Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області з 20.02.2013 року перебувала справа № 127/4126/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. 06.06.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалене рішення у справі, яке в частині скасоване Верховним Судом України 18.11.2015 року, а справа направлена на розгляд до суду першої інстанції. Так, 10.04.2013 року [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про визнання права власності на ? частину конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, використаного в процесі будівництва (а.с. 28 т. 1), який уточнила 23.06.2013 року (а.с. 112-113 т. 1), 19.03.2014 року (а.с. 4-5 т.2), 28.09.2017 року (а.с. 175 т. 4). 11.03.2014 року третя особа [PERSON] звернувся до суду із самостійними вимогами до [PERSON], [PERSON] про визнання позики спільним боргом подружжя та стягнення боргу (а.с. 217-219 т. 1), який уточнив 23.05.2014 року (а.с. 68 т. 2), 19.10.2017 року (а.с. 17 т. 4). 22.02.2016 року [PERSON] подав окремий позов до [PERSON], [PERSON] про визнання договору позики недійсним (справа № 127/3358/16-ц) (а.с. 2-6 т. 6). Ухвалою суду від 14.11.2017 року вимоги за позовом [PERSON] (справа № 127/4126/13-ц) і за позовом [PERSON] (справа № 127/3358/16-ц) об`єднані в одне провадження і присвоєний номер 127/4126/13-ц. Свою позицію позивач [PERSON] обґрунтовувала тим, що в період шлюбу з [PERSON] на спільній земельній ділянці за адресою м.Вінниця, вул. Могильчака, 26, ними за спільні кошти був самочинно побудований новий житловий будинок літ. «В», 68,84% готовності. Будинок не був прийнятий до експлуатації, оскільки збудований самочинно. [PERSON] та [PERSON] є власниками будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, використаних в процесі будівництва, відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України. Уточнюючи позовні вимоги (а.с. 175 т. 4) позивач [PERSON] просила визнати за нею право власності на ? частину будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку літ. «В», що розташований по вул. Могильчака, 26 в м. Вінниці, що складається з 1 поверху (коридору 2-1, площею 11,6 кв.м., санвузлу 2-2, площею 3,7 кв.м., вітальні 2-3, площею 35,2 кв.м., кухні, площею 16,8 кв.м., гаража І площею 25,6 кв.м., підсобного приміщення ІІ, площею 7,0 кв.м.), 2 поверху (коридору 2-5 площею 17,2 кв.м., житлової кімнати 2-6 площею 15,9 кв.м., житлової кімнати 2-7 площею 17,0 кв.м., ванної кімнати 2-8, площею 14,1 кв.м., комори 2-9, площею 4,1 кв.м., житлової кімнати 2-10, площею 22,2 кв.м., житлової кімнати 2-11, площею 14,3 кв.м., згідно кількості і назви (найменування), що наведені в кошторисному розрахунку та у підсумковій відомості ресурсів до локального кошторису (додатки 2-3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи), їх дійсної (ринкової) вартості, що визначена висновком судової будівельно-технічної експертизи № ОС-254 від 20.02.2017 року, який происла визнати невід`ємною частиною рішення. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] свою позицію обґрунтовував тим, що 07 лютого 2006 року [PERSON] та [PERSON] позичили у нього гроші в сумі 38000 доларів США для оформлення приватизації земельної ділянки, купівлі будівельних матеріалів та будівництва нового будинку. Це підтверджується розпискою [PERSON] Вона зобов'язалась повернути борг на першу вимогу. [PERSON] при цьому дав усну згоду на позику. Оскільки кошти використані в інтересах сім`ї, відповідно до ст.ст. 61, 65, 70 СК України [PERSON] просив визнати борг в сумі 38 000 доларів США спільним боргом подружжя [PERSON] та [PERSON], стягнути з [PERSON], [PERSON] на його користь по 1/2 частині заборгованості за договором позики від 07.02.2006 року в сумі по 19 000 доларів США, що станом на 19.10.2017 року становить еквівалент 502082 грн. (а.с. 188-189 т. 4). Позивач [PERSON] свою позицію обгрунтовував тим, що 07.02.2006 року датована розписка [PERSON] про позику у [PERSON] (батька [PERSON]М.) грошей в сумі 38 000 доларів США, проте вважає розписку сфальсифікованою, оскільки кошти у [PERSON] на будівництво будинку і придбання будівельних матеріалів не позичались і в інтересах сім`ї не витрачались. Письмової згоди на укладення договору позики він не давав. Крім того, [PERSON] як третя особа пред`явив позов лише 11.03.2014 року, проте будучи допитаним у даній справі в якості свідка 24.04.2103 року повідомив суду, що [PERSON] та [PERSON] будували будинок за спільні кошти, а також за кошти матері [PERSON]М, які вона надсилала з-за кордону. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України [PERSON] просив визнати недійсним договір позики, оформлений розпискою від 07.02.2006 року між [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримала, позов [PERSON] визнала, просила його задоволити, в задоволенні позову [PERSON] просила відмовити. В судовому засіданні представник третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] [PERSON] позов підтримав, просив його задоволити, позов [PERSON] не визнав. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позови [PERSON] і [PERSON] не визнала, надала письмові заперечення (а.с. 147-150, 161-162 т. 4), позов [PERSON] підтримала і просила його задоволити. Після постановлення Верховним Судом України ухвали від 18.11.2015 року і направлення на новий розгляд до суду першої інстанції даної справи в частині зустрічних вимог [PERSON] про визнання права власності на 1/2частину конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, використаного в процесі будівництва житлового будинку, та позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про визнання позики спільним боргом подружжя та стягнення боргу, судом були вчинені наступні процесуальні дії. 11.12.2015 року справа в частині вимог, що була направлена Верховним Судом України на новий розгляд, прийнята до провадження Вінницьким міським судом Вінницької області (а.с. 3 т. 4). 27.04.2016 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] і призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинене (а.с. 59-60 т. 4). 03.03.2017 року, після надходження висновку експерта ОС-254 від 20.02.2017 року, провадження у справі відновлене (а.с. 114 т. 4). 14.11.2017\~року об`єднані\~в одне\~провадження вимоги\~за позовом\~[PERSON]\~\~до [PERSON],\~[PERSON]\~про визнання\~недійсним договору\~позики,\~який перебуває\~в провадженні\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області №\~127/3358/16-ц,\~із вимогами\~[PERSON]\~до [PERSON]\~про визнання\~права власності\~на 1/2\~частку конструктивних\~елементів,\~будівельних матеріалів,\~обладнання та\~іншого майна,\~використаного в\~процесі будівництва\~житлового будинку\~та за\~позовом третьої\~особи,\~яка заявляє\~самостійні вимоги\~щодо предмета\~спору \~[PERSON]\~до [PERSON],\~[PERSON]\~про визнання\~позики спільним\~боргом подружжя\~і стягнення\~боргу,\~та присвоїти\~спільний номер\~ №127/4126/13-ц\~(а.с.\~196\~т.\~4).\~ \~ 11.01.2018 року за клопотанням представника [PERSON] у справі призначена судово-технічна експертиза документу - розписки від 07.02.2006 року. Провадження у справі зупинене (а.с. 235-236 т. 4). 04.06.2018 року в зв`язку з надходженням висновку експерта № 319/18-34 від 16.05.2018 року, провадження відновлене (а.с. 35 т. 5). Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи по будинковолодінню по вул. Могильчака, 26 в м. Вінниці, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позови [PERSON], [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Правовідносини виникли між сторонами з приводу поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а також з приводу виконання зобов`язання подружжям та недійсності договору, на підставі якого виникло зобов`язання, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми СК та ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.09.2001 року. Заочним рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26.01.2012 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с. 4 т. 1). На підставі рішення Вінницької міської ради від 30 березня 2007 року № 914 [PERSON] та [PERSON] 21 листопада 2007 року видані держані акти на право власності на земельну ділянку, серія ЯГ № 495498 та ЯГ495499, відповідно до яких їм на праві спільної сумісної власності належить ділянка, площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по вул. Могильчака, 26 в м. Вінниці (а.с. 33, 34, т. 1). Відповідно до пояснень представників сторін, а також відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «ВМБТІ» 04.05.2011 року, в 2007 році [PERSON] і [PERSON] за кошти, що належали їм на праві спільної сумісної власності, самочинно звели житловий будинок «В», загальною площею 204,7 кв.м., на земельній ділянці по вул. Могильчака, 26 в м. Вінниці (а.с. 183-188 т. 1). Сторони в судовому засіданні не довели, що будівництво здійснювалось за рахунок коштів одного із подружжя або за кошти інших осіб. Станом на день розгляду справи по суті будинок в експлуатацію не прийнятий. Відповідно до висновку експерта № 39 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.01.2014 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз» ступінь будівельної готовності незавершеного житлового будинку «В» становить 68,84% (а.с. 145-157 т.1). Відповідно до висновку експерта [PERSON] за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № ОС-254 від 20.02.2017 року вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку «В» по вул. Могильчака, 26 в м. Вінниці станом на 20.02.2017 року становить 366 274,38 грн. Розподіл в натурі конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, використаного в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку «В» відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників або близьких до ідеальних часток (по ? частці кожному) на дані конструктивні елементи, будівельні матераіли, обладнання, інше майно, технічно неможливий. Фізичний знос конструктивних елементів складає 10% (а.с. 75-91 т. 4). Перелік будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, їх вартість вказана експертому розділі ІV підсумкової відомості ресурсів до локального кошторису№ 2-1-1 загальнобудівельні роботи. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. \~\~\~\~\~\~\~\~ В силу ч.ч. 2, 3\~ст. 331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). \~\~\~\~\~\~\~\~ Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9\~постанови від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суди мають врахувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. \~\~\~\~\~В свою чергу, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 6, 27\~постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»\~роз'яснив, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. \~\~\~\~\~Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, які були використані в процесі будівництва житлового будинку літ. «В» в домоволодінні № 26 по вул. Могильчака в м. Вінниці, згідно кількості і назв (найменуванню), що наведені в розділі ІV «Будівельні матерали, вироби і конструкції» підсумкової відомості ресурсів до локального кошторису № 2-1-1 загальнобудівельні роботи (додаток № 3) до висновку судової будівельно-технічної експертизи судового експерта [PERSON] № ОС-245 від 20.02.2017 року, загальною вартістю 366 274,38 грн. Заперечення представника відповідача [PERSON] [PERSON] про неможливість такого поділу і визнання за позивачем права власності на будівельні матеріали, оскільки самочинна будівля не знесена, є безпідставними. Порядок визнання права власності на будівельні матеріали відповідає вимогам ст.ст. 328, 329 ЦК України. Крім того, при розгляді даної справи Верховним Судом України 18.11.2015 року зроблений висновок щодо необхідності такого поділу із зазначенням в рішенні назв матеріалів та обладнання, що підлягають поділу. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення боргу з [PERSON], [PERSON], надав для залучення до матеріалів справи оригінал розписки від 07.02.2006 року (а.с. 174 т. 4). Відповідно до змісту цієї розписки [PERSON] позичила (взяла в борг) у [PERSON] 38 000 доларів США для будівництва нового будинку в м. Вінниці по вул. Могильчака, 26 та купівлі будівельних матеріалів для цього. Зазначена сума повністю передана їй за місцем проживання [PERSON] в присутності чоловіка [PERSON], свідків [PERSON] та [PERSON] Позичену суму [PERSON] зобов`язалась повернути за першою вимогою [PERSON] Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження\~\~укладення\~договору позики\~та його\~умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, якщо інше не встановлено судом. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди з'ясовують справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця свідчить про невиконання позичальником свого зобов`язання. Враховуючи те, що [PERSON] пред`явив вимоги щодо погашення позичальником [PERSON] заборгованості по договору позики в розмірі ? частки в сумі 19 000 доларів США, що станом на 19.10.2017 року становить 502 082,60 грн., а позичальник визнала такі вимоги, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Позов в частині стягнення ? частки боргу з [PERSON] задоволенню не підлягає. Так, відповідно до вимог ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Частиною 4 ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Судом було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли зобов`язальні правовідносини на підставі договору позики. На підставі ч. 4 ст. 65 СК України позивач [PERSON] не довів належними і допустимими доказами, що правовідносини виникли між ним і [PERSON], а кошти, які були позичені у нього, використані [PERSON] в інтересах сім`ї для будівництва нового будинку по вул. Могильчака, 26 в м. Вінниці та купівлі будівельних матеріалів. В силу ст.ст. 12, 13 ЦПК України такий обов`язок покладається саме на позивача. [PERSON] згоди на позику грошей не надавав, істотні умови договору позики не погоджував, розписку про отримання коштів не писав. Громадяни [PERSON], [PERSON], які згідно розписки були присутні при передачі грошових коштів, в судових засіданнях не були допитані в якості свідків, відповідні клопотання не заявлялись. Тому суд критично оцінює їх нотаріально посвідчені заяви про те, що кошти передавались в присутності [PERSON] і використані в інтересах сім`ї - для будівництва нового будинку і купівлі будівельних матеріалів (а.с. 2, 3 т. 2). Також суд приймає до уваги, що вони є близькими родичами [PERSON] і [PERSON] ([PERSON] - сестра, [PERSON] - донька), тому можуть бути зацікавленими в розгляді даної справи. Представник [PERSON] - [PERSON] зазначила, що кошти використані в інтересах сім`ї, проте таке визнання не є достатнім доказом виникнення зобов`язальних правовідносин між [PERSON] та [PERSON] Ксерокопія листа, який начебто написаний [PERSON] і в якому йдеться про те, що він «будується за позичені кошти [PERSON]» (а.с. 192 т. 4) також не є належним, достатнім і допустимим доказом зобов`язальних правовідносин, оскільки представник [PERSON] категорично заперечила з приводу написання цього листа [PERSON] Посилання учасників справи, що сам [PERSON] в судових засіданнях при розгляді даної справи попереднім складом суду визнавав факт написання даного листа, також є безпідставним, оскільки клопотання про відтворення звукозаписів від сторін не надходило. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, в зв`язку з визнанням позову відповідачем [PERSON], позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. З [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути ? частину боргу за договором позики від 07.02.2006 року в сумі 19 000 доларів США, що станом на 19.10.2017 року становить еквівалент 502 082,60 грн. Згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ 19.10.2017 року 100 доларам США відповідає 26,42 грн. (а.с. 189 т. 4). \~ \~ \~ \~Позов [PERSON] про визнання договору позики від 07.02.2006 року недійсним також задоволенню не підлягає. \~ \~ \~ \~Правовою підставою позову [PERSON] визначив ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. \~ \~ \~ \~ При цьому позивач посилався на те, що розписку в 2006 році [PERSON] не писала, а з`явилась розписка лише в зв`язку з розглядом справи про поділ майна, приблизно в 2013-2014 роках, фактично кошти у [PERSON] не позичались. Проте, ці обставини не є підставами для визнання договору позики недійсним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Пленум ВСУ в постанові № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо). Проте, позивачем [PERSON] не доведені підстави для визнання договору позики недійсним. \~ \~ \~ \~Так, позичальником [PERSON] договір позики на підставі ст. 1051 ЦК України не оспорений. [PERSON] не був стороною договору позики і в судовому засіданні встановлено, що зобовязання за цим договором відповідно до ч. 4 ст. 65 ЦК України у нього не виникло. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~Частина 4 ст. 65 СК України визначає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. \~ \~ \~ \~При цьому положення ч. 2 ст. 65 СК України регулюють правовідносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, а оспорюваний договір позики є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Факт використання одержаних за договором позики грошей на потреби сім`ї, придбання будівельних матеріалів тощо, що створювало б обов`язки за цим договором для [PERSON] та враховувалося б при поділі спільного майна, у даній справі не доведено. \~ \~ \~ \~Судом встановлено наявність зобов`язальних правовідносин між [PERSON] та [PERSON], проведено оцінку боргового документа, встановлено його справжню правову природу. \~ \~ \~ \~Таким чином, договір позики від 07.02.2006 року не порушує права і законні інтереси [PERSON], тому вони не підлягають захисту на підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України і ч. 2 ст. 65 СК України. \~ \~ \~ \~Судові витрати слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивачем [PERSON] при подачі в серпні 2013 року заяви про збільшення позовних вимог було подано клопотання про відстрочення сплати судового збору та задоволено її позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частину конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 858 грн. 46 коп. Витрати [PERSON] на проведення судової будівельно-технічної експертизи від 20.02.2017 року становлять 5280 грн., про що представник позивача надала квитанцію (а.с. 135а, т.4), тому дана сума підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Оскільки [PERSON] при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 3509,64 грн. (а.с. 216 т. 1), проте позов задоволений частково, пропорційно задоволеній частині позовних вимог з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 1754,82 грн. Оскільки в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, понесені ним судові витрати слід залишити за позивачем [PERSON] \~\~\~\~\~На підставі викладеного та

Outcome: approved