Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області в порядку кримінального судочинства перебували матеріали кримінального провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019020010001904 від 09 вересня 2019 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (справа № 127/33336/19). В межах вказаного вище кримінального провадження потерпілим [PERSON] було пред`явлено цивільний позов до [PERSON] . Вимоги позову мотивовано тим, що 09 вересня 2019 року приблизно о 15 год. 20 хв. відповідач, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER] , під час виїзду з прилеглої території авто мийки «Car Clean» на головну дорогу вул. Батозької у м. Вінниці, в районі електроопори №14, не переконався, що його подальший рух буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на головну дорогу, де, не надавши переваги у русі, допустив зіткнення з технічно справним мопедом марки «Honda Dio 110», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався головною дорогою вулиці Батозької в напрямку вулиці Липовецької, та перевозив пасажира [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) йому були спричиненні такі тілесні ушкодження: -тупа травма лівої нирки, глибокий одиничний розрив лівої нирки без сполучення з ЧМС (чашково-мискової системи) та без порушення цілісності капсули нирки; -велика субкапсулярна гематома лівої нирки (видалено до 400 мл. згортків); -тупа травма грудної клітки зліва; -перелом 2-го та 7-го ребр зліва без ознак консолідації; Вказана подія призвела до того, що позивачу 12 вересня 2019 року було проведено операційне втручання, а саме була проведена ревізія заочеревинного простору зліва, було розкрито та видалено субкапсульну гематому лівої нирки, а також було ушито розрив лівої нирки. Надалі проводились а/б, протизапальна, гемостатична, дезінтоксикаційна терапія. Після ДТП в період з 09 вересня 2019 року по 25 вересня 2019 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги. Кримінальним правопорушенням позивачу було спричинено матеріальну шкоду на лікування, придбання медикаментів, медпрепаратів, медичного устаткування, медичного обстеження та затрачено 19\~883 грн. Крім того, в ДТП було пошкоджено належний позивачу на праві власності мопед «Honda Dio 110», реєстраційний номер [NUMBER] , який зазнав механічних пошкоджень з вини відповідача, а тому на останнього покладається обов`язок по відшкодуванню матеріального збитку, визначений висновком автотоварознавчої експертизи, який становить 2\~923 грн. 08 коп. Таким чином, розмір завданої відповідачем позивачу матеріальної шкоди становить 22\~807 грн. 04 коп. Також позивач просив стягнути з відповідача заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн., яку обґрунтовує душевними стражданнями та переживанням пережитого у зв`язку із самим фактом ДТП та значним пошкодженням здоров`я. Моральна шкода також обґрунтовується обмеженням можливості використання пошкодженого транспортного засобу, який є єдиним транспортним засобом у власності позивача, з часу вчинення правопорушення. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2020 року, зокрема, задоволено частково цивільний позов заявлений потерпілим [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] 15 000 грн., у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди, а також 10 000 грн. у рахунок відшкодування судових витрат понесених на правничу допомогу. В решті позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 квітня 2021 року вказаний вище вирок в частині вирішення цивільного позову [PERSON] пред`явленого до [PERSON] скасовано і призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2021 року судом даний позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 70). На виконання вимог ухвали позивачем подано позовну заяву з особистим підписом та додатками до нього, які надавались в межах кримінального провадження (а.с. 79-136). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 138). Сторона позивача після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. У встановлений судом строк, представником відповідача [PERSON] [PERSON] , подано до суду відзив, у якому він просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 142-143, 149-152). З долучених до відзиву документів, вбачається, що відзив стороною відповідача було направлено позивачу 26 липня 2021 року (а.с. 144), та станом на дату розгляду даної справи відповідь на відзив та/або будь-які інші клопотання зі сторони позивача до суду не надходили. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2020 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на [PERSON] покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Цивільний позов заявлений потерпілим [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] 15 000 грн., у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди та 10 000 грн. у рахунок відшкодування судових витрат понесених на правничу допомогу. В решті позовних вимог відмовлено. (а.с. 154-158). [PERSON] було визнано виним з тих підстав, що останній 09 вересні 2019 року близько 15 год 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER] , під час виїзду з прилеглої території авто мийки «Car Clean» на головну дорогу вул. Батозької у м. Вінниці, в районі електроопори №14, не переконався, що його подальший рух буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на головну дорогу, де, не надавши переваги у русі, допустив зіткнення з технічно справним мопедом марки «Honda Dio 110», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався головною дорогою вулиці Батозької в напрямку вулиці Липовецької, та перевозив пасажира [PERSON] . Внаслідок даної пригоди водій мопеда «Honda Dio 110» [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: «тупа травма лівої нирки, глибокий одиничний розрив лівої нирки без сполучення з ЧМС (чашково-мискової) системи та без порушення цілісності капсули нирки. Велика субкапсулярна гематома лівої нирки (видалено до 400 мл згортків). Тупа травма грудної клітки зліва. Перелом 2-го, 7-го ребер зліва без ознак консолідації», які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1157/1222 від 08.11.2019 належать до тілесний ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являлись небезпечними для життя в момент заподіяння. Крім того, внаслідок даної пригоди пасажир мопеда «Honda Dio 110» [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: «сполучна травма тіла. Забій, садно лівої виличної ділянки. Закритий перелом лівої ключиці в середній третині зі зміщенням. Садно лівого плечового суглоба. Забій, садно лівого колінного суглоба», які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1158 від 08.11.2019 належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являлись небезпечними для життя в момент заподіяння. Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 727 від 20.11.2019 «в даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «ВАЗ 21099» [PERSON] , вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. За вищевикладених обставин водій [PERSON] порушив вимоги п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, де зазначено: п. 10.1 «Перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 10.2 «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає». Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] знаходиться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 квітня 2021 року вказаний вище вирок, щодо [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України в частині додаткового покарання змінено, призначивши його із застосуванням ч.1 ст.69 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами. Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2020 року в частині вирішення цивільних позовів [PERSON] та [PERSON] пред`явленого до [PERSON] скасовано і призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції. В решті вирок залишено без змін (а.с. 159-163). Скасовуючи вирок в частині вирішення цивільних позовів, суд апеляційної інстанції зазначив, що потерпілим [PERSON] заявлено цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення. Суд першої інстанції встановив, що відповідальність обвинуваченого [PERSON] була застрахована та на момент вчинення ДТП діяла, а тому позов потерпілого [PERSON] у частині відшкодування матеріальної шкоди залишив без задоволення; цивільний позов заявлений потерпілим [PERSON] задовольнив частково, стягнув з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] 15 000 грн., у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди; стягнути з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] 10 000 грн. у рахунок відшкодування судових витрат понесених на правничу допомогу. Проте, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню фактичних обставин справи, не роз`яснив потерпілому [PERSON] порядку розгляду їх цивільного позову та можливості залучення до участі у кримінальному провадженні в якості цивільного відповідача страхової компанії. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд виходить з наступного. Як встановлено Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2020 року та ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 квітня 2021 року, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] застрахована у АТ «СГ`ТАС» (приватне), про що свідчить поліс № АО/6106028 зі строком дії з 12 вересня 2018 року по 11 вересня 2019 року та лімітом відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров`ю одного потерпілого у розмірі 200 000 грн. та 100 000 грн. на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну. В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що ним пред`явлено позов до відповідача, як до винуватця ДТП, та в силу ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, саме відповідач має відшкодувати позивачу завдану шкоду внаслідок ДТП. Заперечуючи проти позовних вимог сторона відповідача вказувала на те, що автомобіль було застраховано, а відтак належним відповідачем у справі є страхова компанія, яка за законом має виплатити страхову виплату позивачу в межах лімітів страхового полісу. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд вважає за необхідне зазначити про те, що, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правовою позицією Верховного Суду, викладена у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Варто також зазначити, що на страховика, також покладається обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди, адже відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд звертає увагу на те, що після залишення судом позовної заяви без руху, а також після відкриття провадження у справі, стороною позивача не було заявлено будь-яких клопотань, передбачених цивільно-процесуальним законом, зокрема, щодо зміни (уточнення) кола відповідачів, або ж зміни (уточнення) предмету чи підстав позову, а лише подано позовну заяву у редакції, яка міститься в матеріалах кримінального провадження. В матеріалах справи відсутні докази належного звернення потерпілого із вимогами до страхової компанії та фактично за відсутності відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування даний позов до винуватця ДТП є передчасним, оскільки, останнім була застрахована відповідальність перед третіми особами та звернення потерпілого з вимогами в такий спосіб суперечить меті інституту страхування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц дійшла до висновку про те, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 40, 41 постанови). У даній постанові зазначено також про те, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати, в силу ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed