Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] звернувся з позовом до ПП «Укрпрог Альянс», ТОВ «Український Прогресивний Альянс» про визнання договорів недійсними та стягнення грошових коштів, сплачених за договором, в обґрунтування якого зазначав, що 09.07.2012 року він уклав з ПП «Укрпрог Альянс», ТОВ «Український Прогресивний Альянс» два окремих договори, спрямовані на надання йому безготівкової позики у розмірі 85000 грн., сплатив ПП «Укрпрог Альянс» вступний платіж в сумі 3175 грн., проте позики не отримав. Вважаючи, що його було введено в оману, позивач просив задовольнити позовні вимоги, стягнути на його користь 3175 грн.. та судові витрати. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано договори № 01573 від 09 липня 2013 року укладені між [PERSON] та ТОВ «Український Прогресивний Альянс», ПП «Укрпрог Альянс» про надання безвідсоткової позики та оплату наданих послуг недійсними. Стягнуто з ПП «Укрпрог Альянс» на користь [PERSON] 3175 грн. сплачених за договором № 0157363 від 09 липня 2013 року, а також судові витрати при поданні позову в сумі 229 грн. 42 коп., а всього в розмірі 3404 грн. 42 коп.. В апеляційній скарзі ТОВ «Український Прогресивний Альянс» просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт зазначає, що між сторонами був укладений договір № 0157363, згідно п.1.1. вказаного договору ТОВ «Український Прогресивний Альянс», зобов'язується вчинити від імені та за рахунок [PERSON] певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначені у додатку № 1 до договору, на умовах діяльності програми «Б.А.Н.К. ERSTE» (додаток № 2 до договору). Зазначає, що позивач був зобов'язаний вчасно сплачувати загальні платежі, які включають в себе платіж до Фонду Учасників, за рахунок якого Товариство надає відповідну суму у безвідсоткову позику та платіж за юридичний супровід за програмою «Б.А.Н.К. ERSTE». Предметом договору є послуги, які надаються шляхом реєстрації Учасників у програмі «Б.А.Н.К. ERSTE», метою якої є надання безвідсоткової позики, зазначеної у додатку № 1 до Договору (п.1.3. Додатку № 2 до договору). Послідовність, строки і порядок виконання зобов'язань, сторони погодили підписуючи Додаток № 2 до договору. [PERSON] уважно прочитав та зрозумів умови договору по програмі «Б.А.Н.К. ERSTE», та отримав всі конкретно викладені відповіді від уповноваженої особи ТОВ «Український Прогресивний Альянс». Даний факт міститься в заяві, яка підписана особисто позивачем від 09.07.2013 року. Апелянт посилається на те, що Договір № 015763 укладений між [PERSON] та ТОВ «Український Прогресивний Альянс» не є договором споживчого кредиту, а є договором послуг, метою якого є надання безвідсоткової позики. Апелянт зазначає, що позивач у своїй позовній заяві наводить твердження, що діяльність відповідача заборонена згідно положень п.7 ч.3 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме забороняються як такі, що вводять в оману створення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми. Проте, апелянт вважає, що таке твердження не відповідає дійсності, оскільки ні договір ні додатки до нього не передбачають отримання компенсації споживачем за рахунок залучення нових учасників. Спірний договір передбачає, що учасник програми отримує позику та в період участі в програмі повертає до фонду учасників таку ж саму суму грошей. Відповідно, учасник, який отримав позику, не отримує ніяких компенсацій за залучення нових учасників. Після закінчення терміну дії договору загальна сума сплачених учасником платежів до фонду учасників дорівнює сумі отриманої позики, таким чином спірні договори не можуть бути віднесені до пірамідальних схем. На думку апелянта вимога позивача визнати правочин недійсним на підставі ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки доказів використання нечесної підприємницької практики у позовній заяві не наведено. Тому відповідно і вимога повернути все отримане за договором у відповідності до положень ст. 216 ЦК України є безпідставною. Апелянт зазначає, що позивач не довів факту вчинення правочину під впливом обману і наявності його безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти договір на вкрай невигідних для нього умовах. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі здійснюють нечесну підприємницьку діяльність, оскільки фонди групи з придбання товару формуються виключно за рахунок внесків інших клієнтів системи, без залучення коштів товариства, а розподіл коштів фонду групи між клієнтами є реалізацією діяльності пірамідальної схеми. Проте, з таким висновком суду не може погодитись апеляційний суд з наступних підстав. По справі встановлено що 09.07.2013 року між сторонами укладено договір № 0157363, відповідно до якого відповідачі за згодою позивача зобов'язуються вчиняти від імені позивача дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики у розмірі 85000 грн. на умовах програми «Б.А.Н.К. ERSTE», зокрема надати послуги по організації та розподілу фонду учасників, здійснення надання безвідсоткової позики на користь позивача, як учасника, за рахунок фонду учасників-суми платежів, сплачених учасниками, що витрачаються на їх користь і знаходяться на рахунку товариства. Гарантований платіж в сумі 3175 грн. на користь відповідача ПП «Укрпрог Альянс» позивач сплатив 09.07.2013 року за надання інформаційних, консультаційних та роз'яснювальних послуг з пошуку інформації. В пункті 2.1. договору сторони погодили, що вартість плати за надання послуг виконавця, зазначена в додатку до договору, складає 3175 грн. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. За правилами статті 203 ЦК України необхідними умовами чинності правочину є вільне та таке, що відповідає внутрішній волі, волевиявлення учасника правочину, спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором. В договорі є особиста заява [PERSON] від 09.07.2013 року про те, що він отримав всі необхідні конкретно викладені пояснення від представника, уважно прочитав та зрозумів договір, що засвідчив своїм особистим підписом . Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Дійшовши висновку про введення позивача в оману з підстав, що діяльність відповідача на час укладення Договору фактично ввела позивача в оману, а тому Договір підлягає визнанню недійсним із застосуванням правових наслідків недійсності правочину, суд не звернув уваги, що під час укладення Договору позивач отримав його примірник та додаток до нього, які містять опис послуг відповідача. Відповідно до п.4.7 статті 4 договору підписання цього договору та додатку до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та додатку до нього. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» дійшов висновку про те, що укладений сторонами Договір порушує права позивача, оскільки містить несправедливі умови, у зв'язку із чим цей Договір згідно з Законом України «Про захист прав споживачів» є недійсним із застосуванням наслідків його недійсності. Однак, при цьому суд першої інстанції неправильно застосував норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не встановивши, у чому саме полягає несправедливість договору чи його окремих положень і не вказав, чи є зазначена обставина відповідно до цієї норми підставою для зміни або визнання недійсними саме цих (яких конкретно) умов договору та чи є підстави для визнання недійсним договору в цілому. Зазначивши, що підставою недійсності договору є несправедливість його умов, суд послався на норму ч. 6 ст. 19 цього Закону, яка регулює питання недійсності угоди у зв'язку зі здійсненням нечесної підприємницької практики (недобросовісна конкуренція та діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною). У той самий час ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить інші самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону). Таким чином, суд не врахував, що ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Проте, при цьому необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Взявши до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 23 травня 2012 року № 6-35цс12, поза увагою суду залишилося те, що у конкретній справі Верховний Суд України виходив із установлених обставин справи, а саме, що позивачка сплачувала кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, товариство без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників груп. Підстави для визнання договору недійсним за умови встановлення несправедливих умов договору викладені у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-40цс13. За таких обставин, коли позивачем не доведено наявності умислу в діях Товариством з обмеженою відповідальністю „Український Прогресивний Альянс» щодо введення його в оману, факту обману щодо мотивів правочину, а наявні у справі докази навпаки свідчать про обізнаність позивача щодо суті та змісту договору, діяльність відповідача не є нечесною, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання такого договору недійсним. У зв'язку з наведеним, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому відповідно до положень ст. 88 ЦПК України підлягає вирішенню питання про відшкодування судових витрат і з позивача підлягає стягненню на користь апелянта сплачений ним судовий збір при подачі апеляційної скарги в розмірі 115 грн., а з відповідача на користь державного бюджету м. Чернігова недоплачений судовий збір в розмірі 114 грн. 70 коп., оскільки спір має вимоги немайнового і майнового характеру, а апелянтом було сплачено при подачі апеляційної скарги 115 грн. з вимог майнового характеру.

Outcome: approved