Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що між ним та відповідачем були укладені договори грошової позики: від 17.05.2013 року на суму 703 000 гривень зі строком повернення до 01.11.2013 року; від 15.06.2013 року на суму 147 000 гривень, строк повернення до 15.10.2013 року, всього 850 000 гривень. Однак в указаний строк відповідач боргу не повернув. В 2014 році відповідач сплатив в рахунок сплати основного боргу 200 000 гривень. В зв»язку з викладеним позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача за договорами позики суму основного боргу 650\~000 гривень, з урахуванням індексу інфляції 513\~237 гривень 19 копійок, 3 % річних 59\~284 гривень 94 копійок , всього 1\~222\~522 гривень 13 копійок, судовий збір 6890 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, на задоволенні позову наполягали. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, показав, що в 2014 році сповна розрахувався з позивачем, повернувши 370\~000 гривень, в 2013 році позичав 380\~000 гривень. Є дві розписки про повернення 200\~000 гривень. Повернув борг зерном громадянину [PERSON] в 2014 році, якому позивач [PERSON] був винен гроші 50\~000 доларів. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі ч.1 ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів ( суму позики)… Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей… Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст.625 цього Кодексу\~(частина перша\~стаття 1050 ЦК України). За змістом ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який\~\~прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своїм правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За змістом частин 1,2 статті\~207\~і частини другої статті\~1047 ЦК України\~дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6079цс14 і відповідно до\~ст.360-7 ЦПК України\~є обов'язковим для всіх судів України. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надані суду оригінали розписок про отримання в борг грошей: від 17.05.2013 року на суму 703 000 гривень зі строком повернення до 01.11.2013 року; від 15.06.2013 року на суму 147 000 гривень, строк повернення до 15.10.2013 року, всього 850 000 гривень. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував , що зазначені розписки написані ним власноруч. Але заперечував отримання грошей в сумі 850\~000 гривень, показав, що взяв у борг у позивача всього 380\~000 гривень, які повернув в 2014 році. Показав, що розписки писав під диктування позивача, на руки отримав всього 140 000 гривень. З позивачем до укладання угод позики не був знайомий взагалі. В судових засідання давав непослідовні, суперечливі показання. Згідно\~статті\~\~59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що\~\~ кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу.\~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо суми , взятої у борг у позивача в 2013 році, а також щодо суми грошових коштів, повернутих в 2014 році позивачеві. Судом встановлено, що 17.05.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу у власність 703 000 гривень зі строком повернення до 01.11.2013 року; 15.06.2013 року між ними було укладено другий договір позики на суму 147 000 гривень, строк повернення до 15.10.2013 року, всього 850 000 гривень. Цей факт підтверджується наданими розписками, власноруч написаними відповідачем. З наданих розписок від 25.11.2014 року та від 13.11.2014 року судом встановлено, та це не заперечував в судовому засіданні позивач, що відповідачем йому було повернуто 100\~000 гривень, 50\~000 гривень та 50\~000 гривень, всього 200\~000 гривень. З яких 100\~000 гривень шляхом банківського переводу 31.07.2014 року в АТ «УкрСиббанк». Станом на момент розгляду справи в суді грошове зобов»язання відповідачем виконане частково, тому суд вважає за потрібне задовольнити позовні вимоги. Підлягає стягненню з відповідача сума боргу за договорами позики всього 650\~000 гривень. Підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення 3% річних за період з 01.11.2013 року по 30.07.2014 року 850\~000 гривень х 3% : 365 днів х 271 день прострочення = 18\~932 гривень 88 копійок. 850\~000 гривень 100\~000 гривень ( сплачена сума 30.07.2014 року) х 3 % : 365 днів х 31 день прострочення ( з 30.07.2014 року по 29.08.2014 року) = 1910 гривень 96 копійок. 750\~000 гривень 50\~000 гривень ( сума сплачена 30.08.2014 року) х 3 % : 365 днів х 59 днів прострочення ( з 01.09.2014 року до 29.10.2014 року) = 3394 гривень 52 копійок. 700\~000 гривень 50\~000 гривень ( сума сплачена 30.10.2014 року) х 3 % : 365 днів х 656 днів прострочення ( 31.10.2014 року до 20.08.2016 року) = 35\~046 гривень 58 копійок. Таким чином, всього 3 % річних складає 18932,88 грн. + 1910,96 грн. + 3394,52 грн. + 35\~046,58 грн. = 59\~284 гривень 94 копійок. Щодо суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції, суд зазначає наступне: Як передбачено нормами закону «Про індексацію грошових доходів населення» від 3.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Згідно правової позиції Верховного Суду України індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736 ). Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Збитки від інфляції розраховуються множенням суми основного боргу на індекс інфляції за період з листопада 2013 року по липень 2014 і відніманням суми боргу: 850000 х 100,2 х 100,5 х 100,2 х 100,6 х 102,2 х 103,3 х 103,8 х 101,0 х 100,4 - 850000 = 108 786,85 гривень. За серпень 2014 року 750 000 гривень х 100,8 - 750 000 гривень = 6 000 гривень. За період з вересня 2014 року до жовтня 2014 року 700 000 гривень х 102,9 - 700 000 гривень = 20 300 гривень. За період з листопада 2014 року до травня 2016 року 650 000 гривень х 101,9 х 103,0 х 103,1 х 105,3 х 110,8 х 114,0 х 102,2 х 100,4 х 99,0 х 99,2 х 102,3 х 98,7 х 102,0 х 100,7 х 100,9 х 99,6 х 101,0 х 103,5 х 100,1 - 650 000 гривень = 378 150,34 гривень. Всього індекс інфляції склав 108 786,85 грн. + 6 000 грн. + 20 300 грн. + 378 150,34 грн. = 513 237,19 гривень. Таким чином, позов підлягає задоволенню, суд стягує з відповідача на користь позивача суму боргу за договорами позики від 17.05.2013 року та від 15.06.2013 року в розмірі 650000 гривень 00 копійок, з урахуванням індексу інфляції 513237 гривень 19 копійок, 3 % річних 59284 гривень 94 копійок, всього 1222522 гривень 13 копійок. На підставі ст. 88 ЦПК підлягає стягненню з відповідача користь позивача сплачений судовий збір - 6890 гривень. На підставі ст.ст. 526, 625, 1046, 1050 ЦК України,

Outcome: approved