Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

В провадженні судді знаходиться вищевказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 09 серпня 2004 року по 26 лютого 2018 року вона працювала на ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» на посадах інспектора відділу кадрів, інженера по праці, бухгалтером розрахункового відділу. 26 лютого 2018 року вона звільнилася з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. В день звільнення з роботи позивачу не виплачено заробітну плату за період з серпня 2017 року по 26 лютого 2018 року, внаслідок відсутності грошових коштів. У звязку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості по заробітній платі за вказаний період. Позивач при розгляді справи присутньою не була, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача при розгляді справи присутнім також не був, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності, або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] (а.с.3) працювала на підприємстві відповідача з 09 серпня 2004 року по 26 лютого 2018 року вона працювала на ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» на посадах інспектора відділу кадрів, інженера по праці, бухгалтером розрахункового відділу (а.с.4-6), та звільнилася за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Згідно довідки, від підписання котрої відмовився представник відповідача, заборгованість із заробітної плати [PERSON] станом на 14 травня 2018 року становить 17564,77 гривні (а.с.18), згідно довідки, від підписання котрої також відмовився представник відповідача, середньомісячна заробітна плата [PERSON] складала 4330,80 гривні (а.с.19). Згідно ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата, - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як вказано у ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що відповідачем позивачу було надано довідку станом на 14 травня 2018 року, від підписання котрої представник відповідача відмовився, та відповідно до якої розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем становить 17564,77 гривні, суд доходить до висновку, що саме її необхідно враховувати при ухвалені рішення. При цьому, слід зазначити, що відповідач не надав доказів погашення заборгованості по заробітній платі позивача, тому суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що згідно п.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має майновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved