Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач з червня 2013 року почала створювати йому перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], змінивши замки на вхідних дверях, чим позбавила його можливості користуватися житловим приміщенням. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено: усунуто [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON]; зобов'язано [PERSON] надати [PERSON] дублікати ключів від вхідних дверей спірної квартири та вселено [PERSON] в цю квартиру; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з травня 2011 року відповідач [PERSON] за власним бажанням покинув квартиру [ADDRESS], а отже втратив право на користування житловим приміщенням. Апелянт стверджує, що жодних перешкод в користуванні [PERSON] спірним житловим приміщенням не створює, а всі заяви позивача у 2013 році до правоохоронних органів про перешкоджання йому користуватися квартирою безпідставні. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 303 ЦПК України, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду, то апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, а тому під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд може вийти за межі, визначені ч.1 зазначеної статті щодо перевірки законності і обґрунтованості рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що згідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій ст. 64 цього Кодексу; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу. За висновком суду, позивач, як колишній член сім'ї власника квартири, зберігає право користування житлом, та відповідач чинить перешкоди позивачеві в користуванні житловим приміщенням, тому порушені житлові права позивача підлягають судовому захисту. Проте, з таким рішенням суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне. Апеляційним судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.1994 року, який рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.09.2010 року розірвано. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, квартира [ADDRESS] визнана особистою приватною власністю [PERSON] Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційним судом в якості свідка була допитана [PERSON] - донька сторін по даній справі. Свідок пояснила, що разом з матір'ю проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS], між ними склався протягом тривалого часу сталий порядок користування двохкімнатною квартирою - свідок проживає у більшій кімнаті, а мама - мешкає у меншій кімнаті. Близько трьох років її батько [PERSON] добровільно не проживає в квартирі, його особисті речі в квартирі відсутні, матеріальної допомоги батько не надає, вона не уявляє спільне життя з батьком в одній квартирі, який раніше влаштовував сварки. Наголошувала, що у разі вселення батька у квартиру будуть порушені її житлові права та обмежене право користування житлом, оскільки вона не може і не бажає мешкати з батьком у одній кімнаті. Також в якості свідка була допитана сусідка відповідача [PERSON], яка пояснила, що з травня-червня 2011 року [PERSON] не проживає в [ADDRESS], останній раз вона бачила [PERSON] в серпні цього року,не бачила особистих речей позивача в квартирі, їй невідомо де на даний час проживай позивач. Як встановлено апеляційним судом та підтверджується матеріалами справи, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: власник [PERSON], її колишній чоловік [PERSON] та їх спільна донька [PERSON], 1995 року народження (а.с. 33). Апеляційним судом з дослідженого технічного плану помешкання встановлено, що спірна квартира має загальну площу 43,8 кв.м та складається з двох жилих кімнат: відокремленої - жилою площею 10,9 кв.м та прохідної - жилою площею 16,9 кв.м, кухні - площею 7,3 кв.м, ванної кімнати - 2,1 кв.м, вбиральні - 1,0 кв.м коридору - 5,6 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вини мають право займати, визначається його власником. Апеляційним судом встановлено, що власник квартири [PERSON] та її донька [PERSON] визначили порядок користування квартирою і [PERSON] проживає у відокремленій кімнаті площею 10,9 кв.м, а [PERSON] мешкає у прохідній кімнаті площею 16,9 кв.м. У кожній з цих кімнат облаштовано по одному спальному місцю. Виходячи з приписів ст. 395 ЦК України, [PERSON] наділена речовим правом щодо користування спірною квартирою і згідно до ст. 395 ЦК України вона має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Проте, сторонами у даній справі є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] За таких обставин, ухвалюючи рішення про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення позивача, суд першої інстанції не з»ясував та не взяв до уваги законні права та охлронювані законом інтереси усіх осіб, які зареєстровані та проживають у спірній квартирі та між якими склався певний порядок користування житлом, а саме - [PERSON], 1995 року народження, тим самим вирішивши питання про її права і обов'язки не залучивши до участі у справі в якості співвідповідача, що є підставою для скасування судового рішення. Оскільки на стадії апеляційного провадження не передбачено права апеляційного суду щодо залучення до участі у справі інших осіб та вирішення питання про їх права та обов'язки шляхом ухвалення нового рішення, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 121 грн. 80 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи, що підтверджується оригіналом квитанції (а.с.69).

Outcome: approved