Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

В поданій до суду новій редакції позовної заяви [PERSON] посилається на те, що від шлюбу з відповідачем має повнолітнього сина - [PERSON], 1995 року народження. 24.12.2003 року шлюб між сторонами розірвано і син, на той час неповнолітній, залишився проживати з нею. На підставі рішення суду та виданого виконавчого листа з 1999 року з відповідача на її користь на дитину стягувалися аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітків) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З вересня 2010 року і по серпень 2014 року відповідач ухилявся від сплати аліментів, іншої суттєвої матеріальної допомоги їй на утримання сина не надавав, у зв'язку з чим відповідно до проведеного ВДВС Сокирянського РУЮ розрахунку, його заборгованість по сплаті аліментів складає 16330,20 грн. З вини відповідача вона самостійно несла витрати по утриманню неповнолітнього сина, а коли син досяг повноліття - також витрати на його навчання. Крім того, на її утриманні перебуває ще одна дитина, 2009 року народження. Посилаючись на вимоги ч.1 ст.196 СК України, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь: заборгованість за аліментами в сумі 16330,20 грн.; пеню за весь час прострочення сплати аліментів в сумі 238420,92 грн.; витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. та судовий збір в сумі 2577,52 грн. Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак направила до суду письмову заяву, якою свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання також не з'явилися, однак подали до суду письмову заяву, якою позовні вимоги визнали частково, зокрема: вимоги про стягнення заборгованості по аліментах не визнали в повному обсязі; вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів визнали частково, в сумі 10000 грн. Судові витрати визнали пропорційно до суми задоволеного позову, а витрати на правову допомогу не визнали, оскільки адвокат [PERSON] не включений до Єдиного реєстру адвокатів України. Просять суд зменшити розмір пені з урахуванням стану здоров»я відповідача, який хворіє на ряд тяжких захворювань. Також, подали до суду письмове заперечення на позов, у якому зазначили, що відповідач на час подання до суду позову є безробітним, проживає в будинку своєї матері, не є власником земельних ділянок, не має у власності автомобілів. Також, зазначили, що позивач невірно визначила розмір пені за прострочення сплати відповідачем їй аліментів на сина із загальної суми боргу, а вірним буде визначити розмір такої пені виходячи із щомісячної заборгованості, починаючи з дня її виникнення. Позивач не подала до суду розрахунок пені. Також, позивач приховала, що відповідач протягом зазначеного у позовній заяві часу перерахував їй аліменти в сумі 2600,00 грн. та 1248,00 грн., що підтверджується наданими доказами. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, а начальник відділу Державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції Сандуляк Я.Б. подав до суду письмову заяву, якою проти задоволення позову не заперечував та просив суд розглянути справу за його відсутності. Із обставин, зазначених в позовній заяві, поданих до суду заявах сторін та представника відповідача, а також досліджених письмових доказів судом встановлено, що згідно виконавчого листа №2-450, виданого 21.12.1999 року Сокирянським районним судом з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання дитини - [PERSON], [INFO] стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Долученим до позовної заяви розрахунком №693/02-13/5 від 28.08.2014 року, проведеним державним виконавцем ВДВС Сокирянського РУЮ Торжок А.Р. підтверджується, що заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті аліментів на неповнолітнього сина за період з вересня 2010 року по серпень 2014 року становить 16330,20 грн. Із зазначених у позовній заяві в новій редакції обставин вбачається, що саме за вказаний вище період та з вказаної вище суми заборгованості позивачем проведено розрахунок суми пені за прострочення сплати аліментів. Однак, даний розрахунок включає в себе період часу з листопада 2013 року по серпень 2014 року, коли [PERSON] вже досяг повноліття і підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на сина, відпали. Тобто, розмір пені, зазначений позивачем, є частково невірним. Разом з тим, з наданого відповідачем розрахунку №1058/02-13/5 від 26.12.2014 року, проведеного тим же державним виконавцем ВДВС Сокирянського РУЮ Торжок А.Р. судом встановлено, що за період з вересня 2010 року по жовтень 2013 року сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] по сплаті аліментів на неповнолітнього сина складає 8664,40 грн. Згідно ч.ч.1,2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Наведений позивачем у новій редакції позовної заяви розрахунок суми пені суд не приймає до уваги, оскільки він є невірним, а саме: розрахунок включає в себе період часу після досягнення сином сторін повноліття; позивачем не враховано конкретний щоденний та щомісячний розмір заборгованості та часткову сплату аліментів відповідачем протягом періоду виникнення заборгованості по аліментах. При цьому, визначаючи суму пені за прострочення сплати відповідачем аліментів, суд враховує наданий відповідачем розрахунок №41 від 29.12.2014 року, проведений приватним підприємством «КуМаН», згідно якого за період з вересня 2010 року по жовтень 2013 року сума пені, розрахована виходячи із щомісячної заборгованості по аліментах, складає 41742,48 грн. Суд вважає, що частково визнавши позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів в сумі 10000 грн., відповідач тим самим визнав наявність своєї заборгованості по сплаті аліментів. Наданими суду [PERSON] доказами підтверджується, що на протязі часу виникнення заборгованості по аліментах відповідач хворів, у зв»язку з чим перебував на лікуванні, зокрема: з 12.11.2012 року по 30.11.2012 року в ІІІ фтизіатричному відділенні Чернівецького облтубдиспансеру з приводу не госпітальної лівобічної в/дольової абсцедуючої пневмонії ІУ гр. Також, заключенням кардіолога Чернівецького облкардіодиспансеру від 29.11.2012 року підтверджується, що [PERSON] хворіє з діагнозом: «ІХС. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІст., ступінь 2-й. СН-1 зі збереженою систолічною функцією. ФК-2». Дані хвороби носять постійний характер та позбавляли його можливості отримувати доходи та сплачувати з них аліменти, тому суд вважає, що у виникненні заборгованості по аліментах наявність вини відповідача доведена частково. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення неустойки (пені) є частково обґрунтованими. Також, враховуючи матеріальний та сімейний стан відповідача, наявність у нього тяжких хвороб, які носять постійний характер та впливають на його працездатність, суд вважає за правильне розмір неустойки на підставі ч.2 ст. 196 СК України зменшити, визначивши її у розмірі 20000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З досліджених судом доказів, наявних в справі, встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів, яка нарахована державним виконавцем за період з вересня 2010 року по жовтень 2013 року становить 8664,40 грн. Дана заборгованість виникла, виходячи із мінімального розміру щомісячних платежів, передбачених рішенням суду про стягнення аліментів, а саме не нижче 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, наявна заборгованість складається із щомісячних платежів, вже нарахованих для стягнення з відповідача на користь позивача на підставі рішення суду, тому відсутні правові підстави для повторного їх стягнення з відповідача за даним позовом, тому в задоволенні даної частини позовних вимог слід відмовити. Щодо стягнення витрат за надання правової допомоги у розмірі 3000 грн., то суд приходить до висновку, що оскільки позивачем не надано суду докази на підтвердження факту надання їй правової допомоги адвокатом [PERSON] саме по даній справі та під час її судового розгляду, а надано виключно квитанцію про сплату нею коштів даному адвокату без конкретного призначення платежу, також у відповідності до положень ст. 56 ЦПК України не надано суду доказів, що [PERSON], як представник позивача, є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги, у стягненні даних витрат з відповідача на користь позивачки слід відмовити. У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі на користь позивача, пропорційно до задоволеної суми позову, у мінімальній сумі 243,60 грн. На підставі ст.ст.196 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial