Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини на земельну ділянку. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті матері протягом шести місяців вона до нотаріальної контори не зверталася, оскільки не знала, що мати заповітом від 19.02.2007 належну їй земельну ділянку (земельний пай) заповіла сестрі позивачки [PERSON] . Про існування заповіту на земельну ділянку вона дізналася лише у листопаді 2019 року. Позивачка, як спадкоємиця першої черги за законом, яка має інвалідність 3 групи з дитинства (повна глухонімота), має намір вказане майно успадкувати, однак через пропуск вказаного строку, в теперішній час не має можливості прийняти спадщину померлої. Вважає, що те, що вона не знала про існування заповіту на земельну ділянку є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а тому просить продовжити їй строк для прийняття спадщини після смерті [INFO] матері [PERSON] . Ухвалою суду від 23.12.2019 позовну заяву було залишено без руху. 14.01.2020 на виконання ухвали суду недоліки позовної заяви було усунуто та ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 14.01.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 05.02.2020 було залучено до участі у справі перекладача жестової мови, оскільки позивачка [PERSON] є особою з інвалідністю третьої групи по слуху та спілкується виключно мовою жестів. 17.02.2020 від представника позивачки надійшло клопотання про витребування із Погребищенської державної нотаріальної контори спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . 12.11.2020 від відповідачки [PERSON] надійшло заперечення на позовну заяву. Ухвалою суду від 27.11.2020 задоволено клопотання позивачки про витребування доказів та витребувано з погребищенської державної нотаріальної контори спадкову справу №216/2007, яка була заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 10.12.2020 на виконання ухвали до суду надійшла спадкова справа №216/2007 до майна померлої [PERSON] . Ухвалою суду від 22.01.2021 підготовче провадження у справі було закрито, справа призначена до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Вказала, що позивачка була присутня на похованні матері, однак не знала про існування заповіту на земельну ділянку. Оскільки позивачка являється особою з інвалідністю, то має право на спадщину. Відповідачка та її представник проти задоволення позовних вимог заперечували, вважаючи їх безпідставними. Відповідачка [PERSON] суду пояснила, що про наявність заповіту позивачка знала та з ним погоджувалась, оскільки вона доглядала матір. Заяву про прийняття спадщини вона подала у визначений законом строк, однак, у зв`язку з заміною сертифіката на право на земельну частку (пай) на державний акт на земельну ділянку, нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Рішенням Погребищенського районного суду від 24.07.2008 визнано її право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, яка належала [PERSON] . Дане рішення суду набрало законної сили. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Плисків Погребищенського району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 05.06.2007 Виконкомом Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а. с. 5). Позивачка [PERSON] є рідною дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а. с. 4). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,1982 га, що розташована на території Чернявської сільської ради Оратівського району Вінницької області (а. с. 23). Заповітом від 19.02.2007 [PERSON] земельну ділянку заповіла своїй дочці [PERSON] (а. с. 22). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №216/2007 до майна померлої [PERSON] , у визначений законом строк відповідачка [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після померлої матері [PERSON] (а. с. 127-130) та оформила свої спадкові права. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 ст.1241 ЦУ України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ч. 1 ст.1269 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 19 постанови пленуму ВСУ «Про судову практику у спорах про спадкування» №7 від 30.05.2008 визначено, що той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Пунктом 24 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 24.01.2020 по справі №192/1663/17 зазначив, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №351/2403/17, постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та повноті, суд приходить до висновку, що позивачкою не було надано суду безспірних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк. Позивачка про смерть матері знала та була присутня на її похованні. ЇЇ необізнаність про наявність заповіту, яким мати [PERSON] заповіла належну їй на земельну ділянку сестрі позивачки відповідачці [PERSON] , не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Незнання про існування заповіту та спадкового майна не позбавляло позивачку права звернутись для отримання правової допомоги та відповідних роз`яснень до нотаріуса. Зазначені обставини розцінюються судом як недоведеність поважності причин пропуску звернення до суду з даним позовом протягом дванадцяти років з моменту відкриття спадщини [INFO] . Таким чином, враховуючи, що позивачкою не надані суду докази неможливості її звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а також наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення цих дій, суд вважає, що підстави для задоволення даного позову відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, то відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України з позивачки [PERSON] необхідно стягнути на користь відповідачки [PERSON] понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved