перешкоди, а не про можливих, абстрактних, невизначених перешкод, про які він може припустити, що їх може бути колись і кимось створено. Відповідно до зазначеного позивачем не доведено необхідності вирішення спору щодо відносин, які можуть виникнути в майбутньому, оскільки на час набрання рішенням законної сили та його виконання відповідачі будуть зобов?язані не чинити позивачу перешкоди в користуванні спірним майном. В постанові апеляційного суду від 23/12/2020 встановлено, що [PERSON] особисто вказано про те, що доньці спадкодавця і сестрі [PERSON] належить обов?язкова частка в спадщині - спірному будинковолодінні, з якою склався спір - [PERSON] . Так само в постанові апеляційного суду від 23/12/2020 встановлено, що достовірним є встановлення місцевим судом в заочному рішенні обставини спадкування [PERSON] його частки, але з урахуванням належності [PERSON] обов?язкової частки. Таким чином пояснення представника відповідача про те, що позивачці не належить право на частку в праві власності на будинковолодіння не характеризуються юридичною вірогідністю та не є правдивими. Крім цього в постанові апеляційного суду від 23/12/2020 встановлено, що 04/06/1980 [PERSON] та [PERSON] уклали договір, за яким [PERSON] подарував доньці [PERSON] 29/100 часток господарських будівель, право власності на що було зареєстровано ОКП «Івано-Франківське ОБТІ». Таким чином і з урахуванням встановлення даного факту пояснення представника відповідача про те, що позивачці не належить право на частку в праві власності на будинковолодіння не характеризуються юридичною вірогідністю та не є правдивими. Також в постанові апеляційного суду від 23/12/2020 встановлено, що власником іншої частки, що не належить [PERSON] є [PERSON] . Крім цього в постанові апеляційного суду від 23/12/2020 встановлено, що 27/03/2017 до нотаріуса звернулась донька спадкоємця [PERSON] про прийняття обов?язкової частки, а право [PERSON] на обов?язкову частку [PERSON] не заперечив в його позові. Таким чином з урахуванням зазначеного факту пояснення представника відповідача про те, що позивачці не належить право на частку в праві власності на будинковолодіння не характеризуються юридичною вірогідністю та не є правдивими. Відповідно до ч. 4 ст. 43 ЦПК України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом. Отже введення суду в оману щодо фактичних обставин справи має своїм правовим наслідком відповідальність таких осіб, а не встановлення факту. Разом з цим введення суду в оману також свідчить про відсутність належних і допустимих доказів у відповідної особи щодо встановлення спірних обставин. Отже відповідачами вичерпано можливість спростування позову [PERSON] . В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином позивачем доведено, що вона є власником земельної ділянки, на якій перебуває спірне домоволодіння. Відповідно відповідачі не вправі перешкоджати позивачу чи визначеному нею представнику здійснювати повноваження власника щодо речі, які полягають у володінні, користуванні чи розпорядженні річчю. Також судовим рішенням вже однозначно встановлено факт належності позивачу прав на частку в спірному домоволодінні. При цьому в судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що скасування судового рішення про віднесення безпосередніх кімнат і частин будинковолодіння до власності позивачки має своїм наслідком спільну часткову власність співвласників спільної часткової власності відповідно до пропорцій їх часток. В ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом визначено в ст. 3 ЦК України в якості загальної засади відповідних відносин. Таким чином виключно позивачу належить право користування та володіння її земельною ділянкою та її часткою в спірному будинковолодінні. Дії відповідачів, спрямовані на порушення зазначених прав позивача є незаконними. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. В ч. 4 ст. 77 ЦПК України вказано, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до зазначеного, суд,-

Outcome: partial