Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

В позові до суду позивач вказав, що він Із 17 грудня 2012 року призначений на посаду головного лікаря Баришівської центральної районної лікарні, що підтверджується розпорядженням Баришівської районної державної адміністрації Київської області від 17 грудня 2012 року №114-к (копія додається). Рішенням Баришівської районної ради Київської області від 17 січня 2013 року №786-30-06, його затверджено на вказаній посаді, на якій він працював більше трьох років. За весь час роботи дисциплінарні стягнення до нього не застосовувались. 20 листопада 2013 року він пройшов атестацію в атестаційній комісії при Головному управлінні охорони здоров'я Київської облдержадміністрації і йому присвоєно першу кваліфікаційну категорію.. У липні 2016 року Баришівська районна рада повідомила його про необхідність укладення контракту. При цьому, жодним чином не проінформував його про подальші умови роботи та постійно ігнорував його звернення з цього приводу. Оскільки він працював на основі безстрокового трудового договору, то укладення контракту з обмеженим строком дії у будь-якому випадку є зміною істотних умов праці та погіршенням його становища. З метою вирішення цього питання 21 липня 2016 року, він направив Баришівській районній раді листа за №536.. 27 липня 2016 року листом №01-04(06)/275 Баришівська районна рада у порядку ст. 32 Кодексу законів про працю України повідомив його про зміну істотних умов праці та необхідність укладення контракту, а також припинення трудового договору у разі не згоди продовження роботи на нових умовах. Разом з цим, районна рада не надала йому ні проект контракту, ні відомості про його умови. Він продовжував виконувати свою роботу, від укладення контракту не відмовлявся. 05 серпня 2016 року внаслідок постійних переживань, стресу та тиску з боку роботодавця, стан його здоров'я погіршився і він опинився на лікуванні у терапевтичному відділенні Яготинської центральної районної лікарні.Цього ж дня - 05 серпня 2016 року, до моменту закінчення двомісячного строку для зміни істотних умов праці, у період його тимчасової непрацездатності, відповідачі звільнили його з роботи. Підстава звільнення - ст. 7 КЗпП України, порушення вимог ст. 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» (призначення на посаду без укладення контракту). Наведені обставини підтверджуються рішенням Баришівської районної ради Київської області від 05 серпня 2016 року №228-09-07 та наказом Баришівської центральної районної лікарні від 08 серпня 2016 року №92-к . Відповідачі не ознайомили його з рішенням і наказом про звільнення, не повернули йому трудову книжку та не провели з ним повний розрахунок, тобто порушили порядок звільнення з роботи, також порушили встановлені законом строки. З огляду на викладене вважає, що таке звільнення є незаконним, оскільки відповідачі порушили його права. Внаслідок незаконного звільнення позивачу завдано моральної шкоди. Своїми діями Баришівська районна рада продемонструвала, що нехтуючи нормами закону, вона може дозволити собі будь-яку поведінку і відношення до працівників. Вкрай обурливою є байдужість відповідача до гарантованих Основним Законом держави Україна прав людини, зокрема, права на працю. Такий підхід до управління не може бути нешкідливим, оскільки свідчить про упереджене ставлення та спричиняє негативні наслідки. Внаслідок порушення Баришівською районною радою законодавства про працю, його життєвий уклад зазнав суттєвих змін: він позбавлений можливості реалізувати своє право на працю. На даний час він перебуває у стані пригнічення та стресу, оскільки більше трьох років свого життя він старанно й сумлінно працював на посаді головного лікаря. Крім того, не вчинивши жодного правопорушення, не відомо взагалі з яких причин він був звільнений. Усі наведені обставини завдають йому душевного болю, погіршили його самопочуття, самооцінку, сон. Його не покидають відчуття приниження, пригнічення, неврівноваженості, зневаги, образи тощо. Крім того, погіршився його стан здоров'я. Він поніс витрати на лікування у розмірі 3010,37 грн., що підтверджується листком лікарських призначень, медичною довідкою, листком непрацездатності та фіскальними чеками: від 11.08.16 №81987 на суму 657,60 грн., №0045301 на суму 813,21 грн.; від 15.08.16 №000220703 00104 на суму 297,16 грн., №70386 на суму 382,37 грн.; від 19.08.16 №000233616 00157 на суму 379,23 грн.; від 24.08.16 №000222415 00031 на суму 35,31 грн., №0047659 на суму 25,03 грн.; від 25.08.16 №71424 на суму 146,24 грн., №000234710 на суму 202,22 грн. (копії додаються). У свою чергу Баришівська районна рада мала можливість і час, щоб встановити всі обставини справи та прийняти виважене, законне рішення. Однак відповідач відобразив поверхневість прийняття кадрових рішень, цинічну швидкість реакції на будь-яку інформацію, байдужість до питання встановлення істини та людського життя. Така поведінка не могла бути нешкідливою. Водночас, обов'язок не завдавати шкоди поширюється на кожного. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги характер й обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, обсяг вимушених змін у життєвих стосунках, додаткові зусилля для організації свого життя (адже інших доходів позивач не має, з розпорядженням і наказом про звільнення його не ознайомлено), таке порушення трудових прав є істотним і призвело до моральних страждань. Через незаконні дії Баришівської районної ради, йому завдано душевного болю, відчуттів зневаги і приниження, пригнічення та образи, підриву його професійного авторитету і ділової репутації серед колег, підлеглих працівників та посадових осіб міста. З огляду на викладене, розмір моральної шкоди, що виражає глибину внутрішніх психологічних переживань ним оцінено у розмірі 50000 гривен. Просив: Визнати незаконними та скасувати рішення Баришівської районної ради Київської області від 05 серпня 2016 року №228-09-07 «Про звільнення [PERSON] з посади головного лікаря комунального закладу «Баришівська центральна районна лікарня», а також наказ Баришівської центральної районної лікарні від 08 серпня 2016 року №92-к «Про звільнення з роботи». Поновити його-[PERSON] на роботі на посаді головного лікаря Баришівської центральної районної лікарні (ідентифікаційний код 01994379). Стягнути з Баришівської центральної районної лікарні (ідентифікаційний код 01994379) на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Стягнути з Баришівської районної ради Київської області (ідентифікаційний код 05408852) на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50000 грн. Судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та пояснив наступне: Він був прийнятий на роботу на посаду головного лікаря Баришівської ЦРЛ 17.12. 2012 року шляхом укладення безстрокового трудового договору, тобто, його призначення на посаду відбулося без укладення з ним контракту. Виходячи із правової природи трудового договору / статті 21-24 КЗпП України /, оскільки прийом на роботу здійснює роботодавець і саме він перевіряє відповідність працівника вакантній посаді, то і відповідальність за прийняте рішення несе він особисто. Тому вважає, що його вини як працівника в тому, що відповідачі / роботодавці / не уклали з ним трудового договору у формі контракту, немає. З часу укладання безстрокового трудового договору 17.12. 2012 року та до звільнення його з роботи пройшло 3 роки 7 місяців 21 день. За весь час роботи по виконанню ним обов»язків головного лікаря Баришівської ЦРЛ, претензій з боку відповідачів до нього не було, дисциплінарні стягнення до нього не застосовувались. В липні 2016 року Баришівська районна рада повідомила його про необхідність укладання контракту. При цьому жодним чином не проінформувала про подальші умови роботи та постійно ігнорувала його звернення з цього приводу. Крім цього районна рада не надала йому ні проект контракту, ні відомості про його умови. Після чого він продовжував свою робу та від укладення контракту не відмовлявся. Представник Баришівської районної ради , Баришівської ЦРЛ та третя особа, позов не визнали. В судовому засіданні встановлено наступне: Розпорядженням голови Баришівської районної державної адміністрації за №114 від 17.12. 2012 року, [PERSON] призначений на посаду головного лікаря Баришівської центральної районної лікарні в порядку переведення з Яготинської ЦРЛ з 17.12. 2012 року . Підстава; заява [PERSON] та лист-погодження головного управління охорони здоров»я Київської ОДА / а.с. 11 /. Листом від 15.01. 2013 року за № 06-21-14 на ім.»я Баришівської районної ради, голова Баришівської РДА просив розглянути на сесії районної ради питання про затвердження на посаді головного лікаря Баришівської ЦРЛ -[PERSON] / а..с. 53 /. Рішенням голови Баришівської районної ради від 17.01. 2013 року за № 786-3-06, [PERSON] затверджено на посаді головного лікаря Баришівської ЦРЛ / а.с. 12 / Працюючи на вказаній посаді, 20 листопада 2013 року [PERSON] пройшов атестацію в атестаційній комісії при Головному управлінні охорони здоров'я Київської облдержадміністрації, і йому присвоєно першу кваліфікаційну категорію../ а.с. 13 /. Листом від 01.02. 2016 року на ім.»я головного лікаря Баришівської ЦРЛ [PERSON], голова районної ради Гуменюк В.А. просив [PERSON] терміново до 02.02. 2016 року надати до районної ради копію контракту, укладеного з [PERSON]- призначеним на посаду головного лікаря Баришівської ЦРЛ. / а.с. 70 /. У відповідь на даний лист, [PERSON] надіслав на ім.»я голови Баришівської районної ради Гуменюк В.А. листа від 01.02. 2016 року в якому вказав, що контракт з ним не укладався. / а.с. 71 /. В листі на ім.»я голови Баришівської районної ради від 02.02. 2016 року, голова Баришівської РДА також повідомив про те, що [PERSON] був призначений на посаду головного лікаря Баришівської ЦРЛ за погодженням Головного Управління охорони здоров»я від 13.12. 12 року та контракт з [PERSON] не укладався. / а.с. 72 / . В листі від 21.07. 2016 року за № 536 на ім.»я голови Баришівської районної ради, [PERSON] посилаючись на рішення Конституційного суду України від 09.07. 1998 року за № 12-рп/98 вказав, що передбачений контрактом тимчасовий характер трудових відносин є однією з умов які ускладнюють становище працівника. Таким чином, примушування працівника, який працює на умовах безстрокового трудового договору, до укладення контракту з обмеженим строком його дії, є погіршенням його становища, що може стати підставою для визнання такого контракту недійсним. / а.с. 14 /. Листом від 27 липня 2016 року за 01-04(06)/275 Баришівська районна рада у порядку ст. 32 Кодексу законів про працю України, повідомила [PERSON] за два місяці про зміну істотних умов праці та необхідність укладення контракту, а також припинення трудового договору у разі не згоди продовження роботи на нових умовах, за п. 6 ст. 36 КЗПП України / а.с. 15 / Як видно із пояснення [PERSON], районна рада не надала йому ні проект контракту, ні відомості про його умови. Після отримання попередження, він продовжував виконувати свою роботу, від укладення контракту не відмовлявся, але постійно з боку адміністрації Баришівської районної ради відчував тиск з наміром його звільнення з посади. Відчуваючи тиск на головного лікаря з боку Баришівської районної ради, колектив медичних працівників перш за все лікарів, та профспілкова організація звернулася із листом до депутатів Баришівської районної ради на захист головного лікаря [PERSON], який за три роки роботи на посаді головного лікаря вніс значний вклад в охорону здоров»я населення Баишівського району. Під даним листом підписались 110 осіб / а.с. 20-23 /. Дані обставини в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON]- заступник головного лікаря Баришівської ЦРЛ із 1983 року. 05 серпня 2016 року внаслідок постійних переживань, стресу та тиску з боку роботодавця, та в зв»язку з цим погіршення здоров'я, [PERSON] був поміщений до стаціонарного відділення терапевтичного відділення Яготинської ЦРЛ / за місцем реєстрації та постійного місця проживання /, що підтверджується довідкою Яготинської ЦРЛ, листом непрацездатності, листком лікарських призначень та копіями чеків на придбання ліків відповідно до призначень лікуючого лікаря / а.с. 24-29 / Цього ж дня, Рішенням Баришівської районної ради від 05.08. 2016 року за № 228-09-07 за підписом голови Баришівської районної ради Гуменюк В.А, головного лікаря Баришівської ЦРЛ [PERSON], було звільнено з займаної посади / головного лікаря /в зв»язку з порушенням вимог статті 16 Закону України «Основи законодавства України, про охорону здоров»я» / призначення на посаду без укладення контракту /а.с. 16 /. Наказом виконуючого обов»язки головного лікаря Баришівського району від 08.08. 2016 року за № 92, головного лікаря Баришівської ЦРЛ [PERSON] звільнено з роботи з 05.08. 2016 року, відповідно до ст. 7 УЗпП України, у зв»язку з порушенням вимог статті 16 Закону України « Основи законодавства України про охорону здоров»я» / призначення ан посаду буз укладення контракту /а.с. 18 / Аналіз правовідносин : Відповідно до п.9 ст.. 16 Закону України « Основи законодавства України про охорону здоров»я в редакції від 18.10.2012 року / на час призначення [PERSON] на посаду головного лікаря / -Керівники державних, комунальних закладів охорони здоров'я призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту. Відповідно до пункту 8.3.2. Статусу «Баришівска центральна районна лікарня», який затверджений рішенням Баришівської районної Ради за №660-26-06 від 19.11.2012 року- «Керівництво лікарнею здійснює головний лікар центральної лікарні, який призначається та звільняється з посади сесією районної ради за поданням голови райдержадміністрації та погодженням департаментом охорони здоров»я Київської обласної державної адміністрації, а відсторонюється від виконання обов»язків розпорядженням голови Баришівської РДА. / а.с. 86-102 /. На час призначення [PERSON] на посаду головного лікаря Закон України « Основи законодавства України про охорону здоров»я в редакції від 18.10.2012 року передбачав укладення з ним контракту, але укладення контракту з ним не було передбачено статутом « Баришівська ЦРЛ» який діяв на час його призначення . І відповідно до п. 8.3.2 Статуту, [PERSON] був призначений на посаду сесією Баришівської районної ради від 17.01.2013 року за поданням голови Баришівської РДА та погодженням департаментом охорони здоров»я Київської обласної державної адміністрації./ а.с. 11 /. Відповідно до п.9 ст.. 16 Закону України « Основи законодавства України про охорону здоров»я в редакції від 19.11.2013 року « Керівники державних, комунальних закладів охорони здоров'я призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком від трьох до п'яти років. Якщо після закінчення строку дії контракту трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія контракту вважається продовженою відповідно до закону. Порядок укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я та типова форматакого контракту затверджуються Кабінетом Міністрів України. Конституційний Суд України роз'яснив, що укладення трудових договорів у формі контракту є обов'язковим лише для осіб, які призначаються на посади керівників закладів охорони здоров'я після 01 січня 2012 року (Рішення від 01 серпня 2013 року №22-14-17/1749). 16 жовтня 2014 року прийнято Порядок укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я та Типової форми контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №642 . Порядок набув чинності 04 грудня 2014 року. Отже, до 04 грудня 2014 року норма ст. 16 Основ про порядок укладення контракту була декларативною, оскільки не мала механізму реалізації, який на даний час визначений Порядком. Оскільки прийом на роботу здійснює роботодавець і саме він перевіряє відповідність працівника вакантній посаді, то і відповідальність за прийняте рішення несе він особисто. Неналежний рівень законодавства та його прогалини не повинні перешкоджати здійсненню особою її права на працю. Рішенням п»ятої сесії Баришівської районної ради сьомого скликання від 24.03. 2016 року за № 5,6 була затверджена Типова Форма Контракту з керівниками комунальних підприємств./ а.с. 73-78 / . Як видно із показів свідка [PERSON], яка в 2014 - 2016 роках працювала юристом Баришівської ЦРЛ, після затвердження Сесією Баришівської районної ради Типової форми Контракту з керівниками комунальних підприємств, за поданням депутатів районної ради було сформовано новий статут в новій редакції, який був затверджений рішенням Баришівської районної ради № 106-05-06 від 24.03.2016 року. Відповідно до п.8.3. Статуту « Баришівська ЦРЛ» в новій редакції затвердженої 24.03.2016 року - Голова Баришівської районної ради діє в межах повноважень відповідно до Порядку управління об»єктами та майном спільної власності територіальних громад затвердженого Баришівської районною радою, укладає та розриває контракт з головним лікарем Баришівської ЦРЛ відповідно до порядку, визначеного чинним законодавством / а.с. 131-145 / Відповідно до Рішення Баришівської районної ради від 05.08. 2016 року за № 228-09-07 за підписом голови районної ради Гуменюк В.А. та наказу виконуючого обов»язки головного лікаря Баришівського району Морозова В.Ю. від 08.08. 2016 року за № 92, [PERSON] був звільнений з посади головного лікаря Баришівської ЦРЛ з 05.08. 2016 року відповідно до статті 7 КЗпП України в зв»язку з порушенням вимог статті 16 Закону України « Основи законодавства України про охорону здоров»я» / призначення на посаду без укладення контракту /. / а.с. 16-18 /. В пункті 29 постанови Пленуму Верховного суду України « Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року роз»яснено, що вирішуючи справи про припинення трудового договору в зв»язку з порушенням правил прийняття на роботу, суди повинні враховувати, що звільнення з цих підстав може мати місце у випадках, коли відповідно до с т. 7 КЗпП України спеціальною нормою законодавства України передбачено обмеження на прийняття на роботу за певних умов / наприклад, осіб позбавлених вироком суду права займати певні посади або займатись певною діяльністю протягом визначеного судом с троку; прийняття на роботу пов»язану з матеріальною відповідальністю осіб, що раніше судились за розкрадання, хабарництво та інші корисливі злочини, якщо судимість не знята і не погашена / Таким чином, з врахуванням вимог Закону України « Основи законодавства України про охорону здоров»я», посада головного лікаря комунального закладу « Баришівська ЦРЛ» не відноситься до « деяких категорій працівників за певних умов», які можуть бути звільнені за ст.. 7 КЗпП України, при порушенні встановлених правил прийняття на роботу. Із пояснення представника Баришівської районної ради видно, що так як на період прийняття [PERSON] на посаду головного лікаря Баришівської ЦРЛ відповідно до п. 8.3.2 Закону України « Основи законодавства України про охорону здоров»я», передбачалось укладення контракту, що не було передбачено в статуті « Баришщівська ЦРЛ», то вважають що при призначенні [PERSON] на посаду головного лікаря з ним повинно бути укладено контракт. І винним в не укладенні контракту вважають [PERSON], а тому [PERSON] був звільнений з посади відповідно до статті 7 КЗпП України в зв»язку з порушенням вимог статті 16 Закону України « Основи законодавства України про охорону здоров»я» / призначення на посаду без укладення контракту /. При даних обставинах виникає питання, в чому полягає вина [PERSON], якщо з ним при призначенні його на посаду головного лікаря, районною радою не було укладено контракту. Виходячи із правової природи трудового договору / статті 21-24 КЗПП України /, оскільки прийом на роботу здійснює роботодавець і саме він перевіряє відповідність працівника вакантній посаді, то і відповідальність за прийняте рішення несе він особисто. З врахуванням тривалості трудових правовідносин між сторонами, що становить 3 роки 7 місяців 21 день, районна рада мала можливість змінити форму трудового договору із дотриманням вимог закону, своїх інтересів та прав і свобод позивача. На початку 2016 року районною радою було запропоновано [PERSON] укласти контракт відповідно до п.9 ст.. 16 Закону України « Основи законодавства України про охорону здоров»я в редакції від 19.11.2013 року, яким було передбачено що « Керівники державних, комунальних закладів охорони здоров'я призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком від трьох до п'яти років. Як видно із пояснень представника Баришівської районної ради, [PERSON] в категоричній формі відмовився від укладення контракту. Проте, як видно із пояснення [PERSON] він не відмовлявся від укладення контракту, але на його прохання районна рада не надала йому ні проект контракту, ні відомості про його умови, але постійно з боку адміністрації Баришівської районної ради він відчував тиск з наміром його звільнення з посади. В силу ст. 32 КЗпП України, про зміну істотних умов праці / контракт укладається від трьох до п»яти років,/працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Листом за підписом голови Баишівської районної ради Гуменюк В.А., головний лікар [PERSON] був повідомлений про зміну істотних умов праці відповідно до ст.. 32 КЗпП України, 27 липня 2016 року / а.с. 15 /. Проте, через 8 днів після попередження, а саме 05.08 2016 року рішенням Баришівської районної ради за підписом голови районної ради Гуменюк В.А., [PERSON] був звільнений з посади головного лікаря за ст.. 7 КЗпП України та ст.. 16 Закону України « Основи законодавства України про охорону здоров»я» / а.с. 16,17 /. В судовому засіданні третя особа- голова Баришівської ЦРЛ Гуменюк В.А., дані обставини пояснив тим, що рішення про звільнення [PERSON] приймалось колегіальним органом на сесії районної ради, і він лише його підписав. Як видно із пояснення [PERSON] в зв»язку з нервовим перевантаженням він 5 серпня 2016 року звернувся в Яготинську лікарню / за місцем свого проживання /. Цього ж дня його було госпіталізовано на денну форму в терапевтичне відділення. Цього ж дня, перебуваючи на лікуванні, йому зателефонував його заступник від якого йому стало відомо про його звільнення з посади головного лікаря. Як видно із листка непрацездатності, [PERSON] із 05.08 2016 року по 01.09. 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні терапевтичного відділення Яготинської ЦРЛ / а.с.25 / . Таким чином, на день його звільнення [PERSON] перебував на лікуванні. Відповідно до ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Верховним Судом України роз'яснено про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України), які стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України випадків, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (п. 17 Постанови Пленуму від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»). Аналогічні висновки висловлено Верховним Судом України у постанові від 26 грудня 2012 року у справі №6-156цс12. Згідно ст.. 6 п.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11.09. 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов»язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Крім того, дотримання строків давності є важливим для забезпечення принципу юридичної визначеності (п. 133 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» від 27 травня 2013 року). «…Оскільки застосування передбачених національним законодавством строків не було передбачуваним для заявниці… у зв'язку із тим, що спеціальні норми, які б установлювали порядок дій у такій ситуації, відсутні, тому застосування процесуальних обмежень національним судом не відповідало принципу юридичної визначеності, а отже, має місце порушення національним судом права особи на справедливий суд» (Верховний Суд України, постанова від 14 листопада 2011 року у справі №6-37цс11). Таким чином суд приходить до висновку про незаконність звільнення [PERSON] з посади головного лікаря Баришівської ЦРЛ. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу ./ а саме, в день звільнення / Згідно п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. 22. серпня 2016 року [PERSON] Баришівською ЦРЛ було надіслано рекомендованим листом з повідомленням [PERSON] про необхідність отримання трудової книжки. За трудовою книжкою до Баришівської ЦРЛ, [PERSON] звернувся 01.09. 2016 року. Трудову книжку вручено 01.09. 2016 року, тобто в перший робочий день після закриття лікувального листка./ а.с. 54/. Таким чином, днем звільнення [PERSON] з посади головного лікаря необхідно вважати, день отримання ним трудової книжки, а саме 1 вересня 2016 року Як видно із пояснення [PERSON], 01.09. 2016 року в бугалтерію Баришівської ЦРЛ він передав листок непрацездатності, пізніше на його карточку були зараховані кошти за перебування його на лікуванні. В силу ст.. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа , організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Із довідки Баришівської ЦРЛ від 22.09.2016 року видно, що заробітна плата [PERSON] за травень 2016 року становила 10224,40 грн, за червень -9851,56 грн / а.с. 122 /. Розмір середньої заробітної плати складає; 10038 грн / 10224,40+9851,56 :2 /. Розмір заробітної плати за один робочий день / враховуючи що в місяці 23 робочі дні, буде складати; 436 грн / 10038 грн.:23 /. Тому розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу; із 01 вересня по 16 листопада 2016 року буде складати; 23 564 грн. / 10038 грн-за вересень, + 10038 грн. за жовтень та 3488 грн. за 8 робочих днів в листопаді /. ВІдповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї, близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний Суд України звернув увагу на те, що право на відшкодування моральної шкоди встановлено Конституцією України і є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, інших обставин. Зокрема, враховуються ступінь зниження престижу, ділової репутації тощо (п.п. 1, 9 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Як видно із пояснення [PERSON], він та його сім»я тривалий час проживають в м. Яготині, де він до призначення на посаду головного лікаря Баришівської ЦРЛ, працював головним лікарем Яготинської ЦРЛ. Має велике коло знайомих та друзів та користується авторитетом як серед жителів Баришівського так і серед жителів Яготинського районів. В зв»язку з його незаконним звільненням з посади головного лікаря Баришівської ЦРЛ він переніс нервове перевантаження, стрес та моральне пригнічення. В той час як його дочка є студентом денної форми навчання Національного університету імені Шевченка, він був позбавлений надавати їй матеріальну допомогу./ а.с. 154, 155 / Відповідно Методичних рекомендацій Міністерства юстиції України від 13.05. 2004 року « про відшкодування моральної шкоди « п.6.4- моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь яка компенсація моральної шкоди, не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Враховуючи глибину моральних страждань перенесених [PERSON] в зв»язку з його незаконним звільненням з посади головного лікаря Баришівської ЦРЛ, то суд встановлює моральну шкоду в розмірі шести тисяч гривен. Відповідно до ст.. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат пов»язаних з розглядом судової справи, належить; п.2- витрати на правову допомогу. В силу ст.. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні позивач просив стягнути солідарно із відповідачів витрати за надання йому юридичної допомоги в розмірі 4640 грн.. надавши при цьому до суду розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу. Відповідно до Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних с правах» від 20.12.2011 року за № 4191-УІ; -п.1-розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних с правах, в яких така компенсація виплачується стороні на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішення. Як видно із розрахунку, адвокатом Вак В.І., що здійснює свою діяльність на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 487/10, виданого 29.09. 1994 року за №13, надано клієнту [PERSON] відповідно до договору про надання правової допомоги від 26.09. 2016 року. Правову допомогу наступного характеру: Поточні консультації 580 грн / 1450 грн.х40%; Вивчення та правовий аналіз документів 580 грн/ 1450х40% /; Вивчення та аналіз законодавства та судової практики 1160 грн / 1450х40%х2 /. Участь в судових засіданнях- 4640 грн. Дані суми сплачені відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру. / а.с. 156, 157 /. Відповідно до ст.. 8 Закону України « Про держаний бюджет України на 2016 рік, розмір мінімальної заробітної плати з 01.07 становить - 1450 грн. В силу ст.. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про ; п.2- присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; п.4- у разі поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Outcome: approved