Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до Рівненського державного гуманітарного університету про визнання недійсним наказу по зменшення ставки старшого викладача звернулась [PERSON] В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд їх задоволити та визнати недійсним наказ №189-п від 22 вересня 2014 року в частині переведення [PERSON] з 1,0 на 0,75 ставки старшого викладача кафедри теорії методики профосвіти Рівненського державного гуманітарного університету; стягнути з Рівненського державного гуманітарного університету на користь [PERSON] понесені судові витрати, а саме сплачені адвокатські послуги в розмірі 1000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачем не було повідомлено позивача про її переведення з 1,0 на 0,75 ставки старшого викладача, у відповідності до вимог чинного законодавства за два місяці до винесення оскаржуваного наказу. В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Свої заперечення мотивує тим, що про переведення позивача з 1,0 на 0,75 ставки позивач була достовірно повідомлена, оскільки на засіданні кафедри у відповідності до протоколу №8 від 12 вересня 2014 року, серед присутніх була позивачка [PERSON], тому твердження про те, що її не повідомили є абсурдним і нічим не обґрунтованим. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно наказу №187-к від 01 вересня 2011 року [PERSON] прийнята на посаду старшого викладача кафедри професійної педагогіки і трудової підготовки згідно конкурсного обрання на засідання Вченої Ради ФТФ з 01 вересня 2011 року за трудовим договором на п'ять років по 31 серпня 2016 року. Встановлений посадовий оклад з розрахунку 1 923, 00 із загального фонду пропорційно до встановленого розміру навчального навантаження на рік з виплатою надбавки за вислугу років в розмірі 30% посадового окладу. З дослідженого в судовому засіданні витягу з наказу від 22 вересня 2014 року №189-п (в додаток до наказу по РДГУ №128 осн/д від 01 вересня 2014 року) за підписом в.о. ректора Рівненського державного гуманітарного університету професора А.М. Воробйова вбачається, у відповідності до затверджених протоколів розподілу навчального навантаження науково-педагогічних працівників РДГУ на 2014/2015 навчальний рік та на підставі поданих завідувачами кафедр службових записок - вважати з 1 вересня 2014 року (на 2014/2015 н.р.) на відповідних посадах з посадовим окладами згідно штатного розпису із відповідних фондів оплати праці з виплатою наявних надбавок і доплат наступних науково-педагогічних працівників: кафедра теорії та методики профосвіти: [PERSON] - перевести з 1,0 на 0,75 ставки старшого викладача. Суд вважає даний наказ незаконним виходячи з наступного. Відповідач по справі в односторонньому порядку зменшив (змінив) розмір заробітної плати позивача не повідомивши ні її ні трудовий колектив відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до положення статей 21, 22 Закону України «Про оплату праці» роботодавець не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством угодами і колективними договорами. Враховуючи заборону прийняття в односторонньому порядку рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством і колективним договором, підприємство має самостійно розробити порядок зменшення заробтіної плати і погодити його з органом, який представляє інтереси трудового колективу. Право на ведення переговорів і укладення колективних договорів (угод) від імені найманих працівників надається, зокрема, професійним спілкам, об'єднанням профспілок в особі їх виборних органів. Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до ст.103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Зміна зазначених умов праці може відбуватися виключно у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Якщо ж змін в організації виробництва і праці немає, власник не вправі одностороннє змінювати істотні умови праці. При цьому, змін в організації виробництва і праці носять не персоніфікований характер та не можуть стосуватися конкретного працівника. В судовому засіданні було встановлено, що у відповідності до вимог КЗпП України позивача не було повідомлено за два місяці про запровадження зміни умов праці в бік погіршення. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні позовні вимоги в частині визнання недійсним наказу про зменшення ставки знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими та доведеними, не спростовані представником відповідача, а тому вони підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Враховуючи викладені обставини, а також те, що в судовому засіданні представник позивача приймав участь, саме як представник, а не адвокат, тому в частині позовних вимог про стягнення витрат за сплачені адвокатські послуги в розмірі 1000,00 грн. слід відмовити. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від оплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved