Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

в позові вказано, що позивач працювала на ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді секретаря з 11.01.2016 року по 23.03.2016, інженера-лаборанта з 24.03.2016 року по 30.12.2016, начальника борошномельно-комбікормового цеху з 31.12.2016 року по 11.07.2018. З 28.05.2018 року по 15.06.2018 року, відповідно до наказу ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» від 24.05.2018 №118, [PERSON] знаходилась у черговій відпустці. По виходу із відпустки вона прийшла на підприємство, продовжувати виконувати свої функціональні обов`язки за посадою, однак доступ на територію їй було заблоковано, незважаючи на той факт, що у кабінеті, в якому вона працювала залишались її особисті речі: системний блок НоmеВох, монітор Samsung 24', безпроводна клавіатура Black rapoo 8200р, комп`ютерна акустика 2.0 Sven SPS-608, холодильник Mirta RE-8108. Згідно наказу № 42/ос від 11.07.2018 року [PERSON] начальника борошномельно-комбікормового цеху звільнено з 11 липня 2018 року у зв`язку з прогулом без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки листів чи інших повідомлень з вимогою надати пояснення про відсутність на робочому місці особисто вона не отримувала, хоча всі її дані та контактні телефони відповідач мав у наявності. Також, позивач не була ознайомлена з наказом про звільнення, їй не видали її трудову книжку. Про сам факт звільнення, [PERSON] дізналась вже у вересні 2018 року з виписки з ПФУ, адже відповідач жодним чином з нею не контактував. Станом на момент підготовки позовної заяви, трудову книжку [PERSON] відповідач не повернув, остаточного розрахунку з нею не здійснив. Такі дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зав`язків, потребувались додаткові зусилля для організації життя, забезпечення усім необхідним для продовження нормальної життєдіяльності. Так, через не виплату їй заборгованості з заробітної плати вона залишилась без коштів на життя, невидача трудової книжки не залишила їй можливості офіційно працевлаштуватись. Позивача просила суд постановити рішення яким, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 11 795,54 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 12.07.2018 року по день розгляду справи в суді, з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 264,99 гривень, моральну шкоду в розмірі 7 тисяч гривень; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 164,25 гривень. В частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за один місяць допустити негайне виконання рішення суду. Позивач подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечила. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Клопотань щодо реалізації прав до суду не направив. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України постановлено здійснити заочний розгляд справи. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається із копії наказу від 05.01.2016 року № 3 позивача прийнято на роботу на ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» з 11 січня 2016 року секретарем у підрозділ адміністрація на умовах неповного робочого тижня ( 4 робочі дні) з окладом згідно штатного розпису. З довідки № 221 від 03.04.2019 року вбачається, що [PERSON] працювала в ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді начальника борошномельно-комбікормового цеху, за квітень-травень 2018 року нарахована зарплата в розмірі 10003,50 грн., середньоденна зарплата складала 264,99 грн., середньомісячна зарплата складала 5299,80 гривень. Згідно наказу № 42/ос від 11.07.2018 року [PERSON] начальника борошномельно-комбікормового цеху звільнено з 11 липня 2018 року у зв`язку з прогулом без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Змістом ст. 115 КЗпП визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. В ст. 43 Конституції України гарантовано кожному, право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Причини затримки в розрахунку відповідач суду не пояснив. Відповідно до довідки № 22 від 03.04.2019 року, відповідач нарахував але не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, яка становить 11795,54 гривень. Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Отже, вимога позивача до відповідача про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 11795,54 гривень є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В ст. 117 КЗпП встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до вказаної статті, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено судом, відповідач не провів повний розрахунок із позивачем в день звільненні, а тому він несе відповідальність згідно вимог ст. 117 КЗпП. Середньоденна заробітна плата позивача за розрахунком позивача становить 264 грн. 99 коп.; розрахунок проведено відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Отже, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.07.2018 року по день фактичного розрахунку, а саме по 17.12.2018 року в розмірі 40 548 грн. 24 коп.(203,76*199). З врахуванням наведеного вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивач оцінює свої моральні страждання в 7000 гривень. Відповідачем не спростовано претензії позивача щодо розміру моральної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач надала суду доказ здійснення витрат на правничу допомогу в сумі 8 164,25 гривень. Відповідач не заперечив позову у зазначеній частині, не спростував його. Тому відповідні витрати на професійну правничу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторін спору. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved