Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

В серпні 2013 року позивач звернувся з позовною заявою до суду, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 14.03.2007 року у розмірі 33764,97 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 14.03.2007 року відповідач 14.03.2007 року отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за Кредитним договором відповідач станом на 31.08.2013 року має заборгованість у розмірі 33764,97 грн. Представник позивача Дементьєва О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та позов просила задовольнити в повному обсязі, при цьому посилалася на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, у зв'язку з пропуском терміну звернення до суду з даними вимогами. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У судовому засіданні було встановлено, що 14 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір б/н, на підставі особистої заяви останнього (а.с.18-19), згідно з умовами якого останній отримав від позивача кредитну картку із встановленим лімітом грошових коштів у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Даний Кредитний договір б/н від 14.03.2007 року складається з заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг (а.с.18-26). Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши [PERSON] кредитну картку із встановленим кредитним лімітом у сумі 5000,00 грн., який (ліміт) пізніше було збільшено до 9900,00 грн., що підтверджується випискою по особистому рахунку. Проте, у порушення умов договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти з відсотками позивача, в результаті чого, станом на 31.08.2013 року, має заборгованість за кредитом в розмірі 33764,97 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 9896,12 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 16539,92 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 5244,88 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1584,05 грн. (а.с.5-17). Відповідач в судовому засіданні просив застосувати строки позовної давнини до позовних вимог позивача та відмовити йому в задоволенні його позову у зв'язку з пропуском строків звернення до суду з даними вимогами. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В порядку ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ст. 267 ч. 4 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК України, суд вважає, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом. Проте, згідно п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, укладений між сторонами кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання сторонами. Якщо протягом цього терміну ні одна із сторін договору не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Як вбачається з матеріалів даної справи, відповідач не проінформував Банк про припинення дії Кредитного договору б/н від 14.03.2007 року, у зв'язку з чим, на теперішній час договір діє на умовах, погоджених між позивачем та відповідачем, при його укладанні. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 14.03.2007 року у розмірі 33764,97 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в розмірі 337 грн. 65 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved