Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана цивільна справа, в обґрунтування своїх позовних вимог за якою позивач послався на те, що на нього законом покладено обов`язки із постачання природного газу побутовим споживачам, яким є і відповідач. Відповідно до чинного законодавства постачання природного газу споживачам здійснюється на підставі типового договору, який було затверджено постановою НКРЕКП від 30 червня 2015 року №2500. Цей договір є договором приєднання, а отже він може бути прийнятий споживачем лише в цілому, і приєднання відповідача до його умов підтверджується фактом сплати в січні та жовтня 2016 року вартості спожитого природного газу. Протягом жовтня 2016 року - березня 2017 року позивач надавав відповідачу послуги з постачання природного газу, а відповідач його споживав, однак не здійснював оплату за надані послуги в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 31638,49 гривень, на яку позивачем на підставі ст.625 ЦК України нараховано 3% в розмірі 1508,26 гривень та інфляційні втрати в розмірі 4797,8 гривень, які позивач і просить стягнути з відповідача за своїм позовом. При цьому, позивач вказує на те, що оскільки відповідач не повідомив своєчасно позивача про зміну власника нерухомого майна, за адресою якого надавались послуги з газопостачання та обліковується борг, то саме відповідач має сплати означений борг позивачу. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, пославшись на підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі з тих підстав, що наприкінці жовтня 2016 року він продав нерухоме майно, за адресою якого позивач надавав послуги з постачання природного газу, і на момент такого продажу боргів з оплати житлово-комунальних послуг не було. За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи за відсутності позивача. Вислухавши відповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до на ступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач з липня 2015 року є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються позивачем, як постачальником, за адресою [ADDRESS] , у зв`язку із чим на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок за № [NUMBER] . (а.с.9) Послуги з постачання відповідачу, як споживачу, природного газу за вищевказаною адресою здійснюються на підставі типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2500. Підтвердженням приєднання відповідача до умов вказаного договору є оплата ним рахунків за постачання природного газу за січень та жовтень 2016 року, що підтверджується карткою фінансового стану особового рахунку боржника (а.с.9). За змістом п.п.1.1, 1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам цей договір є публічним договором приєднання, що укладається на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до цього Договору). Пунктом 2.1 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам визначено, що Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Пунктами 4.3, 4.6 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам встановлено, що розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. При розрахунку за квитанціями абонентської книжки Постачальника Споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Пунктом 11.5 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам передбачено, що дія цього договору припиняється у разі зміни власника об`єкта споживача. Як встановлено судом в ході розгляду справи, позивач свої договірні зобов`язання виконав в повному обсязі, однак споживач послуг позивача за адресою [ADDRESS] свої договірні зобов`язання не виконує належним чином, внаслідок чого за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року утворилась заборгованість за спожитий природний газ в загальному розмірі 31638,49 гривень, на яку позивачем за той же період нараховано 3% річних в розмірі 1508,26 гривень, а також інфляційні втрати в розмірі 4797,8 гривень, що підтверджується карткою фінансового стану особового рахунку споживача, розрахунком заборгованості в тексті позову (а.с.9). Разом з тим, в судовому засіданні також встановлено, що 27 жовтня 2016 року відповідачем на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлового приміщення відчужено належне йому нерухоме майно за адресою [ADDRESS] новому власнику - [PERSON] , а отже з 27 жовтня 2016 року новим фактичним споживачем послуг позивача з постачання природного газу став не відповідача, а зазначений новий власник нерухомого майна. При цьому, як слідує зі змісту розрахунку заборгованості та картки фінансового стану особового рахунку споживача, станом на момент здійснення зазначеного відчуження за відповідачем обліковувалась заборгованість за спожитий природний газ за жовтень 2016 року в розмірі 407,83 гривень, на які позивачем нарахованого 3% річних в розмірі 22,42 гривень, інфляційні втрати в розмірі 76,93 гривень. Доказів протилежного сторонами суду не надано. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вищевказаного Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, врегульовані нормами ЦК України, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496 (далі - Правила), Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Так, відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права. Нормами ст.ст.11, 525, 626, 629 ЦК України визначено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом п.3 Розділу І, п.п.1, 2, 4 Розділу ІІІ Правил підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст.ст.633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2500, разом із супровідним листом за формою, встановленою додатком 2 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2500. За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник. Згідно положень ст.ст.633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст.ст.641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року визначено, що споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За змістом норм ст.ст.13, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року до житлово-комунальних послуг віднесено окрім іншого комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини правовідносин сторін в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про можливість лише часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за жовтень 2016 року разом із нарахованими на неї 3% річних та інфляційними втратами, в решті позову слід відмовити. Правова позиція суду, покладена в основу такого рішення суду, ґрунтується на наступному. Так, в судовому засіданні дійсно було підтверджено факт існування між сторонами договірних правовідносин, предметом яких були постачання позивачем за адресою нерухомого майна відповідача (об`єкта споживача) природного газу в обсязі (об`ємах), необхідних відповідачу, як споживачу, а також оплата відповідачем зазначеного природного газу, фактично спожитого ним, у строки, встановлені договором. Вказані правовідносини сторін оформлені Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам шляхом приєднання відповідача до даного договору внаслідок сплати вартості спожитого ним газу у січні та жовтні 2016 року. Разом з тим, 27 жовтня 2016 року відповідачем було відчужено належне йому нерухоме майно (об`єкта споживача), за адресою якого позивачем постачався природний газ на підставі зазначеного договору, що у відповідності до п.11.5 останнього зумовлює припинення дії такого договору, а отже і припинення зобов`язання відповідача оплачувати природний газ, поставлений за адресою нерухомого майна вже його новому власнику. Відповідач залишається зобов`язаним сплатити лише борг, що існував на момент відчуження об`єкта споживача новому власнику. Такий борг судом встановлено за жовтень 2016 року в загальному розмірі 507,18 гривень, з яких: 407,83 гривні - заборгованість за спожитий природний газ, 22,42 гривень - 3% річних на суму основного боргу, 76,93 гривень - інфляційні втрати. І саме цей борг підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому суд вважає помилковим та не приймає до уваги посилання сторони позивача на п.п.5, 9 Розділу ІІІ Правил як підставу для покладення на відповідача зобов`язання відшкодувати весь обліковуваний борг за адресою раніше належного позивачу нерухомого майна. Така оцінка судом зазначених тверджень позивача ґрунтується на тому, що п.5 розділу ІІІ Правил встановлює обов`язок саме нового, а не колишнього, власника об`єкта побутового споживача, у випадку його зміни, самостійно звернутися до постачальника природного газу із спеціальними обов`язками з відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору постачання природного газу. При цьому, невиконання такого обов`язку не тягне продовження існування у колишнього власника об`єкта споживача обов`язку сплачувати вартість поставленого природного газу замість нового власника. Щодо п.9 Розділу ІІІ Правил, то його положення не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки відбулась саме зміна власника об`єкта споживача внаслідок відчуження нерухомого майна іншому власнику, а не повне та остаточне припинення користування природним газом за адресою об`єкту споживача у разі звільнення займаного приміщення. Доказів протилежного позивачем суду не надано. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: partial