Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], в якому позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 лютого 2010 року в розмірі 38119,19 гривень, судові витрати у справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 10 лютого 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 100,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до платіжного календарю. Однак відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому та комісії у встановленні договором терміни, у звязку з цим станом на 31 грудня 2016 року сума заборгованості Відповідача складає 38119,19 гривень, де: 2380,33 гривень заборгованість за кредитом, 29876,92 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3570,55 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 1791,39 грн. штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої він підтримує позовні вимоги та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, оскільки судом рекомендовано направлялись судові повістки на зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. В звязку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом по справі встановлено факт, що 10 лютого 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н. Згідно умов договору, передбачених ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати [PERSON] кредит в розмірі 100,00 гривень, а [PERSON], в свою чергу, зобовязався щомісячно сплачувати відсотки в розмірі 36,00% річних за користування кредитом. Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір, правовідносини по якому урегульовані договором та параграфом 2 глави 71 ЦК України, а саме, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем було прострочено повернення чергової частини позики. У звязку з чим станом на 31 грудня 2016 сума заборгованості за кредитом становить 2830,33 грн., за процентами 29876,92 грн., за пенею та комісією 3570,55 грн.. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом в сумі 2380,33 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 29876,92 грн., заборгованість за пенею та комісією 3570,55 грн., підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача: штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту: штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 1791,39 грн., то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому з урахуванням вищевикладеного, а також у звязку з викладеним, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні цих вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в іншій частині позову необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial