Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що вона 26 жовтня 2004 року з відповідачем зареєструвала шлюб в відділі реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції міста Дніпропетровська за актовим записом № 680. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: Дмитра, [INFO] та Артема, [INFO], які проживають разом з нею. Крім того, разом з ними також проживає її неповнолітня дочка від першого шлюбу. Сімейні стосунки сторони припинили в червні 2015 року, з цього часу не ведуть спільно господарство. Спору про сумісне нажите майно не має, про місце проживання дітей також не має діти залишаться проживати з позивачем. І вона і відповідач проживають за однією адресою, однак шлюбні стосунки вони не підтримують, іншого житла в неї не має. Шлюбні відносини з відповідачем остаточно припинились через непорозуміння, різні погляди на сімейне життя та несхожості характерів, внаслідок чого виникали сварки та різні непорозуміння, які призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. Позивач вважає, що подальше шлюбне життя не можливе, а тому вимушена звернутись з позовом до суду. В судовому засіданні позивач в повному обсязі підтримала свій позов та просила його задовольнити. Також доповнила, що вона неодноразово намагалася зберегти цю сімю, але нічого не вийшло. Відповідач ображає не тільки її та дочку від попереднього шлюбу, він дуже суворо ставиться до їх спільних дітей, підіймає руку, як на дітей так і на неї. Протягом тривалого часу вона намагалася змінити таку напружену обстановку в сімї однак не змогла. Вона втратила до відповідача будь-які почуття. Вважає, що сімя розпалася та відновлена бути не може. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, наполягав на примиренні сторін. Зазначив, що дійсно вони припинили з позивачем шлюбні стосунки, однак це сталося в результаті того, що позивач веде образ життя, який, на його думку, вона повинна змінити. Він цілком і повністю в позаробочий час займається їх дітьми, а позивач самоусунулася від їх і виховання і піклування про них. Вважає, що в сімї дійсно стала напружена обстановка, однак це сталося із-за поведінки дружини, яка не займається вихованням своєї старшої дочки. Стосунки з дочкою позивача у нього не склалися через її характер, він дійсно може її образити. Вважає, що шлюб необхідно зберегти, тому як його діти повинні вирости в повній сімї. Шлюб для нього це спільне виховання дітей у взаємопорозумінні. Заперечує проти розірвання шлюбу. Він і сам збирався подати позов про розірвання шлюбу, про що повідомив відповідача 09 вересня 2015 року, однак наступного дня вона сама подала такий позов. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, за наступних підстав, а саме: Судом по справі встановлено факт, що 26 жовтня 2004 року з відповідачем зареєструвала шлюб в відділі реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції міста Дніпропетровська за актовим записом № 680,що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: Дмитра, [INFO] та Артема, [INFO], (а.с. 7-8). Крім того позивач також має доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Шлюбні стосунки між сторонами припинені з літа 2015 року і з цього часу сторони не мають спільного бюджету та не ведуть спільне господарство. Головною причиною розпаду їх родини є те, що вони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного. Посилання відповідача на те, що він заперечує проти розірвання шлюбу, з метою збереження сімї не можуть бути прийняті судом до уваги, тому як будь-яких намагань до збереження сімї ним не приймалося, як і не доведено в судовому засіданні, що він буде приймати будь-які міри до збереження сімї. В судовому засіданні відповідачем лише наведені приклади неналежного ставлення позивача до своїх обовязків, як дружини та матері. В той час як жодного натяку на збереження сімейного союзу ним не висловлено Також суд не може залишити поза увагою тверде не бажання позивача зберегти шлюб, тому як шлюб ґрунтується не вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи викладене у суду є підстави вважати, що примирення між сторонами та відновлення сімї, неможливе, подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому, на підставі ст. 112 СК України шлюб сторін підлягає розірванню. Прізвище позивача, відповідно до вимог ст. 113 СК України необхідно залишити без змін.

Outcome: approved