Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Відділ опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, До судового засідання позивачка з'явилась, надала суду заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу, просила задовольнити позов. Відповідач до судового засідання не з'явився, був сповіщений про судове засідання належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про слухання справи без присутності представника третьої особи, позов просила задовольнити, та винести рішення згідно висновку Органу опіки та піклування ПРА ОМР . Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п. 9 Розділу XIII ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. За таких обставин суд вважає за необхідне застосувати під час розгляду вказаної справи положення ЦПК України в редакції від 03.10.2017. Відповідно до ч. 4 ст. 222 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду невідомі, заперечень проти позовної заяви не надав, а також того, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі. В судовому засіданні встановлено, що позивач з відповідачем ми уклали шлюб 3 жовтня 2014 року в комуні Поттенштайн федеральна земля Нижня Австрія Австрійська Республіка про що був складений актовий запис 41/2014 та видане Обєднанням відділів ЗАЦС комуни Поттенштайн Свідоцтво про укладення шлюбу. В шлюбі у них народилася дитина - [PERSON] [INFO], про що був зроблений реєстраційний номер запису 004275/2014 відділом РАЦС Відень-Верінг та видане Свідоцтво про народження. Неповнолітня дитина проживає разом із матір'ю. За рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2017 року шлюб між позивачкою і відповідачем був розірваний. Після розлучення відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, тому позивачка була вимушена звернутись до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2016 року позов був задоволений та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO]. Виконавчий лист, який був виданий Приморським районним судом м. Одеси був поданий на виконання, заборгованість відповідача станом на 01.09.2018 року становить 68631 грн. Відповідач з моменту окремого проживання з позивачкою не проявляє інтересу до дитини, не цікавиться його справами, не займається його вихованням. Відповідач жодного разу не був у виховальних закладах, який відвідує дитина, ніколи не цікавився справами дитини, що підтверджують відповідні довідки. До судових засідань відповідач не з'являвся, був повідомлений про судові засідання належним чином, причини неявки суду не повідомив. Крім того, згідно висновку органу опіки та піклування ПРА ОМР від 02.08.2018 р. № 01-11/1409/1вих про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON] [INFO], вказано доцільним позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] у відношенні його малолітньої дитини - [PERSON] [INFO]. Позивачка вважає, що дії відповідача суперечать інтересам дитини. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до позову документів, приходить до висновку, що даний позов в частині позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] підлягає задоволенню , з наступних підстав. За змістом ст.ст. 3,9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду , що набрало законної сили. Приписами ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи , які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину , піклуватися про її здоров'я , фізичний , духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. Ст. 150 СК України передбачені обов'язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров'я дитини, фізичний , духовний і моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя , повазі до дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати , батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 СК України , здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо , спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» , дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Турботу про дитину позивачка несе самостійно, піклується про її здоров'я та життя, про її духовний та моральний розвиток . Відповідач не виконує батьківських обов'язків щодо дитини, не цікавиться її справами, тому позивачка вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Згідно до п. 2 ст. 164 СК України ухилення від виховання дитини є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно до ч. 2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини…; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання лише за умов винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 СК України про розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування ПРА ОМР від 02.08.2018 р. № 01-11/1409/1вих про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON] [INFO], вказано доцільним позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] у відношенні його малолітньої дитини - [PERSON] [INFO]. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа Відділ опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved