Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] вказує, що 07 серпня 2007 року між нею та [PERSON] був укладений Договір купівлі -продажу квартири [ADDRESS]. Даний Договір був посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Лазарєвою Л.І. за реєстровим №2-3234. Відчужувана квартира складалась з однієї житлової кімнати загальною площею 31,40 кв. м., у тому числі житловою площею -15,30 кв. м. У відповідності до умов Договору купівлі-продажу (п.4 ) продаж квартири було здійснено за 303000,00 (триста три тисячі) гривень, які, як зазначає позивачка, нею були повністю сплачені [PERSON] до підписання цього Договору. Сплата коштів відбувалась в нотаріальній конторі. [INFO] [PERSON] померла. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року (справа №2-13/2011 р.) за позовом: [PERSON] до [PERSON], треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, орган опіки та піклування Державної адміністрації Оболонського району м. Києва, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, про визнання договору купівлі-продажу від 07.08.2007 року недійсним та за зустрічним позовом: [PERSON] до [PERSON], про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення коштів за користування' майном - позовні вимоги [PERSON] задоволено, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.01.2012 року Рішення Оболонського районного суду міста Києва залишено без змін. Касаційна скарга на вищезазначені Рішення суду першої інстанції та Ухвалу Апеляційного суду міста Києва не подавались. Таким чином, Договір купівлі-продажу зазначеної квартири є недійсним з моменту його укладення. Вимога про застосування реституції під час розгляду справи в Оболонському районному суді м. Києва не розглядалась. [PERSON] набув статусу спадкоємця майна померлої [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON]. Позивачка вважає, що у неї є всі підстави для вимоги про сплату отриманих померлою коштів в розмірі 303000,00 грн. одноразовим платежем до [PERSON]. Окрім цього, під час укладення договору позивачкою були понесені витрати, які на її думку повинні також бути компенсовані відповідачкою. Зокрема, при оформленні Договору купівлі-продажу позивачкою були понесені наступні витрати: сплата державного мита - 3030,00 грн.(п.12 Договору), сплата державного пенсійного страхування - 3030,00 грн. (п.14 Договору). Позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в розмірі 303000,00 (триста три тисячі) гривень - сплачені нею [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу квартири 07 серпня 2007 року та 6060,00 (шість тисяч шістдесят) гривень - витрати на оформлення договору купівлі-продажу. В судовому засіданні представник позивачки в особі [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачка проти позову заперечує, просить суд відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні представник відповідачки в особі [PERSON] також заперечує проти позову, вважає його безпідставним та надуманим, просить суд відмовити у його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 01.11.1993 року, копія якого є у справі, [PERSON] належала квартира [ADDRESS]. Її право власності на зазначену квартиру було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації 12.11.1993 року у реєстровій книзі за №2031. 07 серпня 2007 року між покупцем - позивачкою [PERSON] та продавцем - [PERSON] був укладений Договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], копія якого є у справі. Даний Договір посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №2-3234. Відповідно до умов цього договору, відчужувана квартира складається з однієї житлової кімнати загальною площею 31,40 кв. м., у тому числі житловою площею -15,30 кв. м. За погодженням сторін продаж квартири здійснено за 303000,00 (триста три тисячі) гривень, які повністю сплачено продавцю до підписання цього договору. Як вбачається з реєстраційного напису на самому договору, право власності [PERSON] на придбану квартиру зареєстровано 13.08.2007 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на праві приватної власності. Докази, які б свідчили, що зазначена реєстрація права власності [PERSON] на даний час скасована, суду не надано. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року, копія якого є у справі, за позовом: [PERSON] до [PERSON], треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, орган опіки та піклування Державної адміністрації Оболонського району м. Києва, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, про визнання договору купівлі-продажу від 07.08.2007 року недійсним та за зустрічним позовом: [PERSON] до [PERSON], про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення коштів за користування' майном - позовні вимоги [PERSON] задоволено, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.01.2012 року, копія якого є у справі, Рішення Оболонського районного суду міста Києва залишено без змін. Власник житла, має право, відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317 ЦК України, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.321 ЦК України, позивачка не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежена у його здійсненні; відповідно до ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них; відповідно до ст.383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; відповідно до ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Отже, право приватної власності [PERSON] на квартиру, яке неправомірно було порушено, було поновлено зазначеними рішеннями судів. Таким чином, відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені зазначеним судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи. А вказаним рішенням суду вирішено: «Визнати недійсним Договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 07.08.2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Першою Київською державною нотаріальною конторою в реєстрі за №2-3234». При цьому, цим Рішенням встановлено, що 10.11.2008 року рішенням Подільського районного суду м.Києва [PERSON] було визнано недієздатною. У відповідності до Акту №3 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 23.03.2010 року встановлено, що [PERSON] виявляла ознаки глибокого психічного розладу у вигляді судинної деменції (слабоумства) і по своєму психічному стану не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Зазначені факти підтверджуються також Актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи №635 від 29.07.2008 року, копія якого є у справі. Як вбачається із довідок, які є у справі, [PERSON] зверталася до Оболонського РУ ГУМВС України в м.Києві, а також ЖЕК-503 з приводу виявлення влітку 2007 року за місцем свого проживання за адресою: квартира [ADDRESS] факту відсутності документів, які їй належали та посвідчували її особу, а саме: паспорту та пенсійного посвідчення. За фактом продажу вищевказаної квартири було порушено кримінальну справу за ч.4 ст.190 КК України, що підтверджується постановою від 02.11.2007 року, копія якої є у справі. В рамках даного провадження було проведено судово-почеркознавчу експертизу, відповідно до Висновку №230 від 26.02.2008 року якої, напевно не визначено, що підписи у договорі купівлі-продажу, який є предметом й даного спору, виконано саме [PERSON]. Крім того зазначено, що ці підписи «виконані особою в незвичних умовах або в момент їх написання на виконавця мав місце вплив яких-небудь збиваючих факторів». Докази, які б підтверджували той факт, що за вказаними кримінальними провадження прийнято відповідними посадовими особами остаточні рішення, суду надано не було. Таким чином, належні докази на підтвердження того факту, що на час укладення правочину, який є предметом даного спору, [PERSON] мала документи, які посвідчували її особу, а також на підтвердження того, що під час посвідчення угоди в нотаріальній конторі була присутня саме [PERSON], суду надано не було. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого є у справі. Спадкоємцем після її смерті, який належним чином прийняв спадщину, відповідно до ст.ст.1222, 1223, 1262, 1268 ЦК України, є її рідний брат - [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи, копія якої є у справі, який оформив спадкове майно у вигляді грошової суми в розмірі 2100 грн. та грошового вкладу. У порядку спадкування [PERSON] також прийняв, але не оформив своє право в нотаріальній конторі, на квартиру, яка є предметом даного спору. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого є у справі. Спадкоємцем після його смерті, який належним чином прийняв спадщину, відповідно до ст.ст.1222, 1223, 1235, 1268 ЦК України, є його дружина - [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи, копія якої є у справі, яка до теперішнього часу також не оформила своє право в нотаріальній конторі на квартиру, яка є предметом даного спору. Зі змісту ст..215, 216 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06Л 1.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Під час судового розгляду у Оболонському районному суді м. Києва за наслідком якого було ухвалено вищевказане рішення, питання наслідків недійсності правочину - Договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 07.08.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], не вирішувалося. Відповідно до ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Ст.1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Таким чином, спадкоємець боржника може нести цивільно-правову відповідальність, але у відповідності до зазначених вимог. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що на час відчуження вищевказаної квартири [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не розуміла їх наслідків, у зв'язку з чим договір від 07 серпня 2007 року купівлі - продажу належної їй квартири визнано недійсним; наслідки недійсності правочину в частині повернення сторонами одна одній у натурі всього, що вони одержали на виконання цього правочину, не можуть бути застосовані у випадку, коли сторона не надасть докази на підтвердження самого факту передачі такого майна. Докази на підтвердження того факту, що кошти в сумі 303000,00 (триста три тисячі) гривень дійсно були передані [PERSON] позивачкою на виконання умов зазначеної угоди, суду не були надані. Безпідставними суд вважає й вимоги позивачки в частині стягнення з відповідачки 6060,00 (шість тисяч шістдесят) гривень - витрати на оформлення договору купівлі-продажу. Отже, належні та достатні докази на підтвердження позовних вимог суду надано не було, а тому, й законні підстави для задоволення позову у суду відсутні.

Outcome: dismissed