Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] з 03.12.2008 року разом зі своїм сином [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира па підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2008 року належить відповідачу [PERSON] . Позивач зазначає, що [PERSON] надав дозвіл на проживання в зазначеній квартирі та зобов`язався переоформити на позивача право власності. Позивач проживає у зазначеній квартирі з дозволу власника квартири, на законних підставах, утримує квартиру , відкрито особовий рахунок на [PERSON] для сплати обов`язкових платежі, сплачує усі комунальні послуги, зроблено капітальний ремонт в квартирі, володіє вільно та безперервно, відкрито з грудня 2008 року. У зв`язку з вищевказаними обставинами звернулась о суду та просить визнати за [PERSON] право власності на квартиру по [ADDRESS] за надувальною давністю. В судове засідання позивач не з`явилася, проте надала заяву, в якій позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте надав заяву, до змісту якої позов визнав, та зазначив, що у добровільному порядку оформити договір купівлі-продажу не можливо, у зв`язку з тим, що він знаходиться в реєстрі боржників. Вивчивши та надавши оцінку наявним матеріалам справи, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Під час розгляду справи й на підставі наявних в останній доказів, судом встановлено, що [PERSON] на підстав договору купівлі-продажу від 20.03.2008 року належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., № в реєстрі 4305. Відповідно до ст.. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст.. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. Уразі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Припинення права власності на майно, право на яке підлягає державній реєстрації, визначається моментом вчинення дій, що свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Зазначена норма носить імперативний характер і не може бути змінена за бажанням власника. Відтак, чинним національним законодавством України передбачений порядок відчуження права власності на нерухоме майно. Позивачем невірно обраний спосіб захисту особистих майнових прав. Судом не може бути прийнято визнання позову відповідачем, у зв`язку з наміром відповідача відчуження зазначеної квартири на користь позивача, у спосіб що не відповідає вимогам діючого законодавства. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, в ході судового розгляду судом не було встановлено, що відповідач в будь-який спосіб порушує права позивача в межах заявлених вимогах. Окрім того, позивачем, на переконання суду, не виконаний процесуальний обов`язок довести ті обставини, на які він покликається як на підставу своїх вимог, зокрема, матеріали позовної заяви та пояснення в судовому засіданні містять лише суб`єктивні посилання, не підтверджені жодним докази. У відповідності до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем позовні вимоги не доведені, в зв`язку з цим підстави для задоволення поданого позову відсутні.

Outcome: dismissed