Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

В позовній заяві зазначено, що З 20.07.1996 року позивач перебуває у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя та зроблено запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу за № 567. 01.12.2000 року позивач уклав Договір Міни з [PERSON], про те, що він міняє належну йому квартиру [ADDRESS], жилою пл. 27, 0 кв. м., яка належить позивачуна підставі договору Купівлі-продажу, зареєстрованого на Запорізькій Товарній Біржі «Торг-інвест» від 04.12.1997 року № Н-3255 на належну [PERSON] ј частку будинковолодіння [ADDRESS], розташований на земельній ділянці розміром 559 кв.м. Відповідачкою була надана письмова згода на обмін набутого під час шлюбу майна, а саме вищезазначеної квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. 19.10.2002 року позивач уклав Договір дарування частини будинковолодіння з [PERSON] - Відповідачкою, про те, що він дарує належне йому майно 1/8 частину будинковолодіння [ADDRESS], що розташоване на земельній ділянці площею 559 кв.м. з відповідними частинами побутових та господарських будівель та споруд. У 14.04.2011 році під час перебування у шлюбі, [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу частини будинковолодіння [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М.. Наразі відповідачці - [PERSON] належить на праві власності 1/2 домоволодіння. Спірне будинковолодіння було придбане у період шлюбу, на спільні кошти подружжя та використовувалось в інтересах сім'ї. 13.10.2016 року Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з чим звертається до суду про поділ майна подружжя. Представник позивача наполягав на задоволенні позовної заяви. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовної заяви. Вислухавшт учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 20.07.1996 року позивач перебуває у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя та зроблено запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу за № 567. 01.12.2000 року позивач уклав Договір Міни з [PERSON], про те, що він міняє належну йому квартиру [ADDRESS], жилою пл. 27, 0 кв. м., яка належить позивачуна підставі договору Купівлі-продажу, зареєстрованого на Запорізькій Товарній Біржі «Торг-інвест» від 04.12.1997 року № Н-3255 на належну [PERSON] ј частку будинковолодіння [ADDRESS], розташований на земельній ділянці розміром 559 кв.м. Відповідачкою була надана письмова згода на обмін набутого під час шлюбу майна, а саме вищезазначеної квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. 19.10.2002 року позивач уклав Договір дарування частини будинковолодіння з [PERSON] - Відповідачкою, про те, що він дарує належне йому майно 1/8 частину будинковолодіння [ADDRESS], що розташоване на земельній ділянці площею 559 кв.м. з відповідними частинами побутових та господарських будівель та споруд. У 14.04.2011 році під час перебування у шлюбі, [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу частини будинковолодіння [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М.. Наразі відповідачці - [PERSON] належить на праві власності 1/2 домоволодіння. Спірне будинковолодіння було придбане у період шлюбу, на спільні кошти подружжя та використовувалось в інтересах сім'ї. 13.10.2016 року Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві сумісної власності. Виходячи з цього, придбана ними під час шлюбу за спільні кошти подружжя однокімнатна квартира є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на поділ майна. Відповідно до ст. 70 СК України, частки в спільній сумісній власності чоловіка та дружини є рівними. Отже, вказане майцно є спільною сумісною власністю Позивача та відповідачки. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. В п. 25. постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.11.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до Висновку будівельно - технічного дослідження № 05-30-2018 будівельні роботи які були виконанні у домоволодінні за адресою [ADDRESS] є невід'ємними поліпшенням, що неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди вартість яких складає 1300270, 26 грн. Однак позовні вимоги вказані у заяві позивача не відповідають вимогам встановлених законом та у унеможливлюють винесення обґрунтованого рішення про поділ майна. Так, позивач не зазначає хто саме повинен відшкодувати вартість будівельних робот які були виконанні у домоволодінні за адресою [ADDRESS] які є невід'ємними його поліпшенням. Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.24 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Також відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Таким чином, подароване [PERSON] 1/8 частини будинковолодіння своїй дружині [PERSON] є її приватною власністю яке не підлягає поділу як спільне сумісне майно подружжя. Вимога позивача визнати за ним право власності на Ѕ будинковолодіння, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що розташоване на земельній ділянці площею 559 м2 кадастровий номер [NUMBER] є необґрунтована. Оскільки окрім сторін по справі, право власності на частину спірного будинковолодіння належить третій особі [PERSON] Таким чином, не зрозуміло, на 1/2 частину якого майна саме претендує позивач, адже договір дарування містить детальний перелік майна, яке переходило на праві власності до [PERSON] окрім цього частина спірного будинковолодіння належить третій особі по даній справі [PERSON] Крім того, з технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що він складений станом на 31.03.2011 рік. На сьогоднішній день він є не актуальним, так як в будинку зроблено перепланування також на території містяться ряд само збудованих будівель, а саме: недобудована Масандра літ «МС», прибудова літ «а8», прибудова літ «а9», прибудова літ «а10», які були визначені експертом у висновку будівельно - технічного дослідження № 05-30-2018, як невід'ємним поліпшенням домоволодіння за адресою [ADDRESS] Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст.57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пункт. 23 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.11.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказує, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Тому, суд не може задовольнити вимоги позивача оскільки позивачем не конкретизовано в позовних вимогах належність відповідних часток відповідача та третій особі [PERSON] на праві приватної власності та яку саме частки на праві спільної сумісної власності домоволодіння за адресою [ADDRESS] належить поділити між сторонами по даній справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed