Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

В провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 01 серпня 2013 року між сторонами були досягнуті усі істотні умови договору позики, тобто відповідач позичає у позивача та зобов'язується повернути на протязі чотирьох років 72 000 грн. на умовах зазначених в розписці. На протязі із серпня 2017 року по цей час, позивач неодноразово прохала повернути кошти, однак отримувала відповідь про неможливість їх повернення. Оскільки відповідач не виконав своє зобов'язання та не бажає повертати кошти, позивач змушений звертатися до суду та вимагає від відповідача повернути кошти в сумі 72 000 грн. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що дійсно він отримував кошти в розмірі 25 000 грн., та зобов'язався їх повернути протягом чотирьох років. Не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача боргу в розмірі 25 000 грн., яку отримав за розпискою. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до розписки укладеної 01 серпня 2013 року, [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 25 000 грн., на повернення 72 000 грн. Зобов'язується сплатити на протязі чотирьох років як вказано в договорі (а. с. 4). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Таким чином, у розписці від 01 серпня 2013 рокунаданій позивачем, як документі, що підтверджує боргове зобов'язання зазначено факт надання позивачем в борг грошових коштів в розмірі 25 000 грн. та факт їх отримання відповідачем, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. Крім того, зі змісту цієї розписки вбачається, що відповідач зобов'язався повернути вказані кошти протягом чотирьох років, тобто до 01 серпня 2017 року. Суд вважає необґрунтованими посилання позивача про те, що вона має право на повернення коштів в сумі 72 000 грн., оскільки за договором позики (розписки) відповідачеві були надані кошти в розмірі 25 000 грн., у зв'язку із чим позивач має право на стягнення в судовому порядку цієї суми грошових коштів. У відповідності до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 720 грн. (а. с. 1), тому витрати по справі слід стягнути з відповідача в частині задоволеної вимоги в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial