Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

В серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із вищезазначеним позовом про виселення, з врахуванням уточнених позовних вимог позивач просив виселити вказаних відповідачів, посилаючись на те, що 28.02.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №KIG0GA0000786M, згідно якого Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 31500 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення 28.02.2010 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 28.02.2006 року між банком та відповідачами був укладений договір іпотеки №KIG0GA0000786M, згідно якого останні передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме належну на праві власності відповідачам квартиру [ADDRESS], загальною площею 85,83 кв.м.. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21.01.2015 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №KIG0GA0000786M від 28.02.2006 року в розмірі 1621821 грн. 20 коп. звернуто стягнення на квартиру №148 загальною площею 85,83 м2, яка розташована за адресою: Київська області, м. Обухів, вул. Київська, будинок 115 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з вязку з цим позивач просить виселити відповідачів які проживають та зареєстровані у вищевказаній квартирі. Представник позивача в судове засідання не зявився на адресу суду надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, та надав до суду заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, та подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про розгляд справи повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не направили. Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 28.02.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №KIG0GA0000786M, згідно якого банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 31500 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення 28.02.2010 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 28.02.2006 року між банком та відповідачами був укладений договір іпотеки №KIG0GA0000786M, згідно якого останні передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме належну на праві власності відповідачам квартиру [ADDRESS], загальною площею 85,83 кв.м. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21.01.2015 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №KIG0GA0000786M від 28.02.2006 року в розмірі 1621821 грн. 20 коп. звернуто стягнення на квартиру №148 загальною площею 85,83 м2, яка розташована за адресою: Київська області, м. Обухів, вул. Київська, будинок 115 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з вязку з цим позивач просить виселити відповідачів які проживають та зареєстровані у вищевказаній квартирі, що підтверджується вказаним рішенням, яке набрало законної сили. Згідно укладеного кредитного договору №KIG0GA0000786M від 28.02.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], кошти були надані для купівлі авто б/у, що підтверджується самим кредитним договором. Таким чином, зазначена квартира, що є предметом іпотеки, придбана відповідачами не за рахунок коштів, які отримані за кредитним договором від 28.02.2006 року №KIG0GA0000786M, оскільки право власності ними набуто ще в 1998 році. З довідки ТОВ «Міський житловий центр» від 28.10.2015 року №2667 вбачається, що у вищезазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], та неповнолітній [PERSON], [INFO]. Рішенням Обухівської міської ради №664 від 19.06.2007 року квартира [ADDRESS] закріплена за малолітнім [PERSON]. Обухівським районним судом Київської області в рішенні від 21.01.2015 року було встановлено, що позичальник [PERSON], порушив умови вищезазначеного кредитного договору, зокрема, не здійснював погашення кредиту та процентів за його користування в установлені кредитним договором строки. Відтак, прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - вищезазначену квартиру в рахунок погашення заборгованості [PERSON], перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором від 28.02.2006 року шляхом продажу будь-якій особі-покупцеві. В задоволенні позовних вимог банку про виселення всіх мешканців з цієї квартири відмовлено на тій підставі, що в матеріалах справи були відсутні докази повідомлення мешканців цієї квартири за 1 місяць про їх необхідність звільнити помешкання. Відповідно до ч.1\~ст.214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Встановлені судом підстави позову, зазначені позивачем в позовній заяві із правовим обґрунтуванням своїх вимог\~статтями 40 Закону України «Про іпотеку»\~та\~ст.109 ЖК УРСР\~дають підстави стверджувати про необхідність відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Згідно ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.2\~ст.11 ЦПК України) Саме на позивача процесуальним законом покладено обов`язок в силу ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України\~довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладена в постанові по справі №6-39цс15, яка відповідно до\~ст.360-7 ЦПК України\~є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують нормативно-правовий акт, що містить відповідну правову норму, зокрема, висновок Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За змістом частини першої\~статті 575 ЦК України\~та\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до\~статті 589 ЦК України, частини першої\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у\~статті 590 ЦК України\~й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено\~\~договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено\~Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки\~на підставі рішення суду\~здійснюється відповідно до\~статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою, другою\~статті 39 цього Закону\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.\~Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є\~стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя\~статті 109 ЖК УРСР\~регулює порядок виселення громадян. Відповідно до частини другої\~статті 109 ЖК УРСР\~громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення,\~що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга\~статті 109 ЖК УРСР\~встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином\~за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини першої\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~підлягають застосуванню як положення\~статті 40 цього Закону, так і норма\~статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане\~не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Установивши у справі, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана\~не\~за рахунок отриманих кредитних коштів, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири\~без надання їм іншого постійного житла. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed