Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON], в якому позивач просить суд розірвати договір по виконанню робіт з виготовлення ПВХ конструкцій від 26 серпня 2014 року, визнати недійсними п.п. 3.2 та 4.2 договору, стягнути з відповідача на його користь збитки в розмірі 17883 гривень та пеню за прострочення виконання умов договору в розмірі 174175,08 гривень. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 26 серпня 2014 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] та ним був укладений Договір підряду №3532-L. Відповідно даного договору відповідач взяв на себе зобовязання виконати роботи по виготовленню, доставці та монтажу ПВХ конструкцій метало пластикових виробів, а позивач, як замовник прийняти готові вироби та сплатити їх вартість. Відповідно до п. 2.1. договору становить 19883 гривень. Згідно з умовами договору позивачем було сплачено аванс у сумі 17883 гривень, а решту суми позивач повинен був сплатити після доставки замовлення. Відповідно до п. 3.2. договору виконавець зобовязаний виготовити та доставити вироби впродовж 21 робочого дня, але виконавець порушив строки по виготовленню та доставці ПВХ конструкцій. Які не виготовлені та не доставлені до теперішнього часу. Таким чином, вважає, що відповідач не виконав своїх обовязків, закріплених в договорі та в законодавстві тому зобовязаний сплатити збитки за не виготовлені ПВХ вироби в розмірі 17883,00 гривень, а також пеню з розрахунку 3% річних за кожен день прострочки виконання умов договору в сумі 174175,08 гривень. Крім того, просить визнати недійсним у п. 3.2. договору № 3532-L від 26 серпня 2014 року положення, яким передбачено обовязок замовника сплатити повну вартість товару за виготовлення ПВХ конструкцій; визнати недійсним п. 4.2 вищевказаного договору, та розірвати договір № 3532-L від 26 серпня 2014 року укладений між ним та ФОП [PERSON]. В судове засідання позивач не зявився, представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх. Відповідач в судове засідання не зявився, вважається належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки повістки відсилались за зареєстрованим місцем знаходження. Ухвалою суду встановлений заочний розгляд справи. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування процесу за допомогою технічного звукозаписувального пристрою не здійснювалось. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом по справі встановлено, що 26 серпня 2014 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] та ним був укладений Договір підряду №3532-L на виготовлення, доставку та монтаж ПВХ конструкцій за місцем проживання позивача: м. Новомосковськ, вул. Радянська, 39/57. Як вбачається з Договору, позивачем сплачено 17883 грн в рахунок вартості та установки ПВХ конструкцій, залишок боргу до передачі у власність конструкцій 2000 грн.. Ст. 629 ЦК України передбачає, що Договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором. Згідно вимог ст.. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Оскільки п. 3.2. Договору передбачено обовязок ФОП [PERSON], виготовлення, доставки та монтажу ПВХ конструкцій впродовж 21 робочого дня, але до цього часу вказане замовлення не виконане, суд вважає за можливе розірвати договір №3532-L від 26 серпня 2014 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] Таким чином, оскільки у наданий строк відповідач не виконав обовязку щодо виготовлення, доставці та встановлення ПВХ конструкцій, а позивач просить розірвати договір по виконанню робіт із встановлення ПВХ конструкцій від 26 серпня 2014 року та повернення вартості замовлення 17883,00 грн., то суд приходить до переконання про задоволення цих позивних вимог позивача. Що стосується позовних вимог про визнання недійсним положення п. 3.2. та п. 4.3. Договору та стягнення 3% пені, то суд приходить до наступних вісників, а саме: Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. За частиною першою ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до вимог ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Позивач наполягає на тому, що згідно п. 4.2 спірного договору передбачено, що у разі невиконання виконавцем п. 3.2 договору з власної вини, виконавець зобовязаний сплатити неустойку у розмірі 0,1% від вартості договору за кожен день прострочення, що на його думку суперечить вимогам ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Як вбачається з матеріалів справи, договір № 3532L був укладений між сторонами за ініціативи позивача 26 серпня 2014 року. До підписання спірного договору відповідач мав час для ознайомлення з усіма їх умовами, а після підписання був не позбавлений можливості відкликати свою згоду на його укладення, але своїм правом не скористався. Сам договір був підписаний позивачем, з усіма умовами, які викладені в договорі, сторони погодилися і підписали їх без будь-яких застережень чи розбіжностей та підтвердили, що вони є істотними і підлягають виконанню в порядку передбаченому договором. Таким чином в судовому засіданні будь-яких порушень прав відповідача з боку відповідача при укладені договору, які б ставили під сумнів дійсність оспорюваних ним його пунктів не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищенаведене суд приходить до висновку, в задоволенні вимог щодо визнання п. 3.2 та 4.2 договору - недійсними належить відмовити, з підстав їх недоведеності та необґрунтованості. Що стосується вимог щодо стягнення пені за прострочення виконання роботи, розраховані позивачем, як 3% за кожний день прострочення, то в цій частині вимоги підлягають задоволенню з розрахунку 0,1 % за кожний день прострочення, за формулою П=В*0,1%*Д, де П розмір пені; В вартість замовлення; Д кількість днів прострочення (19883*0,1%*292=5805,84 грн.) на підставі вищенаведеного. А тому в іншій частині позовних вимог належить відмовити. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,2 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial