Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

В серпні 2015 року до суду звернулася [PERSON] з вказаним позовом, в якому зазначала, що народилася 30 грудня 1967 року. Дівоче прізвище було [PERSON]. Її матірю є [PERSON]. Її батьком був [PERSON]. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії 1-ЯК №384635 від 17 лютого 1968 року, виданим Шабською сільською радою Белгород-Дністровського району Одеської області. При одруженні її прізвище було змінено на Воронову, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №0001183 7091 від 02 березня 2013 року, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Після розлучення та повторного шлюбу її прізвище стало [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу 1-ЖА №282073 від 25 грудня 1989 року, виданим пунктом реєстрації актів цивільного стану управління коменданта радянських військ за кордоном. 18 жовтня 1995 року помер її батько [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть 1-КЕ №296523 від 19 травня 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції. Після смерті батька відкрилася спадщина у складі квартири [ADDRESS], автомобіля марки Москвич 2141, грошового вкладу з належними процентами. Дану спадщину в повному обсязі прийняла її мама [PERSON], яка при подачі заяви про прийняття спадщини ввела нотаріуса в оману, не повідомивши про те, що крім неї є ще спадкоємці, тобто її дочка. Дана обставина підтверджується заявою [PERSON], наданою нею 19 квітня 1996 року до першої Кременчуцької нотаріальної контори та свідоцтвом на право власності №873/95 від 19 квітня 1996 року, виданого державним нотаріусом першої Кременчуцької нотаріальної контори м. Кременчука, які додані до матеріалів заяви. На час смерті батька вона вже проживала в Російській Федерації. Проживає там до теперішнього часу. Дана обставина підтверджується відповідними документами, копії яких додає до матеріалів позову. Нею пропущений строк подачі заяви про прийняття спадщини по поважній причині, а саме не могла приїхати в Україну для подачі заяви у звязку із знаходженням в іншій державі та відсутністю коштів для переїзду. Поважною причиною, по якій пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини є також те, що хворіла на час закінчення шестимісячного строку визначеного для подачі заяви на прийняття спадщини і знаходилася на стаціонарному лікуванні. Не могла подати заяву у звязку із тяжким станом здоровя. Дана обставина підтверджується архівною довідкою Московської міської клінічної лікарні №57, копія якої додається до матеріалів позову. У 2015 році звернулася із заявою про прийняття спадщини до Державного нотаріуса першої Кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON], але отримала відмову по тій причині, що пропустила встановлений законом шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Нотаріусом розяснено право звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. У звязку із тим, що пропустила встановлений законом строк по поважній причині, бажає реалізувати своє право на звернення до суду з відповідним позовом. Відомо, що мати після смерті батька одружилася і на теперішній час її прізвище [PERSON]. Дата її одруження не відома, так як і відсутні документи підтверджуючі факт одруження та зміну прізвища. Але ці дані достовірні і відповідають дійсності. Відповідно до вимог ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, яка визначає наслідки пропущення строку для прийняття спадщини за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Просила визнати поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини [PERSON] після померлого 18 жовтня 1995 року батька [PERSON] та визначити їй, [PERSON] додатковий строк 6 місяців для прийняття спадщини після померлого 18 жовтня 1995 року батька [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначивши, що позивач на момент смерті батька перебувала в м. Кременчуці, а також перебувала в м. Кременчуці протягом шести місяців з моменту його смерті та не була позбавлена можливості подати відповідну заяву до нотаріальної контори, що можуть підтвердити свідки. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 30 грудня 1967 року. Її дівоче прізвище було [PERSON]. Її матірю є [PERSON]. Її батьком був [PERSON]. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії 1-ЯК №384635 від 17 лютого 1968 року, виданим Шабською сільською радою Белгород-Дністровського району Одеської області. При одруженні її прізвище було змінено на Воронову, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №0001183 7091 від 02 березня 2013 року, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Після розлучення та повторного шлюбу її прізвище стало [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу 1-ЖА №282073 від 25 грудня 1989 року, виданим пунктом реєстрації актів цивільного стану управління коменданта радянських військ за кордоном. 18 жовтня 1995 року помер її батько [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть 1-КЕ №296523 від 19 травня 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції. Після смерті батька відкрилася спадщина у складі квартири [ADDRESS], автомобіля марки Москвич 2141, грошового вкладу з належними процентами. Дану спадщину в повному обсязі прийняла її мама [PERSON], яка при подачі заяви про прийняття спадщини ввела нотаріуса в оману, не повідомивши про те, що крім неї є ще спадкоємці, тобто її дочка. Дана обставина підтверджується заявою [PERSON], наданою нею 19 квітня 1996 року до першої Кременчуцької нотаріальної контори та свідоцтвом на право власності №873/95 від 19 квітня 1996 року, виданого державним нотаріусом першої Кременчуцької нотаріальної контори і м. Кременчука, які додані до матеріалів заяви. На час смерті батька позивача проживала в Російській федерації. Проживає там до теперішнього часу. Свідки по справі [PERSON], [PERSON] показали, що працювали у позивача та її матері на час смерті [PERSON] Неодноразово бачили позивача в м. Кременчуці й протягом шестимісячного терміну після смерті батька. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою сторін по справі. Неодноразово бачила позивача в м. Кременчуці протягом шестимісячного терміну після смерті батька. В той же час, згідно архівної довідки з міської клінічної лікарні № 57 м. Москви, РФ позивач по справі з 02.02.1996 року по 22.02.1996 року та з 09.04.1996 року по 29.04.1996 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в зазначеному медичному закладі та згідно наданих даних з міграційною служби РФ має постійне місце проживання в РФ, що в певній мірі спростовує показання свідків, до яких суд відноситься критично, так як вони, пригадуючи події, які відбувалися протягом шести місяців з моменту смерті [PERSON] не змогли пригадати події, що відбувалися після цього терміну. Суд знаходить поважною причиною, по якій пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини те, що позивач хворіла на час закінчення шестимісячного строку визначеного для подачі заяви на прийняття спадщини і знаходилася на стаціонарному лікуванні. Не могла подати заяву у звязку із станом і здоровя та проживанням в іншій державі. Відповідно до вимог ч.1 ст.1268, ч.2 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому згідно ч.1, ч.2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», пункт 24, зазначив, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2). За змістом ч.1 ст.3, ст.15, ст.58-60, ст.214, ст.215 ЦПК України суд визнає позовні вимоги законним і обґрунтованими, якщо позивач доведе належними і допустимими доказами те, що відповідач (особа, яка має відповідати по пред'явленим до неї вимогам) своїми діями або бездіяльністю порушує, не визнає або оспорює права, свободи або законні інтереси позивача. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved