Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

В позові який подано до суду 22.08.2013 року позивач [PERSON] просив суд визнати удаваним договір дарування житлового будинку за адресою [ADDRESS] який укладено 03.08.2010 року між ним і [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу [PERSON] та визнати його договором довічного утримання, а також розірвати вказаний договір довічного утримання і визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок. Обгрунтовано позов тим, що підписуючи вказаний договір дарування, він і відповідач домовились, що відповідач буде утримувати його до кінця життя , а тому насправді був вчинений договір довічного утримання. З початку 2013 року відповідач не виконує обов»язків по забезпеченню позивача доглядом, харчуванням, утриманням житлового будинку і присадибної ділянки в належному стані, що є підставою для розірвання договору довічного утримання і визнання права власності на житловий будинок за позивачем. В судовому засіданні позивач пояснив, що з липня 2013 року відповідач не проживає в одному будинку з ним і не виконує обов»язків по договору довічного утримання та проживає з смівмешканцем який зловживає спиртними напоями. Позивач та його представник в поясненнях вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] позов не визнала і пояснила, що постійно готує їжу відповідачу, прибирає в будинку, пере його одяг та проживала в одному будинку з позивачем, а з липня 2013 року перейшла проживати в сусідній будинок де проживає з співмешканцем і таку ж саму роботу виконує для позивача, а позивач незадоволений , що вона створила собі сім»ю з молодим чоловіком. Позивач сам сказав, що дарує будинок і тому у нотаріуса оформили договір дарування. Судом встановлено слідуюче. Згідно ст..744 ч.1 ЦК України за договором довічного утримання одна сторона передає другій стороні у власність житловий будинок, інше майно яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням та ( або) доглядом довічно. Згідно ст..749 ч.1 ЦК України у договорі довічного утримання ( догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення , а також усі види догляду ( опікування) якими набувач має забезпечувати відчужувача. Згідно ст..749 ч.2 ЦК України якщо обов»язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Згідно ст..717 ч.1 ЦК України за договором дарування одна сторона ( дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні ( обдаровуваному) безоплатно майно у власність. Згідно ст..717 ч.2 ЦК України договір, що встановлює обов»язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь- яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно ст..235 ч.1 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно ст..235 ч.2 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Показами відповідача і позивача в якості свідків підтверджується, що договір дарування житлового будинку за адресою [ADDRESS] який укладено 03.08.2010 року між [PERSON] і [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за №1928 був удаваним і таким, який вчинено сторонами для приховання договору довічного утримання , який вони насправді вчинили. Це слідує з пояснень, що умовою передачі позивачем будинку у власність відповідачу було надання довічного утримання і догляду відповідачу без визначення всіх видів матеріального забезпечення , а також усіх видів догляду і які визначались і надавались по мірі необхідності та не було спору з цього питання до часу переселення відповідача на проживання в сусідній будинок в липні 2013 року. А тому слід визнати удаваним договір дарування житлового будинку за адресою [ADDRESS] який укладено 03.08.2010 року між [PERSON] і [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за №1928 і таким, який вчинено сторонами для приховання договору довічного утримання , який вони насправді вчинили. В решті вимог слід відмовити, так як відповідно до ст..60 ЦПК України позивач не довів обставин на які посилався обґрунтовуючи вимоги розірвати вказаний договір довічного утримання і визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок. Показами свідка [PERSON], на які посилався позивач, спростовуються пояснення позивача в якості свідка, так як він пояснив, що осінню 2013 року він на прохання позивача різав дрова і їсти їм готувала позивач та виконувала необхідну роботу в будинку, а також вважає , що позивач необґрунтовано хоче перешкодити відповідачу проживати з співмешканцем. Також показами свідка [PERSON] підтверджується , що відповідач надавала і надає позивачу необхідне утримання та догляд , а також вважає , що позивач необґрунтовано хоче перешкодити відповідачу проживати з співмешканцем.

Outcome: dismissed