Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

В серпні 2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, якою просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 217824,84 дол. США. В обґрунтування позовної заяви позивача зазначив наступні обставини. 23 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є позивач та [PERSON], був укладений Кредитний договір, відповідно до умов якого Позивач зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 223000 дол., а [PERSON] зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. В забезпечення виконання умов кредитного договору між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки від 23 жовтня 2007 року. Як зазначив позивач, у зв'язку з нездійсненням [PERSON] у встановлені Кредитним договором строки платежів за кредитом та нарахованими процентами з 12 червня 2012 року заборгованість за Кредитним договором була визнана простроченою та перенесена на рахунки простроченої заборгованості, а процентна ставка встановлена у розмірі 18,9% річних. Відсотки, нараховані з дати видачі кредиту по 31 січня 2009 року, погашені [PERSON] в повному обсязі. Позивач звертався до відповідача [PERSON] з вимогою про дострокове повернення кредиту, однак відповідач порушення основного зобов'язання не усунув, кредит та проценти за користування ним достроково не повернув. В результаті невиконання умов договору, заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем станом на 12 серпня 2013 року склала 217 824,84 дол. США та 21041,50 дол. США. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] перед Позивачем за Кредитним договором було укладено Договір поруки від 23 жовтня 2007 року з [PERSON]. Позивач 04 лютого 2013 року звертався до відповідача [PERSON] із вимогою щодо виконання зобов'язання забезпеченого порукою, однак [PERSON] вимоги позивача та умови договору поруки не виконала. У зв'язку із чим, як зазначив позивач, вона несе солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за договором поруки. Представник позивача, яка діє по довіреності - Шевченко О.Є., у судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи в їх відсутність до суду не надали. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позов не визнала, з огляду на той факт, що позивачем було пропущено шестимісячний строк для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості з поручителя. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України встановлено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлений строк позовної давності в один рік. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином і в термін відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 534 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно умов ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У відповідності до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Частиною 4 статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629, 638 Цивільного кодексу України встановлено що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно з ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Судом встановлено, що 23 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк» та відповідачем [PERSON], був укладений Кредитний договір № 29/2007-123 ФЛ, відповідно до умов якого Позивач зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 223000 дол., а [PERSON] зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. Згідно п. 2.1 Кредитного договору проценти нараховуються Банком за такими ставками: проценти за користування кредитом за строковою заборгованістю нараховуються Банком за ставкою у розмірі 13,9% річних; проценти за користування кредитом за простроченою заборгованістю нараховуються Банком за ставкою у розмірі 18,9% річних. Згідно п. 3.4.2 Кредитного договору проценти за користування кредитом повинні сплачуватися Відповідачем до 20 числа (включно) місяця, наступного за місяцем нарахування процентів. Згідно п. 3.4.1. та п. 2.1. Кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язався повернути позивачу в повному обсязі згідно графіку, наведеному в додатку №1 до Кредитного договору, в строк до 15 жовтня 2027 року. В зв'язку з нездійсненням [PERSON] у встановлені кредитним договором строки платежів за кредитом та нарахованими процентами, у нього виникла прострочена заборгованість за сумою кредиту. Згідно п. 3.1.4 Кредитного договору Банк набуває право вимагати від [PERSON] дострокового повернення всього кредиту разом із розрахованими процентами при невиконанні Позичальником зобов'язань, передбачених Кредитним договором. Згідно п. 5.1. Кредитного договору у разі порушення відповідачем [PERSON] виконання зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом, він зобов'язаний сплатити на вимогу Банка пеню у розмірі 0,05 % від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період, від суми прострочки виконання зобов'язань за кожен день прострочення. Як вбачається судом із розрахунку позивача, розмір подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення становить 0,04%. Згідно п.5.1. Кредитного договору за кожний випадок порушення [PERSON] обов'язків, передбачених пп. 3.4.3-3.4.6., [PERSON] зобов'язався сплатити на вимогу Банку на його користь штраф у розмірі 5% від суми одержаного кредиту. Судом також встановлено, що позивач 04 грудня 2012 року звертався до відповідача [PERSON] із вимогою № DON-61/1673 про дострокове повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом, яку відповідач не отримав, а рекомендоване поштове повідомлення повернулось до позивача за закінченням терміну зберігання. Проте відповідач вважається повідомленим належним чином. Із матеріалів, долучених до поданої до суду заяви вбачається, що 23 жовтня 2007 року в забезпечення виконання умов кредитного договору між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 29/2007-123ФЛ/2. Відповідно до умов п. 1.1. договору поруки, поручитель відповідає перед Кредитором за порушення основного зобов'язання Позичальником. Пунктом 1.2. договору поруки був визначений об'єм відповідальності [PERSON] перед позивачем: умови та об'єм зобов'язань відповідача [PERSON] перед позивачем по основному зобов'язанню, включаючи повернення суми кредиту, сплату відсотків за його використання, неустойки (пені, штрафів) та спричинених збитків, а саме: повернути суму кредиту у розмірі 223000 дол. США до 15 жовтня 2027 року; сплатити відсотки за користування кредитом за строковою заборгованістю в розмірі 13,9 % річних; сплатити відсотки за безпідставне користування кредитом за простроченою заборгованістю в розмірі 18,9 % річних; сплатити штрафи та пеню - відповідно до умов Основного зобов'язання. Пунктами 2.5, 3.1. договору поруки встановлено, що Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником за виконання Основного зобов'язання. Пунктом 4.1. договору поруки встановлено, що договір вступає в силу з моменту його підписання та прияє свою дію с моменту повного виконання сторонами усіх зобов'язань по цьому договору. Судом також встановлено, що позивач 04 лютого 2013 року звертався до відповідача [PERSON] із вимогою про дострокове повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом, яку відповідач не отримав, а рекомендоване поштове повідомлення повернулось до позивача за закінченням терміну зберігання. Проте відповідач вважається повідомленим належним чином. Таким чином, як вбачається судом із розрахунку позивача, відповідачі несуть солідарну відповідальність за виплату позивачу заборгованості за договором кредиту, яка станом на 12 серпня 2013 року склала 217 824,84 дол. США та еквівалент 21041,50 дол. США, з яких: заборгованість за сумою кредиту 176 935,32 дол. США; заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом 40 889,52 дол. США; сума пені за порушення строків виконання зобов'язань за Кредитним договором еквівалент 9891,50 дол. США; сума штрафу за порушення обов'язків, передбачених п.п. 3.4.3-3.4.6 Кредитного договору, склала еквівалент 11150 дол. США. Аналіз фактично встановлених обставин справи та вимог цивільного законодавства дозволяє суду дійти висновку, що уданому випадку не можна розцінювати встановлений п. 4.1. договору поруки № 29/2007-123ФЛ/2, як строк дії цього договору, оскільки це не відповідає умовам ст. 252 ЦК України. Таким чином суд прийшов до висновку, що строк в договорі поруки не встановлено. Отже суд, у даному випадку застосовує положення ч. 4 ст. 559 ЦК України та вважає, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Таким чином строк дії договору поруки № 29/2007-123ФЛ/2, який був укладений між банком та відповідачем [PERSON], було припинено 12 чевня 2013 року, а саме після спливу шестимісячного строку після направлення 11 грудня 2012 року відповідачу [PERSON] вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором № 29/2007-123 ФЛ від 23 жовтня 2007 року. Отже, з огляду на фактично встановлені під час розгляду обставини даної цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» щодо солідарного стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON], підлягають залишенню без задоволення, яка такі, що не ґрунтується на законі. При задоволенні позову на користь позивача з відповідача, відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed