Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

В провадженні вказаного складу відповідного районного суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи заявлені вимоги сторона позивача вказувала, що на підставі відповідного правовстановлюючого документу, власником 17/100 ідеальної частки домоволодіння (садиби) №26 по вулиці Скворцова у місті Одесі, а також земельної ділянки площею 0,0203 га, що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Скворцова, 26/3 являється [PERSON]. Однак, 29 березня 2008 року матір позивача по справі [PERSON] померла, після чого відкрилась спадщина у вигляді вказаного майна, яку фактично прийняла [PERSON] Позивач пояснювала, що реалізуючи свої цивільні права та законні інтереси, з метою належного оформлення спадкових прав, вона зверталась до компетентної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було в письмовій формі відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У звязку з викладеним, заявникові було рекомендовано звернутись в суд для вирішення виниклого питання. Разом тим, як свідчила [PERSON], відповідач по справі [PERSON] спадкоємцем першої черги померлої [PERSON] не являється, із відповідною заявою до нотаріальної контори не звертався та спадщину не прийняв, на спадкове майно не претендує. У звязку з викладеним, [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом. У відкритому судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи надійшла заява, за якою відповідач вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. На підставі ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, у звязку з тим, що позивач від позову не відмовилась, а відповідач вимоги визнав у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення сього позову в попередньому судовому засіданні. Разом з тим, відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, у звязку з неявкою повідомленого відповідача по даній цивільній справі, врахувавши думку позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку, постановивши про викладене відповідну ухвалу. Під час розгляду справи й на підставі наявних в останній доказів, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 15 червня 1998 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження №119812 від 15 червня 1998 року, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №3-12242, власником 17/100 ідеальної частки домоволодіння (садиби) №26 по вулиці Скворцова у місті Одесі, яка фактично складається з сукупності приміщень, загальною площею 29,9кв.м., на праві приватної власності являється [PERSON]. Право власності за даним правовстановлюючим документом було належним чином зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН», про що свідчить відмітка підприємства на самому примірникові документу від 22 вересня 1998 року. Технічна характеристика садиби наводиться в Технічному паспорті, складеному повноважними особами КП «ОМБТІ та РОН» під реєстровим номером 296пр-170-3240 від 14 червня 1998 року. Згідно документу, даний обєкт нерухомого майна характеризується як житловий будинок індивідуального житлового фонду під №26 по вулиці Скворцова у місті Одесі, та належна [PERSON] ідеальна частка складається з сукупності приміщень, умовно виокремлених в квартиру №3, яка містить по літ.«А» житловому будинку, загальною площею 175,3кв.м., в тому числі житловою площею 103,4кв.м. та підсобною площею 71,9кв.м.: 3-1 коридор, площею 5,8кв.м.; 3-2 кухню, площею 3,2кв.м.; 3-3 житлову кімнату, площею 20,9кв.м. Разом з тим, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №048408 від 07 жовтня 1999 року, виданого Одеською міською радою народних депутатів на підставі рішення Одеської міської ради народних депутатів від 29 червня 1999 року №165-ХХІІІ, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №2750, [PERSON] являється власником земельної ділянки, площею 0,0203 га, яка розташована на території міста Одеси по вулиці Скворцова, 26/3 за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Однак, 29 березня 2008 року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №140597, виданим Першим відділом РАЦС Приморського РУЮ міста Одеси від 30 березня 2008 року, про що установою було зроблено актовий запис №2904 від 30 березня 2008 року. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як наводить ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, з огляду на ст. 1258 ч.ч.1,2 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. При цьому, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. Як закріплене в ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З викладеного випливає, що позивач по справі являється спадкоємцем першої черги до майна [PERSON], що підтверджується наданими суду документами, які зясовують родинні відносини, факт існування яких між вказаними особами у суду сумнівів не викликає. Разом з тим, відповідно до ст. 1268 ч.ч.1,3,5 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до листа Сьомої одеської державної нотаріальної контори, отриманого на запит суду, щодо майна [PERSON] була заведена спадкова справа за заявою її доньки [PERSON], та було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески. Відомостей про наявність інших спадкоємців судом не встановлено. Таким чином, приймаючи до уваги матеріали справи й документи, надані суду позивачем, факти вступу та прийняття [PERSON] спадщини до майна померлої матері визнаються доведеними суду. Згідно ст. 328 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням позовних вимог [PERSON], ввесь обсяг наведених обставин свідчить про обґрунтованість вимог позивача й зумовлює наявність підстав для визнання за нею права власності на відповідне нерухоме майно в порядку спадкування за законом. При цьому, згідно ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Згідно п.10 Додатку 1 до п.2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна являються рішення судів, третейських судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Як чітко встановлює п.3.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і предявленим правовстановлювальним документам. Забороняється тлумачення прав реєстратором або самостійне внесення ним змін до відомостей про заявлені права власності. За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обовязковій державній реєстрації та являється безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстру прав власності на нерухоме майно з боку повноважних осіб КП «ОМБТІ та РОН». Окрім того, згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому, як передбачає ст. 126 ч.ч.1,2 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. У відповідності до п.2.8 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах під №174 від 02 липня 2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25 липня 2003 року за №641/7962, оператор (реєстратор) здійснює видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та видачу договорів оренди (суборенди) землі. Видача державного акта на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договору оренди (суборенди) землі супроводжується внесенням запису про державну реєстрацію до відповідних розділів книги реєстрації. При цьому оператор (реєстратор) відображає дані державної реєстрації на всіх примірниках державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди (суборенди) землі. З урахуванням викладеного, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на земельну ділянку, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обовязковій державній реєстрації та являється підставою для внесення відповідних відомостей до державного земельного кадастру з боку повноважних осіб Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».

Outcome: approved