Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ТДВ «АПК «Саврань» до [PERSON] (відповідач-1), [PERSON] (відповідач-2) про відшкодування шкоди та усунення перешкод у використанні земельних ділянок. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 17 лютого 2005 року між громадянином [PERSON] та Закритим (на той момент) акціонерним товариством Агропромисловий комплексом «САВРАНЬ» було укладено договір оренди землі у формі затвердженій постановою КМУ від 03.03.2004 року №220. Одночасно з вказаним вище договором оренди землі, 17 лютого 2015 року було укладено аналогічний договір оренди землі між [PERSON] та ЗАТ АПК «САВРАНЬ». В грудні 2011р. на підставі Закону України «Про господарські товариства» ЗАТ АПК «САВРАНЬ» було реорганізовано та створено нове товариство а саме Товариство з додатковою відповідальністю «АГРОПРОМИСЛОВИЙ КОМПЛЕКС «САВРАНЬ». З моменту державної реєстрації ТДВ «АПК «САВРАНЬ» воно являється правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ «АПК «САВРАНЬ». Обидва договори були укладені одночасно на абсолютно однакових умовах з різницею між ними лише в прізвищі імені по батькові та територіальністю об'єкту оренди. Відповідно до укладених договорів оренди земель (п.2) Відповідачі передали в строкове платне користування земельні ділянки ріллі площами 3,89 га та 3,89 га які знаходяться в [ADDRESS]. Разом площа переданих в оренду земель складає 7,78га. Нормативна грошова оцінка земель по окремості на момент укладення договору складає по 40 194 (сорок тисяч сто дев'яносто чотири) грн. 00 коп. У п.8 Договору строк дії договорів було сторонами погоджено та прописано на протязі 25 років. З переважним правом на поновлення строку оренди після закінчення строку оренди. В п.11 сторони передбачили, що орендна плата вноситься сторонами щорічно до 15 грудня. Земельну ділянку було передано в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п. 15 договору). Договори було зареєстровано у Савранському районному відділі земельних ресурсів (ОРІДЗК) 14 квітня 2005 року за номерами № 261 та № 262. Додатково договори та підписи на них було засвідчено головою Бакшанської сільської ради Дубчаком Д.А., печаткою голови селищної ради та своїм підписом. 07 вересня 2014 року Відповідач-1 почав перешкоджати в користуванні земельними ділянками Позивачу шляхом погроз підпалу с/г техніки під час оброблення земель, чим своїми діями завадив повністю будь-якому доступу до земельних ділянок та їх використання на умовах укладених договорів оренди. Відповідач-1 не дає Позивачу використовувати передані останньому в законне користування земельні ділянки на умовах оренди чим спричинив понесення Позивачем значних матеріальних збитків Станом на 13 грудня 2014 року відповідно до Агро-технічної Довідки про додаткові заходи по підвищенню родючості та фітосанітарного становища на полі розміщеному в [ADDRESS] загальною площею 7,78га., було витрачено 27 412 (двадцять сім тисяч чотириста дванадцять) грн. 05 коп.. З 07.09.2014 року по теперішній час Відповідачами незаконно захоплено земельні ділянки які знаходяться юридично у користуванні Позивача Відповідачами не законно здійснюється господарська діяльність на орендних земельних ділянках, використовуючи природні та додатково витрачені ресурси Позивачем на підвищення родючості землі. Тобто Відповідачі своїми не законними діями здійснили захоплення переданих в оренду Позивачу на праві користування земельні ділянки та о крім не допущення Позивача до обробки земель використовують їх додатково покращені ресурси на свою користь з ціллю фінансового збагачення. Представник позивача Косецький В.Й. 03.09.2015р. в судове засідання не з'явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог (а. с. 60-61). Крім того представник позивача в своєму клопотанні не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач-1 [PERSON], який також є представником відповідача-2 [PERSON] 03.09.2015 року втретє не з'явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а. с. 22; 46; 52). На обґрунтування причин неявки надав суду заяви про неможливість явки в судове засідання з різних причин. Суд, розглянувши наведені причини неявки відповідача, і з урахуванням їх повторності та відсутності доказів на їх підтвердження, дійшов до висновку про те, що зазначені причини неявки не можуть бути визнані судом поважними. Крім того, суд вважає неявку відповідача у судове засідання намаганням затягнути розгляд справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивача, викладену ним у заяві, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків За положеннями ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. У відповідності до ч. 2 ст. 152 ЗК України, землекористувач може вимагати усунення, будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення здійснюються у вигляді незаконного позбавлення прав користування володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 95 ЗК України, землекористувачі мають право: самостійно господарювати на землі; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Статтею 398 ЗК України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998р. № 161- XIV із змінами (далі по тексту - Закон № 161-XIV) та ст. 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідач-1 та відповідач-2 є власниками спірних земельних ділянок (а .с. 10; 11). 17 лютого 2005 року між громадянином [PERSON] та Закритим (на той момент) акціонерним товариством Агропромисловий комплексом «САВРАНЬ» було укладено договір оренди землі у формі затвердженій постановою КМУ від 03.03.2004 року №220. Одночасно з вказаним вище договором оренди землі, 17 лютого 2015 року було укладено аналогічний договір оренди землі між [PERSON] та ЗАТ АПК «САВРАНЬ» (а. с. 6-7; 8-9). На підтвердження укладення договорів оренди сторонами складено акти передачі та приймання земельних ділянок (а. с. 12; 13). Договори було зареєстровано у Савранському районному відділі земельних ресурсів (ОРІДЗК) 14 квітня 2005 року за номерами № 261 та № 262. Додатково договори та підписи на них було засвідчено головою Бакшанської сільської ради Дубчаком Д.А., печаткою голови селищної ради та своїм підписом. Відповідно до п. 8 договору оренди від 17.02.2005р. укладеного між позивачем та Відповідачем-1 та договору оренди укладеним між позивачем та відповідачем-2, строк дії договору складає 25 років (а. с. 6; 8). В судових засіданнях відповідач-1 - [PERSON] зазначав, що дійсно він та його мати [PERSON] уклали з позивачем договори оренди. Строк дії договорів в договорах зазначався 25 років. Однак йому стало відомо про те, що вказані договори зареєстровані в ОРІДЗК лише на 5 років, тому по сплину п'ятирічного строку відповідач-1 вважаючи, що договори оренди закінчилися приступив до самостійного обробітку земельних ділянок. Відповідно до записів у Журналі реєстрації договорів оренди (а. с. 59-60) дійсно встановлено реєстрацію зазначених договорів під № 261 та № 262. Строк дії договорів при реєстрації реєстратором зазначено як 5 років, що на думку суду є технічною помилкою вчиненою реєстратором Лещенко О.В., оскільки записи щодо реєстрації інших договорів оренди, які розташовані поруч з записами про реєстрацію спірних договорів, мали строк дії договорів 5 років. Також на думку суду зазначена описка не може впливати на дійсне волевиявлення сторін, яке мало місце при укладенні договорів оренди. Зважаючи на зазначене суд дійшов висновку про те, що дія договорів оренди не закінчилася, а дії відповідачів щодо перешкоджання обробітку орендованих земельних ділянок є протиправними та такими, що порушують інтереси позивача. Таким чином у суду наявні підстави для зобов'язання відповідачів повернути у користування позивача земельні ділянки передані йому в оренду згідно договорів оренди. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Позивач вказує на те, що станом на 13 грудня 2014 року відповідно до Агро-технічної Довідки про додаткові заходи по підвищенню родючості та фітосанітарного становища на полі розміщеному в [ADDRESS] загальною площею 7,78га., було витрачено 27 412 (двадцять сім тисяч чотириста дванадцять) грн. 05 коп.. З 07.09.2014 року по теперішній час Відповідачами незаконно захоплено земельні ділянки які знаходяться юридично у користуванні Позивача Відповідачами не законно здійснюється господарська діяльність на орендних земельних ділянках, використовуючи природні та додатково витрачені ресурси Позивачем на підвищення родючості землі. Тобто Відповідачі своїми не законними діями здійснили захоплення переданих в оренду Позивачу на праві користування земельні ділянки та о крім не допущення Позивача до обробки земель використовують їх додатково покращені ресурси на свою користь з ціллю фінансового збагачення. Однак крім наданої Агро-технічної довідки складеної співробітниками позивача, будь-яких інших доказів щодо підтвердження завданого збитку підприємству не надано. Таким чином суд позбавлений можливості встановити фактичні збитки завдані позивачу діями відповідачів. Клопотань про призначення судових експертиз, витребування та забезпечення доказів зі сторони позивача щодо встановлення розміру збитків зі сторони позивача до суду не надходило. З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення завданих збитків є недоведеною та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при звернення до суду сплачено судовий збір в розмірі 274,13грн., що підтверджується квитанцією № 28 від 20.03.2015р. (а. с. 1). З урахуванням цитованої норми закону суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачів в рівних долях суми понесених позивачем витрат, пропорційну задоволеним вимогам позивача. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial