Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

В провадженні вказаного складу відповідного районного суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину дійсним та визнання права власності. В обґрунтування позову позивачі посилалась на ті обставини, що 31 серпня 2008 року між [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON] - з одної сторони, та [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON] - з іншої сторони, було укладено попередній договір купівлі-продажу автомобілю марки «Volvo», реєстраційний номер [NUMBER], відповідно до умов якого [PERSON] придбала вказаний автотранспортний засіб. Проте, в теперішній час [PERSON] не має можливості розпоряджуватись вказаним майном, оскільки згаданий договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально. Однак, з огляду на факт виконання сторонами усіх істотних його умов, позивачі просили суд визнати даний правочин дійсним та визнати за [PERSON] право власності на придбаний автомобіль. Позивачі [PERSON], [PERSON] у відкрите судове засідання з'явились, цілком підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи на адресу суду надійшла заява про визнання позову, яка була приєднана до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання також не з'явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 224 ч.ч.1,2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Тобто у зв'язку з неявкою повідомлених відповідачів по даній цивільній справі, врахувавши думку сторони позивачів, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку, постановивши про викладене відповідну ухвалу. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини та пояснення позивачів за суттю спору і підставами звернення в суд, оглянувши відповідний договір купівлі-продажу, надавши належну юридичну оцінку виниклим між сторонами правовідносинам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 31 серпня 2008 року між [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON] - з одної сторони, та [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON] - з іншої сторони, було укладено попередній договір купівлі-продажу автомобілю марки «Volvo», модель 850, 1992 року виготовлення, червоного кольору, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], об'ємом двигуна 2500 куб.см., реєстраційний номер [NUMBER] (надалі за текстом - Договір), відповідно до умов якого [PERSON] придбав для [PERSON] даний автомобіль, яка була визнана набувачем згідно Договору. Договір на момент укладення не був посвідчений нотаріально та право власності набувача за правочином не було належним чином зареєстроване органах ДАІ. Наявність майнових прав й підстав для відчуження такого майна у [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданим МРЕВ-2 УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 29 жовтня 2002 року, а про наявність повноважень у [PERSON] на відчуження цього майна від імені [PERSON] свідчить Довіреність від 16 липня 2008 року, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Милимко Н.М., зареєстрована в реєстрі №4448. Згідно ст. 635 ч.1 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Зі згаданого Договору випливає, що суму вартості відчужуваного майна у повному обсязі представник продавця - [PERSON] - отримав від представника покупця - [PERSON] - після підписання договору, а саме 02 вересня 2008 року. Як було встановлено сторонами в п.п.4,5,6 Договору, [PERSON] зобов'язався передати [PERSON] грошову суму оплати у розмірі, еквівалентному 5 000 доларів США за відповідний автомобіль, а [PERSON], в свою чергу, - прийняти цю оплату та передати [PERSON] вказаний автомобіль. Виконання відповідних дії сторони пов'язали із моментом складення та видачі нотаріально посвідченої довіреності від [PERSON] на ім'я [PERSON] відносно предмету Договору. Разом з тим сторонами було визначено, що вказана довіреність свідчить про фактичне виконання всіх істотних умов Договору. Суд встановив, що саме така довіреність у розумінні сторін [PERSON] була видана. Дана довіреність була посвідчена 02 вересня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. та зареєстрована в реєстрі за №3606. Викладене підтверджує посилання сторони позивачів стосовно виконання усіх істотних умов Договору сторонами, зокрема повної оплати автомобілю з боку покупця та його передачу покупцеві з боку продавця. Безумовно, як чітко вказує ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу, зокрема, квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 202 ч.1 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дійсно, як регламентує ст. 215 ч.ч.1,2 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Разом з тим, як зазначає ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Розглядаючи справу, суд з'ясував, що наведений Договір, а також подальший основний договір купівлі-продажу не були посвідчений нотаріально у зв'язку із ухиленням [PERSON] та [PERSON] від вчинення відповідних дій. З огляду на вказані норми закону, суд не вбачає прямо передбачених законом підстав для відмови у задоволенні відповідної вимоги [PERSON] та [PERSON], та приходить до висновку про можливість визнання Договору дійсними, зважаючи, зокрема, на фактичне виконання їх умов сторонами. У відповідності до ст. 328 ч.1 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, на підставі ст. 328 ч.2 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, й вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зважаючи на дані вимоги законодавства й регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин, судом не встановлено неправомірності в діях продавця [PERSON] та його представника [PERSON] відносно підстав для відчуження зазначеного раніше майна. В той же час, суд не вбачає порушень закону і в придбанні позивачем [PERSON] вказаного автомобілю. На підставі регламентації, наведеної в ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проте, у законі нічого не йдеться про той факт, якими саме доказами власник повинен підтверджувати належність йому майна на праві власності. Крім того, з закону випливає принцип презумпції добросовісного володіння майном, зазначаючи, що воно вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Таким чином, з урахуванням відповідної вимоги [PERSON], з огляду на визнання позову з боку [PERSON] увесь обсяг наведених обставин свідчить про обґрунтованість вимог позивача в частині визнання за нею права власності на відповідне майно. При цьому, згідно ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Відповідно до п.6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (надалі за текстом - Порядок), транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції Згідно п.8 Порядку, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на автотранспортний засіб, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обов'язковій державній реєстрації та є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру ДАІ.

Outcome: approved