Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

В серпні 2014 року ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] в якому просять в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KF 41100 від 16.10.2007 року звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки: ВАЗ, модель 21101, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON], шляхом продажу вказаного предмета застави ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в порядку ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору № KF 41100 від 16.10.2007 року, [PERSON] отримала кредит в розмірі 7465,00 доларів США на купівлю автомобіля і зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 10,99 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.10.2012 року. Взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № KF 41100 від 16.10.2007 року [PERSON] не виконала, у зв'язку з чим станом на 24.01.2014 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 50433 грн., що складається з наступного: 45759,81 грн. - заборгованість за кредитом; 4673,67 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір застави від 17.10.2007 року, згідно з яким предметом застави є автомобіль марки: ВАЗ, модель 21101, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] Відповідно до ст. 525 ЦК України одностроння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 7 договору застави у випадку невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору, в забезпечення якого укладений договір застави, заставодержатель має право на звернення на звернення стягнення на предмет застави та одержати відшкодування з вартості заставленого майна перед іншими кредиторами. Статтею 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України). В силу застави, згідно з ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 589, ч.ч. 1, 2 ст 590 ЦК України в разі невиконання у встановлений строк зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, і звернення стягнення на предмет застави здійснюється, зокрема, за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Згідно з ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.03.2013 року № 6-10цс13 яка, згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. За змістом ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву «право слідування». Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року № 6-7цс13, яка, згідно з ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved