Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Степанівської сільської ради про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказала, що [INFO] року в м. Вінниця Вінницької області, помер її рідний батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку він не прийняв після смерті своєї матері [PERSON], що знаходиться на території Степанівської сільської ради, Теплицького району, Вінницької області. Після смерті [PERSON] вона є спадкоємцем за законом, однак, вчасно не звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини так як перебувала у відрядженні. Коли вона звернулась до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, то виявилось, що шестимісячний строк, який передбачений законодавством України для подання заяви про прийняття спадщини, закінчився, тому їй відмовили у прийняті заяви про прийняття спадщини. Вважає, що вказаний строк пропущено нею з поважної причини. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, направила на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги просить задовольнити. Від відповідача - Степанівської сільської ради - надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, вимоги [PERSON] визнають. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] року в м. Вінниця, Теплицького району, Вінницької області помер [PERSON], після його смерті залишилось майно у вигляді земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на тариторії Степанівської сільської ради, Теплицького району Вінницької області. Позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом, оскільки являється його рідною дочкою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER](а.с. 5); рішенням Теплицького районного суду від 17 серпня 2011 року, справ № 2-572/11(а.с. 12). Позивач до нотаріальної контори звернувся після спливу шестимісячного строку, який встановлено ст. 1270 ЦК України, тому постановою державного нотаріуса [PERSON] від 23 липня 2014 року їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини у зв'язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Враховуючи встановлені судом обставини, те, що позивач не мав змоги подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у зв'язку з тим що перебувала у відрядженні, відповідач позовні вимоги визнає, суд вважає, що у позивача були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, тому причину пропуску строку на прийняття спадщини визнає поважною і вважає можливим його продовжити, що відповідає правовому висновку Верховного суду України у справі 6-85цс12 від 26 вересня 2012 року. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved