Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання інформації, поширеної 18 липня 2017 року Чернігівським міським головою [PERSON] під час проведення розширеної наради з керівниками структурних підрозділів та керівниками комунальних підприємств міської ради про те, що «…помічник народного депутата [PERSON] експлуатує прямо на березі річки дві бані, одну добудовує» та інформацію, поширену ТОВ «Телерадіоорганізація «Ліга» в мережі Інтернет на власних сторінках «Телеканал «Дитинець» у соціальних мережах «Facebook», «Twitter», на веб-сайті «You Tube» «Телеканал «Дитинець», на веб-сайті кабельного телеканалу «Дитинець», в ефірі кабельного мовлення «Телеканал «Дитинець» під назвою «Що буде з банями на березі [PERSON]? На що можна поскаржитись міському голові?» про те, що «Помічник нардепа тримає незаконні бані на Десні» (коментар авторки сюжету [PERSON], запис 0:00-0:04) та «помічник народного депутата [PERSON] експлуатує прямо на березі річки дві бані, одну добудовує» (заява Чернігівського міського голови [PERSON], запис 00:45-00:57) недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію народного депутата України [PERSON] Також позивач просив суд зобовязати ТОВ «Телерадіоорганізація «Ліга» видалити інформацію відео сюжет під назвою «Що буде з банями на березі [PERSON]? На що можна поскаржитись міському голові?» з мережі Інтернет з власних сторінок «Телеканал «Дитинець» у соціальних мережах «Facebook», «Twitter», з веб-сайту «You Tube» «Телеканал «Дитинець» та веб-сайту кабельного телеканалу «Дитинець» та пізніше 7 днів після набрання рішенням суду законної сили спростувати в такий же спосіб інформацію, поширену в мережі Інтернет на власних сторінках «Телеканал «Дитинець» у соціальних мережах «Facebook», «Twitter», на веб-сайті «You Tube» телеканалу «Дитинець», на веб-сайті кабельного телеканалу «Дитинець», в ефірі кабельного мовлення телеканалу «Дитинець» під назвою «Що буде з банями на березі [PERSON]? На що можна поскаржитись міському голові?» інформацію наступного змісту: «Інформація, поширена товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіоорганізація «Ліга» в мережі Інтернет на власних сторінках «Телеканал «Дитинець» у соціальних мережах «Facebook», «Twitter», на веб-сайті «You Tube» «Телеканал «Дитинець», на веб-сайті кабельного телеканалу «Дитинець», в ефірі кабельного мовлення телеканалу «Дитинець» під назвою «Що буде з банями на березі [PERSON]? На що можна поскаржитись міському голові?» про те, що помічник народного депутата України [PERSON] тримає незаконні бані на Десні та експлуатує їх є недостовірною». Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 1 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що 18 липня 2017 року Чернігівським міським головою [PERSON] у приміщенні залу засідань Чернігівської міської ради під час проведення розширеної наради із керівниками структурних підрозділів та керівниками комунальних підприємств було озвучено недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності. Зокрема, [PERSON] було зазначено, що: «Помічник народного депутата [PERSON] експлуатує прямо на березі річки дві бані, одну добудовує». Позивач зазначив, що дана цитата є обманом і в контексті всієї заяви [PERSON] формує недостовірне, а відтак і негативне ставлення до позивача, як до народного депутата України. Автор висловив саме фактичне твердження про те, що помічник народного депутата України [PERSON] тримає бані на березі [PERSON], оскільки дана інформація може бути перевірена на предмет її відповідності обєктивній дійсності. В подальшому цю інформацію було поширено серед необмеженого кола осіб ТОВ «Телерадіоорганізація «ЛІГА». Поширення цієї інформації відбулося також без відповідної перевірки на предмет достовірності. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 вересня 2017 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Не погодившись з зазначеним рішенням, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду не відповідають обставинам, що мають значення для справи. Зокрема, суд вказав, що мова йде про помічника народного депутата [PERSON], особу якого не встановили, а не про особисто позивача. Суд констатував факт без достатнього підтвердження цьому про те, що свідку [PERSON] представили громадянина [PERSON] ([PERSON], чи Павла), як помічника [PERSON], при цьому судом не було встановлено точного імя цієї особи, його відношення до цих законних/незаконних обєктів та чи має він взагалі якесь відношення до позивача. Дані обставини, який суд констатує як доведені, взагалі не підтвердженні жодним із наявних у матеріалах справи доказом. На думку апелянта, фактично суд керувався власними припущеннями. Апелянт звертає увагу, що судом неправильно застосовано ст.34 Закону України «Про статус народного депутата України» про відсутність професійної взаємоповязаності народних депутатів зі своїми помічниками та п.2 ч.1 ст.2.2 Постанови Верховної [PERSON] України «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України» у її незастосуванні до даної справи, з одночасним констатуванням відсутності репутаційних наслідків за дії помічників народних депутатів по відношенню до самих народних депутатів України, які суд охарактеризував в загальному. На думку апелянта, судом неправильно застосовано ст.32 Конституції України, що полягає в помилковості висновку про те, що поширена інформація саме про помічника народного депутата України, що інформація стосується суто самого помічника, а не позивача. Зазначає, що не правильно застосовано і ст.30 Закону України «Про інформацію», яка полягає в тому, що суд назвав порівнянням фактичні твердження. Тобто, фраза: «Помічник народного депутата [PERSON] експлуатує прямо на березі річки дві бані, одну добудовує» це, за версією суду, порівняння з особою, яка надає позивачу допомогу. Аналізуючи формулювання даної фрази та фрази «Помічник нардепа тримає незаконні бані на Десні», позивач зазначає, що слід визнати, що її автором висловлено саме фактичне твердження про те, що: 1. помічник народного депутата України [PERSON] фактичне твердження; 2. тримає/експлуатує/добудовує бані/лазні на березі [PERSON] фактичне твердження, оскільки дана інформація може бути перевірена на предмет її відповідності обєктивній дійсності, тому і твердження є апріорі фактичним, а не жодним порівняннями, що судом першої інстанції було названо оціночними судженнями. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність рішення суду, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.68 Конституції України та ст.270 ЦК України фізична особа має право на життя, право на охорону здоровя, право на безпечне для життя і здоровя довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі тощо. Статтями 297, 299 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 32 Конституції України кожному гарантовано судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що поширена Чернігівським міським головою [PERSON] та ТОВ «Телерадіоорганізація «Ліга» інформація безпосередньо не стосується діяльності позивача, як народного депутата України, інформація не зачіпає особисті немайнові права позивача або членів його сімї, зокрема, честь, гідність та ділову репутацію, в звязку з цим, позивачу не належить право вимагати її спростування в судовому порядку. Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи. Судом встановлено, що 18 липня 2017 року Чернігівським міським головою [PERSON], під час проведення розширеної наради із керівниками структурних підрозділів та керівниками комунальних підприємств міської ради, було повідомлено про те, що помічник народного депутата [PERSON] незаконно експлуатує прямо на березі річки дві бані, одну добудовує. Дана інформація була поширена ТОВ «Телерадіоорганізація «Ліга» у мережі Інтернет на власних сторінках «Телеканал «Дитинець» у соціальних мережах «Facebook», «Twitter», на веб-сайті «You Tube» «Телеканал «Дитинець», на веб-сайті кабельного телеканалу «Дитинець», в ефірі кабельного мовлення «Телеканал «Дитинець» у вигляді відеосюжету під назвою «Що буде з банями на березі [PERSON]? На що можна поскаржитись міському голові?», в якому повідомлялося про те, що: «…помічник народного депутата [PERSON] тримає незаконні бані на Десні» (коментар авторки сюжету [PERSON]), «…помічник народного депутата [PERSON] експлуатує прямо на березі річки дві бані, одну добудовує» (заява Чернігівського міського голови [PERSON]; далі Інформація). Так, 18 липня 2017 року в мережі Інтернет на веб-сайті сайті «You Tube» «Телеканал «Дитинець» (власник ТОВ «Телерадіоорганізація «ЛІГА») було поширено відеоматеріал під назвою «Що буде з банями на березі [PERSON]? На що можна поскаржитись міському голові?». [Електронний ресурс]. Режим доступу: https://www.youtube.com/watch?v=JzFlnZMn8rc&t=47s (а.с.14). 18 липня 2017 року в мережі Інтернет у соціальній мережі «Facebook» на сторінці «Телеканалу «Дитинець» (власник ТОВ «Телерадіоорганізація «ЛІГА») також було поширено даний сюжет під назвою «Що буде з банями на березі [PERSON]? На що можна поскаржитись міському голові?». [Електронний ресурс]. Режим доступу: https://www.facebook.com/TVDNET/videos/vb.167095473339530/1361771563871909/?type=2&theater (а.с.15). 19 липня 2017 року в мережі Інтернет у соціальній мережі «Twitter» на сторінці «Телеканалу «Дитинець» (власник ТОВ «Телерадіоорганізація «ЛІГА») також було поширено даний сюжет під назвою «Що буде з банями на березі [PERSON]? На що можна поскаржитись міському голові?». [Електронний ресурс]. Режим доступу: https://twitter.com/detinets_tv (а.с.16). 20 липня 2017 року в мережі Інтернет на веб-сайті кабельного «Телеканалу «Дитинець» (власник ТОВ «Телерадіоорганізація «ЛІГА») також було поширено даний сюжет під назвою «Що буде з банями на березі [PERSON]? На що можна поскаржитись міському голові?» [Електронний ресурс]. Режим доступу: http://webtv.net.ua/ua/tvnews/3975 (а.с. 13). 20 липня 2017 року в ефірі кабельного мовлення «Телеканалу «Дитинець» (власник - ТОВ «Телерадіоорганізація «ЛІГА») також було поширено даний сюжет під назвою «Що буде з банями на березі [PERSON]? На що можна поскаржитись міському голові?» Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що дії відповідачів з поширення інформації, яка є обманом, формує недостовірне, відтак і негативне ставлення до позивача, як до народного депутата України, а тому, просив визнати поширені відповідачами відомості такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Згідно розяснень п.п.15, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України у «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно пункту 21 даної постанови Пленуму Верховного Суду України, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. В Резолюції 1165 (1998 року) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У ст.ст.3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У звязку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Однак, колегія судів вважає, що в даному випадку спірне висловлювання не є критикою виконання ним функції, а є фактичними даними, які не підтверджені жодним доказом. Згідно ст.30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ч.ч.1, 4, 6 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обовязків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Свобода висловлювань гарантується ст.10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Так, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане з обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цінності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоровя або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідними в демократичному суспільстві. Політику, звичайно, надається право захищати свою репутацію, навіть коли він діє не у своїй приватній якості, але вимоги такого захисту повинні бути зважені у світлі інтересів відкритої дискусії з політичних питань, оскільки виключення зі свободи висловлювань повинні тлумачитися вузько (Обершлик проти Австрії рішення від 23 травня 1991). Тому межі прийнятної критики стосовно політиків, які виступають у своїй публічній якості ширше ніж по відношенню до приватної особи. Перший неминуче і свідомо сам робить себе відкритим для детальної перевірки кожного його слова і вчинку як журналістами так і всім суспільством, і він повинен показати вищий рівень толерантності, особливо, коли він сам висловлює публічні твердження, які легко піддаються критиці. Принцип, згідно з яким свобода висловлювань також охоплює інформацію чи ідеї, які ображають, шокують чи дратують має, звичайно, також особливу важливість стосовно преси. Хоча преса не повинна переступати обмеження, встановлені, між іншим, «для захисту репутації інших», її завданням є передавати інформацію і ідеї щодо політичних питань і щодо інших питань, які представляють загальний інтерес. Преса здійснює суттєву функцію у демократичному суспільстві, і це є фактором особливої важливості для рішення Суду у справах про захист честі і гідності. Суд повинен уважно ставитися до того факту, що журналістська свобода також охоплює можливі звернення до рівня перебільшення чи навіть провокації. Саме тому національна межа розуміння окреслюється інтересом демократичного суспільства у наданні можливості пресі виконувати належну їй по праву роль «сторожового собаки суспільства» у поширенні інформації, що представляє серйозний громадський інтерес (Бладет Тромсо і Стенсаас проти Норвегії, рішення від 20 травня 1999). Тобто, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Як вбачається з матеріалів справи, інформація, озвучена Чернігівським міським головою [PERSON] під час проведення розширеної наради із керівниками структурних підрозділів та керівниками комунальних підприємств міської ради, за змістом може бути перевірена. Зокрема, висловлюючи дану інформацію, автором не було встановлено хто саме є помічником народного депутата [PERSON], які саме бані він експлуатує чи добудовує на березі [PERSON]. Судом першої інстанції було зазначено, що поширена інформація безпосередньо стосується господарської діяльності [PERSON], якого Чернігівський міський голова вважав помічником народного депутата [PERSON], хоча серед помічників-консультантів особи з таким прізвищем не значиться (а.с.63). Однак, Чернігівським міським головою було озвучено дослівно інформацію не про діяльність [PERSON], а про помічника народного депутата [PERSON], що стосується вже саме позивача. На підставі вищезазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні з вимогами закону, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а позов [PERSON] задоволенню в частині визнання інформації недостовірною, такою, що опорочить честь, гідність та ділову репутацію, зобовязання видалити та спростувати дану інформацію, а оскільки відеосюжет не стосується предмету спору в цілому, видаленню підлягає саме та його частина, в якій міститься недостовірна інформація. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то колегія суддів прийшла висновку, що в задоволенні даних вимог слід відмовити. Згідно п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» На відповідача може бути покладено обов'язок по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди, не тільки тоді, коли суд задовольнив вимоги позивача про спростування поширених відомостей, а й тоді, коли відповідач спростував їх добровільно. Відповідно до ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» і ст.48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», на органи масової інформації, їх працівників і автора не може бути покладено обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди за публікацію чи поширення відомостей, які не відповідають дійсності, якщо вони містились в офіційних повідомленнях чи були одержані від інформаційних агентств чи прес-служб державних органів та органів об'єднань громадян або є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим засобом інформації (з посиланням на нього), офіційних виступів посадових осіб державних органів, виступів народних депутатів, або містилися у авторських виступах, які передаються в ефір без попереднього запису. Відповідно до ч.2 ст. 31 ЗУ «Про інформацію» суб'єкти владних повноважень як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Це не позбавляє посадових і службових осіб права на захист честі, гідності та ділової репутації в суді. Вирішуючи вимогу про стягнення моральної шкоди, колегія суддів враховує, що позивач є публічною особою, відомим політиком в Україні, тому немає підстав для задоволення даної вимоги. Відповідно до ст.88 ЦПК України з Чернігівської міської ради та ТОВ «Телерадіоорганізація «Ліга» на користь [PERSON] необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору за розгляд його позовної заяви та апеляційної скарги по 1728 грн. з кожного. Враховуючи, що при поданні позовної заяви [PERSON] не повністю сплачений судовий збір, то з Чернігівської міської ради та ТОВ «Телерадіоорганізація «Ліга» в дохід держави слід стягнути також по 960 грн. судового збору.

Outcome: partial