Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

В серпні 2015 року ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказало, що 25.06.2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та [PERSON] уклали договір про іпотечний кредит № 774-07/01, відповідно до умов якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 33000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10,5% річних з кінцевим терміном погашення не пізніше 20 червня 2017 року. Відповідач в свою чергу зобовязався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та погасити кредит у визначений строк. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 777-07/06 від 25.06.2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] поручився за виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 27.05.2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 717051,32 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, а також понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити за підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення в яких вказав, що документи щодо нового кредитора йому не надіслали. Не внесенні зміни до договору, щодо рахунку для сплати платежів, позивач не має валютної ліцензії, а отже не може вимагати сплати боргу, просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] діючи в інтересах відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду пояснення в яких вказав, що порука за договором поруки є припиненою, оскільки банк та відповідач внесли зміни до кредитного договору щодо відстрочки по платежах, внаслідок чого збільшились відсотки за користування кредитом, при цьому зміни до договору поруки не вносились, а поручитель не дав згоди на внесення змін до кредитного договору, також вказує, що позивач має отримати ліцензію на здійснення валютних операцій, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та [PERSON] уклали договір про іпотечний кредит № 774-07/01, відповідно до умов якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 33000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10,5№ річних з кінцевим терміном погашення не пізніше 20 червня 2017 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 777-07/06 від 25.06.2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] поручився за виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором. 25.12.2009 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] уклали договір про внесення змін № 138-09/01 до договору про іпотечний борг № 774-07/01 від 25.06.2007 року, відповідно до якого додаток № 1 до головного договору викладено в новій редакції, з 20.01.2010 по 31.12.2010 позичальнику надана відстрочка по сплаті тіла кредиту. Станом на 27.05.2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 774-07/01 від 25.06.2007 року становить 717051,32грн., в т.ч. за кредитом 421990,77грн., по відсотках 172695,68грн., пеня 122364,87грн. Відповідно до договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступив, а ТзОВ «Кредитні ініціативи» прийняв право вимоги за кредитним договором № 774-07/01 від 25.06.2007. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель, за змістом указаних норм матеріального права, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України ). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки. Так, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання. Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів. Судом встановлено, що договором про внесення змін до кредитного договору внесено без згоди поручителя зміни, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, цим договором було надано відстрочку по сплаті тіла кредиту, що призвело до збільшення процентів за користування кредитом, що свідчить про збільшення обсягу його відповідальності. Таким чином, аналіз норми ч. 1 ст. 559 ЦК України свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Верховний Суд України щодо цього питання сформулював правовий висновок у постановах від 21 травня 2012 року (№ 6-18цс11, № 6-69цс11), у яких зазначив, що за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. Щодо наявності у позивача ліцензії НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями, то слід зазначити наступне. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня (постанова Верховного Суду України № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року). Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету. Вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у кредитора ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті (постанова Верховного Суду України № 6-145цс14 від 24 вересня 2014 року, 6-190цс15 від 16 вересня 2015 року). Позивач заявляє до стягнення суму в національній валюті, у тому числі й вимоги про застосування наслідків порушення кредитного зобов'язання у вигляді пені. Щодо заперечень відповідача про неотримання документів про перехід прав вимоги, то відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі. Із роз'яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінним від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК ). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду 13.02.2014 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 774-07/01 від 25.06.2007 року, яка станом на 31.03.2013 року становить 168330,34 грн. і складається із заборгованості: за кредитом у сумі 157 442,83 грн., за відсотками у сумі 10 887,51 грн., слід звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме: на однокімнатну квартиру № 168 загальною площею 27,40 м2, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул.. М.Залізняка,20, шляхом проведення прилюдні торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведення суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Заборгованість за кредитним договором не погашена. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ТзОВ «Кредитні ініціативи» підлягають задоволенню частково, а з [PERSON] належить стягнути користь позивача заборгованість за договором про іпотечний борг № 774-07/01 від 25.06.2007р. в розмірі 717051,32грн., в т.ч. за кредитом 421990,77грн., за відсотками 172695,68грн., пені 122364,87грн. В задоволенні вимог до поручителя [PERSON] належить відмовити, оскільки порука є припиненою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» належить стягнути судові витрати в розмірі 1827,00грн.

Outcome: partial