Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

В провадженні Казанківського районного суду Миколаївської області знаходиться зазначена цивільна справа, яка надійшла з Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю. Представник АТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 27713,84 грн. за кредитним договором б/н від 14.10.2008 року та сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 14.10.2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 19.06.2019 року має заборгованість 27713,84 грн., що складається з заборгованості: за тілом кредиту у розмірі 2457,16 грн., за простроченим тілом кредиту у розмірі 5894,25 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання у розмірі 17504,63 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 300,00 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250,00 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 1307,80 грн. 25.11.2019 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, просить розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час і місце судового засідання повідомлена у встановленому порядку. У письмовій заяві від 09.12.2019 року позовні вимоги визнала в частині заборгованості за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту, в іншій частині просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як слідує з матеріалів справи, 14.10.2008 року [PERSON] підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, та отримала суму кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 14.10.2008 року, - у розмірі 474,00 грн. Згідно наданої позивачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за користування кредитними коштами встановлені проценти у розмірі 2,5% щомісяця або 30% річних та за порушення строків повернення кредитних коштів визначена оплата штрафних санкцій. Як підтверджується матеріалами справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором. В разі порушення зобов`язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору. Згідно зі ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу приписів ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] порушувала графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідач в порушення умов кредитного договору не виконав зобов`язання по сплаті кредиту та відсотків, заборгованість по кредитному договору відповідачем не погашено, тому відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 14.10.2008 року станом на 19.06.2019 року сума заборгованості складає 27713,84 грн., що складається з заборгованості: за тілом кредиту у розмірі 2457,16 грн., за простроченим тілом кредиту у розмірі 5894,25 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання у розмірі 17504,63 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 300,00 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250,00 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 1307,80 грн. Позивач, з посиланням на положення ч.1 ст.634 ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Щодо приєднання до договору «Умов та правил надання банківських послуг», правовою позицією Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 02.10.2019 року, справа №215/19/19, провадження №61-15079св19) вважає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення (строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором) свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Виходячи з наведеного у задоволенні вимог про стягнення пені слід відмовити. За таких обставин, суд приходе висновку про те, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 9909,21 грн., що складається з заборгованості: за тілом кредиту у розмірі 2457,16 грн., за простроченим тілом кредиту у розмірі 5894,25 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 250,00 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 1307,80 грн., а в решті вимог позову слід відмовити. Крім цього, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути на користь позивача судові витрати понесені останнім на оплату судового збору, але пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, оскільки позов підлягає задоволенню лише на 35,8% від заявлених вимог, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 687,72 грн. судового збору.

Outcome: partial