Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

В серпні 2014 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом,уточненим в процесі розгляду справи,про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В позові зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19.11.2013 р.був задоволений її до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» та визнано незаконним наказ по звільнення [PERSON]№ 28/13 від 14.03.2013 р.,поновлено [PERSON]на посаді директора Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу»,стягнуто з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь [PERSON]середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 35700 гр.,відшкодування моральної шкоди у розмірі 1147 гр. 21.01.2014 р.та 22.01.2014 р.[PERSON]були отримані виконавчі листи,які 01.08.2014 р.пред*явлені до виконання у ВДВС Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві. На час звернення із даним позовом,відповідач не повернув [PERSON]трудову книжку,вказане вище судове рішення фактично не виконав. За період з листопада 2013 р.по липень 2014 р.позивачем розрахована заборгованість по заробітній платі,виходячи із розрахунку середнього заробітку 5100 гр.на місяць,в сумі 45900 гр. Посилаючись на ці обставини,позивач з підстав,передбачених ст.117,232,233,236 КЗпП України просить суд стягнути з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 45900 гр.та судові витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 2750 гр. В процесі розгляду справи позивач збільшила розмір позовних вимог і просила суд стягнути з відповідача на вказаних вище підставах заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2013 р.по вересень 2014 р.у розмірі 56100 гр. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON]заявлені вимоги підтримали та пояснили,що підставою даного позову є ст.117 КЗпП України,яка встановлює відповідальність власника або уповноваженого ним органу за затримку виплати заробітної плати. За період з листопада 2013 р.після прийняття судового рішення про поновлення позивача на роботі,відповідач до 11.09.2014 р. рішення суду не виконував,заробітну плату позивачу не сплачував,трудову книжку не видав,чим змусив позивача звернутись за правовою допомогою та оплатити відповідні послуги. З урахуванням вказаних обставин просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з*явився з невідомих причин,викликався шляхом направлення судових повісток,які вручені уповноваженому представнику завчасно,заяв про відкладення розгляду справи не подавав. При виконанні судового доручення уповноважений представник відповідача надав письмові пояснення по справі про те,що не визнає позов у повному обсязі, без визначення підстав заперечень проти позову та без підтвердження їх з посиланням на фактичні обставини справи та докази. Відповідно до ст.169 ЦПК України,справа розглянута без участі представника відповідача. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обгрунтовано і підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. З матеріалів справи суд встановив,що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19.11.2013 р.був задоволений позов [PERSON] до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» та визнано незаконним наказ по звільнення [PERSON]№ 28/13 від 14.03.2013 р.,поновлено [PERSON]на посаді директора Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу»,стягнуто з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь [PERSON]середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 35700 гр.,відшкодування моральної шкоди у розмірі 1147 гр. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25.12.2013 р.вказане рішення залишено без змін. 21.01.2014 р.та 22.01.2014 р.[PERSON]були отримані виконавчі листи,які 01.08.2014 р.пред*явлені до виконання у ВДВС Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві. 24.01.2014 р.[PERSON]звернулася до відповідача з письмовою заявою про виконання судового рішення у добровільному порядку. 11.08.2014 р.відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 336/3055/13-ц про поновлення [PERSON]на посаді директора Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу».про що повідомлено відповідача. Наказом № 235-к від 11.09.2014 р.[PERSON]поновлено на посаді директора Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на підставі вимоги державного виконавця. Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником, або уповноваженим органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку, або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до роз*яснень Пленуму Верховного Суду України у п.32,33,34 Постанови № 9 від 06.11.1992 р.»Про практику розгляду судами трудових спорів»(із змінами), стосовно до правил ст.24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ст.134 та нової редакції ст.237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Зважаючи на встановлені у справі обставини, суд прийшов до висновку про те, що в порядку ст.236 КЗпП України позивач має право на відшкодування затримки виконання рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19.11.2013 р.,яке в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання, до дати винесення наказу № 235-к від 11.09.2014 р.про поновлення [PERSON]на посаді директора Запорізької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». Відповідач жодними доказами не підтвердив виплату позивачу середнього заробітку за вказаний період у добровільному порядку,розрахунок позивача про розмір суми,заявленої до стягнення,не спростував. Ст.233 ч.2 КЗпП України визначено,що у разі порушення законодавства про оплату праці,працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Розмір середнього заробітку позивача 5100 гр.на місяць встановлений рішенням Шевченківського районного суду від 19.11.2013 р.і відповідно до ст.61 ЦПК України повторно не доказується. Відповідно до приписів ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З вищенаведеної норми вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Судом при розгляді справи встановлено порушення відповідачем прав позивача,які потребують захисту,суд приймає рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 19.11.2013 р.по 11.09.2014 р.у розмірі 51000 гр.(з розрахунку 5100 гр.*10 місяців),оскільки позивачем помилково був проведений розрахунок за 11 місяців. Відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу ,що підтверджується копією договору від 21.07.2014 р.,рахунками на оплату виконаних робіт,актами приймання -передачі виконаних робіт,квитанціями на оплату правової допомоги у розмірі 2750 гр.,що узгоджується з приписами ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ст.88 ЦПК України, на користь держави суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 510 гр. пропорційно розміру задоволених майнових вимог(51000:100*1%),від попередньої сплати якого позивач звільнена. На підставі ст.24,233,236 КЗпП України,ст.3,10,11,57,60,84,88,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: partial