Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності цілим житловим будинком. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] відповідно до рішення суду в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки [PERSON] набула право власності на житловий будинок, що розташований по вул. Богуна, 27 в м. Погребище Вінницької області та зареєструвала своє право власності відповідно до чинного законодавства. Однак, позивач позбавлена можливості реалізувати свої права, оскільки у вказаному житловому будинку проживають [PERSON] та [PERSON]С разом із дітьми. Це пояснюється тим, що в 2004 році батько відповідача [PERSON] домовився з [PERSON] про те, що у вказаному житловому будинку проживатиме його донька [PERSON] разом із сімєю, а в подальшому після оформлення документів вони продадуть будинок йому та надав 600 грн. на виготовлення документів. Проте в подальшому [PERSON] захворіла та не мала змоги займатись оформленням документації на будинок, тому [PERSON] та [PERSON] домовились зарахувати вказану суму як оплату за проживання. 09 червня 2007 року [PERSON] помер, а питання правовстановлюючих документів не було вирішено та договір купівлі-продажу не укладено. Відповідачі не мають наміру придбавати вищевказаний житловий будинок та здійснюють перешкоди [PERSON] у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Позивач та представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачі проти задоволення вимог, викладених у позовній заяві, заперечували. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та вказував на те, що відповідачі проживають у житловому будинку, що знаходиться за адресою вул. Богуна, 29 в м. Погребище Вінницької області, а за адресою: вул. Богуна, 27 в м. Погребище Вінницької області проживає сімя Мельничуків, що пояснюється тим, що відповідно до рішення Погребищенської міської ради від 15.05.2015 року житловому будинку по вул. Богуна, присвоїти поштову адресу замість вул. Молотова, 23, Богуна, 29, вул. Богуна, 31 на вул. Богуна, 27. Однак до матеріалів справи долучено ще рішення Погребищенської міської ради від 22.04.2015 року №276 відповідно до якої житловому будинку по вул. Богуна вирішено присвоїти поштову адресу замість вул. Молотова на вул. Богуна, 27. У звязку з вказаними розбіжностями, представник відповідачів вважає, що позовні вимоги щодо виселення відповідачів з житлового будинку за адресою: вул. Богуна, 27 в м. Погребище Вінницької області є неправомірними. Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. В ході судового розгляду справи встановлено, що у 2004 році між батьком відповідача [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленість про те, що у вказаному житловому будинку проживатиме його донька [PERSON] разом із сімєю, а в подальшому буде укладено договір купівлі-продажу будинку та надав 600 грн. на виготовлення документів. Проте в подальшому [PERSON] захворіла та не мала змоги займатись оформленням документації на будинок, тому [PERSON] та [PERSON] домовились зарахувати вказану суму як оплату за проживання. 09 червня 2007 року [PERSON] помер. Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 18.08.2016 року було визнано право власності [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки [PERSON] на житловий будинок, що розташований по вул. Богуна, 27 в м. Погребище Вінницької області (а.с. 9). 10.10.2016 року право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 10). 06.02.2017 року [PERSON] направлено лист відповідачам з пропозицією укласти договір купівлі-продажу житлового будинку (а.с. 12), проте відповіді на лист надано не було. Відповідачі перешкоджають позивачу у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи, що власником житлового будинку, що розташований по вул. Богуна, 27 в м. Погребище Вінницької області є позивач, відповідачі не є власниками та наймачами цього будинку, не є членами сімї позивача, користуються будинком без достатньої правової підстави, добровільно виселитися не бажають, чим порушуються права позивача на користування та розпорядження ним своїм майном, зокрема шляхом продажу, тому позов підлягає задоволенню. Згідно з ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню 643 грн. 00 коп. судового збору. На підставі ст. 150 Житлового кодексу України, ст. ст. 316, 317, 319, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved