Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні звернувся [PERSON] В судовому засіданні представник позивача розмір заявлених позовних вимог зменшив, остаточно просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 54 522,40 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн. В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги визнав частково, не заперечив факту затримки розрахунку з позивачем, однак вважає, що заборгованість перед позивачем виникла не з вини відповідача у зв'язку з чим просить звільнити відповідача від виплати позивачу середнього заробітку за час затримки п розрахунку. А в разі задоволення судом позовних вимог позивача просить суд взяти за основу розрахунок наданий відповідачем, а не такий, як зазначено представником позивача. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач по справі працював слюсарем-ремонтником на ПрАТ «Рівнеазот». На підстав наказу №1541-ВК від 07 червня 2017 року позивач був звільнений з роботи з 9 червня 2017 року на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні позивача з роботи йому не було виплачено заборгованість по заробітній платі. 24 липня 2017 року Рівненським міським судом було винесено судовий наказ про стягнення заборгованості по заробітній платі. В ході виконання виконавчого провадження 22 грудня 2017 року ПрАТ «Рівнеазот» було погашено заборгованість по заробітній платі позивача. Відповідно частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі, що не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні і розмір заборгованості підтверджується дослідженою в судовому засіданні довідкою, суд приходить до висновку що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 10 червня 2017 року по 22 грудня 2017 року. Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з того, що відповідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, середньоденна заробітна плата становить - 326,36 грн. Відтак, середній заробіток, який підлягає виплаті за весь час затримки, обчислюється шляхом множення 326,36 грн. на кількість робочих днів, порахованих з 10 червня 2017 року по 21 грудня 2017 року. За період з наступного дня після звільнення по день фактичного розрахунку пройшло 136 робочих днів, отже сума середнього заробітку за час затримки становить 44 384,96 грн. (326,36 грн. х 136 робочих днів) і саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на день прийняття рішення судом. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Зазначена правова позиція, викладена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі №6-76цс14, в постанові від 3 липня 2013 р. у справі № 6-64цс13, в постанові від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39цс11, в постанові від 21 листопада 2011 р. у справі № 6-60цс11. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача зайшли своє підтвердження та підлягають до часткового задоволення, оскільки представник відповідача надав правильний розрахунок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, який суд приймає за основу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. згідно квитанції № ПН62864 від 11 січня 2018 року, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved