Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

В провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 22 146,03 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 12 квітня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно умов якого - позивач надав відповідачеві кредитні кошти у сумі 2 470 грн. із розрахунку 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між сторонами договір. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, інші витрати. У порушення умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 15.01.2014 року за відповідачем наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 22 146 грн. 03 коп., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 708 грн. 86 коп.; - заборгованість по процентам - 6 054 грн. 15 коп.; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань - 13 852 грн. 26 коп.; - штраф (фіксована частина) - 500 грн.; - штраф (процентна складова) - 1 030 грн. 76 грн. Позивач зазначає, що на даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена, тому змушений звертатися до суду та вимагає від відповідача сплатити заборгованість по кредитному договору. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, в якій прохала розглянути справу без її участі, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Також представник позивача прохала врахувати ту обставину, що договором визначено строк позовної давності - 5 років, останнє погашення відповідачем заборгованості за договором відбулося 18.04.2011 року, тобто цього дня відбулося переривання позовної давності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, прохав відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності. Дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 12 квітня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № DNH4KP24410263, згідно умов якого - позивач надав відповідачеві кредитні кошти у сумі 2 470 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 12 квітня 2007 року (а. с. 5). Відповідно до ст. ст. 251, 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлена п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України відносно неустойки. У відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка) (Стандарт) терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором сторонами встановлюється тривалістю 5 років (а. с. 10). Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки кредитним договором № DNH4KP24410263 (заява позичальника), сторонами було визначено, що банк надає позичальнику строковий кредит на строк 12 місяців по 12.04.2007 року, із вказаної дати розпочався відлік строку позовної давності в п'ять років, який закінчився відповідно - 12.04.2012 року. Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вказаним позовом - 12 лютого 2014 року, тобто із пропуском п'ятирічного строку звернення для пред'явлення позову, і поважної причини цього строку позивачем не наведено. У відповідності ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем 10 липня 2014 року за вх. № 3567 до суду було надано заяву про застосування позовної давності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання суми боргу за кредитним договором від відповідача є доведеним, але таке право не підлягає захисту у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed