Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

в позові вказано, що 29/02/2012 сторони уклали шлюб. В шлюбі [INFO] та 17/06/2014 у сторін народилось двоє дітей. 16/10/2015 рішенням Івано-Франківського міського суду присуджено до стягнення аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 600 гривень на кожну дитину. 05/11/2015 шлюб сторін розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду, місце проживання дітей визначено місцем проживання матері. П`ятдесят процентів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку становить 1159 гривень. Тому позивач просив суд збільшити розмір аліментів на утримання дітей до 1159 гривень. Крім цього [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Відповідач не надає грошових коштів на утримання дітей. Тому позивач просив суд про присудження аліментів на утримання дитини в сумі 929,50 гривень. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без їх участі. В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Отже правові наслідки не прибуття в судове засіданні сторін та їх уповноважених представників покладено повністю на відповідні сторони. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про шлюб № 106441 29/02/2012 сторони зареєстрували шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] батьками [PERSON] [INFO] зареєстровано сторін спору. Відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] батьками [PERSON] [INFO] зареєстровано сторін спору. 16/10/2015 ухвалено рішення Івано-Франківського міського суду, яким присуджено до стягнення аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 600 гривень на кожну дитину. 05/11/2015 ухвалено рішення Івано-Франківського міського суду, яким розірвано шлюб сторін. Відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] батьками [PERSON] [INFO] зареєстровано сторін спору. 07/09/2020 позивачка уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Галкін С.А., яким передбачено надання послуг на суму 2000 гривень. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до зазначеного позивачем обґрунтовано позов в частині збільшення розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16/10/2015 до розміру 1159 гривень на кожну дитину. В позові розміщено прохання присудити аліменти на утримання сина сторін [PERSON] в сумі 929,05 гривень. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому стягнення аліментів в збільшеному розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. В ч. 4 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже негативні наслідки не виконання відповідачем обов`язку щодо спростування обставин, які мають значення для справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16. Однак позивач та його представник не подали суду доказу укладення договору про визначення видів витрат на правову допомогу та встановлення вартості кожної з видів послуг, які передбачено надати. Також позивач та його представник не подали суду доказу надання послуг про правову допомогу за кожної за їх видом, часу і тривалості їх надання, розрахунку вартості послуги за обсягом наданої правової допомоги. Крім цього позивач та його представник не подали суду доказу сплати позивачем адвокату грошових коштів на оплату наданих послуг професійної правничої допомоги. Отже особа, яка подала позовну заяву в інтересі позивача не довела наявності фактичних витрат у позивача на оплату послуг із професійної правничої допомоги, а також не довела погодження вартості таких витрат в договорі і розрахунку фактично здійснених витрат за обсягами і видами їх надання. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved