Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 01 квітня 2013 року уклала з ПАТ «[PERSON] кредит» договір про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками №ZP_STD-1421. За цим договором ПАТ «[PERSON] кредит» відкрив [PERSON] рахунок, видав їй в користування картку та зобовязався здійснювати розрахункові операції. На рахунок позивача була перерахована заробітна плата в розмірі 2702 гривень 67 копійок. Проте, всупереч умовам договору ПАТ «[PERSON] кредит» не виплатив ці грошові кошти. У звязку з цим [PERSON] була змушена відмовитись від задоволення своїх звичних потреб, обмежити себе в поїздках до родичів та на відпочинок, погіршились стосунки з родичами, а також інші негативні наслідки. Тому позивач просила суд стягнути з ПАТ «[PERSON] кредит» грошові кошти в розмірі 2702 гривень 67 копійок, моральну шкоду в розмірі 2000 гривень, а також витрати на правову допомогу в розмірі 1000 гривень. Крім того, [PERSON] просила припинити правовідносини, які виникли між нею та ПАТ «[PERSON] кредит» на підставі договору про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками №ZP_STD-1421 від 01 квітня 2013 року. Під час розгляду цивільної справи представник позивача [PERSON] подав заяву про зміну позовних вимог, якою просив суд припинити правовідношення [PERSON] та ПАТ «[PERSON] кредит» за договором про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками №ZP_STD-1421 від 01 квітня 2013 року, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 2000 гривень та витати на правову допомогу у розмірі 1000 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав предявлений позов, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, та просив суд задовольнити його. Представник ПАТ «[PERSON] кредит» не зявився у судове засідання, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також подав заперечення, якими просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 01 квітня 2013 року позивач уклала з ПАТ «[PERSON] кредит» договір про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками №ZP_STD-1421. За цим договором відповідач відкрив [PERSON] картковий рахунок та видав їй в користування картку, а також зобовязався здійснювати розрахункові операції (а.с.8-9). Відповідно до ч.1 ст.1075 ЦК України договір карткового рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Згідно з ч.2 ст.653 цього Кодексу у випадку розірвання договору правовідносини між сторонами припиняються. Встановлено, що 30 червня 2015 року позивач подала ПАТ «[PERSON] кредит» заяву, якою повідомила про розірвання договору про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками (а.с.8). Вказана заява була отримана ПАТ «[PERSON] кредит» 07 липня 2015 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції №348. З огляду на це суд вважає, що відсутні підстави для припинення правовідносин між сторонами за договором про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками №ZP_STD-1421 від 01 квітня 2013 року. Оскільки вказані правовідносини фактично припинені з моменту звернення [PERSON] з заявою про закриття рахунку. У відповідності до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п.2 ч.1 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Встановлено, що позивач та його представник [PERSON] не надали жодного доказу на підтвердження того, що у звязку з діями відповідача [PERSON] була завдана моральна шкода. Зважаючи на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з ПАТ «[PERSON] кредит» на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 2000 гривень. Згідно зч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положення з ч.1 та п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на правову допомогу. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.48 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Встановлено, що [PERSON] та його представник [PERSON] не надали до суду належних доказів на підтвердження витрат на правову допомогу. В матеріалах цивільної справи наявна довідка, складена представником позивача, згідно з якої [PERSON] сплатила на його користь грошові кошти у розмірі 1000 гривень (а.с.14). Відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тому, суд вважає вказану довідку недопустимим доказом понесених витрат на правову допомогу. З огляду на це, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з ПАТ «[PERSON] кредит» на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 1000 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed