Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Управління-служба у справах дітей Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 травня 2009 року, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року. Від шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей сина [PERSON] та доньок [PERSON] та [PERSON] . Відповідач влітку 2019 року покинула родину та до теперішнього часу мешкає окремо, вихованням та утриманням дітей не займається. Рішенням виконавчого комітету Соборної районної в м. Дніпрі ради від 18.10.2019 № 343 було визначено місця проживання дітей разом з батьком- позивачем у справі. Крім того, місце проживання дітей разом з батьком було також визначено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2020 року. Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2020 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей, однак відповідач судове рішення не виконує та на даний час утворилась заборгованість по сплаті аліментів. З урахуванням того, що відповідач не цікавиться життям своїх дітей, не піклується про них, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON] про дати судових засідань повідомлялась належним чином шляхом направлення рекомендованих листів з повідомленням за адресою реєстрації, в судове засідання не з`явилась, заяв про розгляд справи за її участю в режимі відеоконференції не надіслала, не скористалась і правом надання відзиву на позов. Представник третьої особи Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради -надала заяву від 21.10.2021 про розгляд справи за її відсутністю, вказала, що повністю підтримує висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні наголосили на тому, що діти цілком знаходяться на утриманні їх батька, мати з серпня 2019 року дітей не бачила, не цікавилась їх життям. Перепони щодо спілкування відповідача з дітьми позивач не вчиняв, робив все, щоб у дітей була родина. Суд, вислухавши думки позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03 травня 2009 року, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року (а.с. 27, 28). Від шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньок [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с. 16-26). Позивач у позовній заяві посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків матері, з сином та доньками не спілкується взагалі, матеріально не допомагає, не цікавиться станом їх здоров`я та розвитку. Діти повністю знаходиться на утриманні позивача. Відповідно до висновку Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 26.07.2021 № 5/6-109 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] та доньок [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , вихованням, лікуванням та утриманням дітей займається батько [PERSON] , мати дітей [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків, вказане підтверджують [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 77-115) Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні наголосили на тому, що діти цілком знаходяться на утриманні їх батька, мати з серпня 2019 року дітей не бачила, не цікавилась їх життям. Перепони щодо спілкування відповідача з дітьми позивач не вчиняв, робив все, щоб у дітей була родина. За вищезазначеного суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньок [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , що є у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав. Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, при розгляді справи встановлено, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, одягу, не надає необхідного для дитини грошового забезпечення. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Крім того, суд при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, дійшов висновку, що відповідач, поклавши матеріальне забезпечення, лікування та виховання своєї дітей на позивача, свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Доказів протилежного суду відповідачем надано не було. З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги зібрані по справі докази та висновок Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 26.07.2021 № 5/6-109 суд приходить до висновку про наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] та доньок [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved