Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

В серпні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного між позивачем та [PERSON] кредитного договору № 237517-cred від 08 липня 2008 року, відповідач отримав кредит у розмірі 30000,00 грн. на термін до 08 липня 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % річних. У забезпечення виконання зобов'язання між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 08.07.2008 року укладено договір поруки, відповідно до п. 6 якого, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання, але дана вимога позивача залишилася без задоволення. В порушення умов кредитного договору та ст. 509, 526, 1054 ЦК України [PERSON] свої зобов'язання не виконав, погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку не здійснював, у зв'язку з чим на 22 липня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 35641,37 грн., в тому числі: 8736,10 грн. - заборгованість за кредитом та 24969,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 1685,30 грн. ПАТ КБ «Приватбанк» просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 35641,37 грн. та судові витрати. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2013 позовні вимоги задоволено частково. З [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 22 липня 2013 року в сумі 26468,47 грн. та судовий збір у розмірі 264,68 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду першої інстанції змінити, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд помилково дійшов висновку про наявність у [PERSON] заборгованості по відсотках у розмірі 26468,47 грн. При поданні первісного позову в 2009 року позивач вже реалізував свої цивільні права, зазначивши в позові, який був задоволений судом, про бажання стягнути суму заборгованості по кредиту. 01 вересня 2011 року [PERSON] повністю сплачено заборгованість по кредиту, а тому вважає, що заборгованість по відсотках нарахована безпідставно. В судове засідання апеляційного суду [PERSON] не з'явився, про розгляд справи повідомлений телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм №4 03.02.2014 року за № 4407 відповідно до вимог ч.6 ст.74 ЦПК України. [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про розгляд справи повідомлений телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм №4 03.02.2014 року за № 4406 відповідно до вимог ч.6 ст.74 ЦПК України. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» Захаров М.І., який діє на підставі довіреності, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити. Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. За таких обставин апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності відповідачів. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову відносно відповідача [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що оскільки зобов'язання за кредитним договором виконано не в повному обсязі, позивач має право на нарахування відсотків за користування кредитом на суму залишку останнього та штрафу. Проте повністю погодитись з таким висновком суду не можна з таких підстав. Судом встановлено, що 08 липня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір 237517-сгесі, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення грошові кошти у сумі 30000,00 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості 08 липня 2010 року. У забезпечення виконання зобов'язання між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 08 липня 2008 року укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі що і боржник, включаючи сплату відсотків, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п. 4 зазначеного договору у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 17 лютого 2009 року на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON], та [PERSON] в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 22 листопада 2009 року в розмірі 38402,20 грн., в тому числі заборгованість по кредиту в розмірі 23236,10 грн., проценти за користування кредитом в розмірі 10099,33 грн., штраф в розмірі 250,00 (фіксована сума) та 1816,77 грн. (процентна складова). Тобто вказаним заочним рішенням суду стягнуто суму заборгованості за кредитним договором, яка виникла на 22.11.2009 року. З наданої до апеляційного суду копії заочного рішення Слов'янського міськрайонного суду та, відповідно до пояснень представника позивача, вбачається, що в рішенні суду допущено описку в даті ухвалення рішення (17 лютого 2009 року), оскільки в рішенні зазначено, що заборгованість стягнуто до 22 листопада 2009 року, рішення набуло чинності 01 березня 2010 року. З постанови ВДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції від 14 грудня 2011 року вбачається, що рішення Слов'янського міськрайонного суду від 17 лютого 2009 року повністю виконано, виконавче провадження закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». З письмових пояснень представника ПАТ КБ «Приватбанк» Юклевського Д.С. на а.с. 71 убачається, що остання сума за виконавчим провадженням на виконання рішення суду надійшла до банку 01.09.2011 року. Відповідно до ст..599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Враховуючи наведене, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» стосовно стягнення відсотків за час прострочення виконання зобов'язання підлягають задоволенню за період 22 листопада 2009 року по 01 вересня 2011 року в розмірі 7837,67 грн. ( по час остаточного виконання рішення суду). В іншій частині рішення суду не оскаржене та не перевірялось судовою колегією відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України. Оскільки при ухваленні судового рішення має місце неправильне застосування норм матеріального права, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції та постановляє нове рішення про часткове задоволення позову.

Outcome: partial