Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просив: витребувати квартиру [ADDRESS] у [PERSON]; виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]; скасувати державну реєстрацію об'єкту нерухомого майна квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; скасувати реєстрацію [PERSON] та інших осіб у разі їх реєстрації у квартирі [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла рідна сестра [PERSON] - [PERSON], яка мешкала у приватизованій квартирі [ADDRESS]. При цьому, будучи єдиним спадкоємцем на спадкування за законом після смерті сестри, позивач, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою, випадково дізнався про те, що вищенаведена квартира була неодноразово відчужена на користь неналежних осіб шляхом підробки пакету документів, а саме: постанови ВДВС у Святошинському районному Управлінні юстиції у м.Києві про зняття арешту від 10.01.2013 року; акту про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна ВДВС у Святошинського районного Управління у м.Києві від 25.12.2012 року; протоколу №1007184/12 проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого від ПП «Нива-В.Ш.» У зв'язку з зазначеним, позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білоконь Віталія Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дульська Тетяна Володимирівна, про визнання правочинів недійсними, який рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16.02.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 11.08.2015 року, булозадоволено частково, а саме: визнано нікчемним Акт №18/12 від 25.12.2012 року про проведені прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, затверджений начальником Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві 25.12.2012 року щодо квартири [ADDRESS]; визнано недійсним Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів на ім'я [PERSON] на об'єкт нерухомого майна - кв.[ADDRESS], видане 30.01.2013 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Білоконь Віталією Олександрівною та зареєстроване в реєстрі нотаріуса за №146. Разом з тим, позивач вказує, що на даний час права власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 07.05.2013 року між нею та [PERSON], який, в свою чергу, придбав спірне майно у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.02.2013 року. На підставі наведеного, а також зважаючи на те, що Шевченківський районний суд м.Києва у своєму рішенні від 16.02.2015 року встановив відсутність волевиявлення законного власника на відчуження спірної квартири, позивач, як єдиний спадкоємець на спадкування за законом після смерті [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом, який просить задовольнити з підстав, передбачених ст.ст. 387, 388 та 1218 ЦК України. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 02.09.2015 року вказану позовну заяву було залишено без руху, оскільки до позовної заяви не було додано документу про сплату судового збору у встановлених чинним законодавством розмірах. На виконання вимог вищенаведеної ухвали, 17.09.2015 року позивачем через канцелярію суду було подано оригінал квитанції про доплату судового збору за подання даного позову до суду в розмірі 3 412,00 грн. Ухвалою від 01.10.2015 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна та виселення. Під час судового засідання, яке відбулося 18.02.2016 року, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання представника позивача [PERSON] про приєднання до матеріалів справи клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн. Також, у вказаному судовому засіданні ухвалою, постановленою судом не виходячи до нарадчої кімнати, було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про залучення [PERSON] до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Під час судового засідання, яке відбулося 28.03.2016 року, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання представника позивача [PERSON] про прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог, згідно змісту якої позивач збільшив свої позовні вимоги та просить суд: витребувати квартиру [ADDRESS] у [PERSON] на його користь; виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]; скасувати державну реєстрацію об'єкту нерухомого майна квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; скасувати реєстрацію [PERSON] та інших осіб у разі їх реєстрації у квартирі [ADDRESS]; вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS], як спадкоємця за законом. Ухвалою від 28.03.2016 року, постановленою судом не виходячи до нарадчої кімнати, прийнято до розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. Вказаний зустрічний позов обґрунтовано тим, що за відсутності факту звернення [PERSON] до нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, а також відсутності відповідної відмови нотаріуса у видачі такого свідоцтва - звернення [PERSON] до суду з первісним позовом є передчасним, а тому, на думку [PERSON], у задоволенні останнього слід відмовити. При цьому, як зауважує [PERSON]. відмова [PERSON] у задоволенні його первісного позову є підставою для набуття нею права власності на спірну квартиру у відповідності до вимог ст.330 ЦК України. 27.05.2016 року позивачем через канцелярію суду було подано заперечення на зустрічний позов, згідно змісту яких позивач просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Під час судового засідання, яке відбулося 15.06.2016 року, представник відповідач заявив клопотання про залишення первісного позову, посилаючись на те, що позов не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а саме - не сплачено судовий збір у повному обсязі. Ухвалою суду від 15.06.2016 року у задоволенні вищенаведеного клопотання було відмовлено, а позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про витребування нерухомого майна, скасування реєстрації та виселення, - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. На виконання вимог вказаної ухвали суду, 16.06.2016 року позивачем через канцелярію суду подано до суду оригінал квитанції на суму 730,00 грн. Разом з тим, 24.06.2016 року на адресу суду надійшли апеляційні скарги [PERSON] на ухвалу суду від 15.06.2016 року про відмову в задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та про залишення позовної заяви без руху в частині визначення розміру судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.07.2016 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], про витребування нерухомого майна, вселення, скасування реєстрації, виселення, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], Київська міська рада, про визнання права власності та усунення від спадкування, повернуто до Шевченківського районного суду м.Києва для постановлення ухвали про повернення апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва в частині відмови у залишенні первісного позову без розгляду відповідно до ст. 293 ЦПК України. Ухвалою Апеляційної суду м.Києва від 17.08.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, а ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 15.06.2016 року в частині визначення розмірі судових витрат - скасовано з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції. 17.08.2016 року [PERSON] було подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 12.07.2016 року. У зв'язку з зазначеним та на виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.08.2016 року, 13.09.2016 року матеріали даної цивільної справи було передано на адресу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.12.2016 року касаційне провадження про оскарження ухвали судді Апеляційного суду м.Києва від 12.07.2016 року було закрито, а касаційну скаргу повернуто [PERSON] 02.02.2017 року матеріали даної цивільної справи було повернуто до Шевченківського районного суду м.Києва. 22.03.2017 року позивачем через канцелярію суду було подано письмові пояснення на дебати. Під час судового засідання, яке відбулося 04.04.2017 року, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання представника позивача [PERSON] про приєднання до матеріалів справи клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн. Також, в ході вищенаведеного судового засідання, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання представника відповідача [PERSON] про прийняття до розгляду заяви про збільшення зустрічних позовних вимог, згідно змісту якої [PERSON] збільшила свої позовні вимоги та просить суд: визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]; усунути від права на спадкування [PERSON] щодо померлої [PERSON]. в тому числі - усунути його від права на спадкування квартири [ADDRESS]. Вказані вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що оскільки позивач по справі жодним чином не допомагав своїй сестрі [PERSON], яка, в свою чергу, досить тривалий час перед смертю перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, [PERSON] підлягає усуненню від спадкування на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України. Крім того, ухвалою, постановленою судом 04.04.2017 року, не виходячи до нарадчої кімнати, були задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про залучення Київської міської ради до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, а також клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик для допиту у судовому засіданні [PERSON], який зможе підтвердити обставини того, що [PERSON] хворіла та внаслідок частих душевних розладів перебувала у безпорадному стані, самостійно забезпечувати себе не могла, потребувала сторонньої допомоги, яка ніким не надавалась. Під час судового засідання, яке відбулося 26.06.2017 року, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання позивача про долучення до матеріалів справи заперечень на заяву відповідача [PERSON] про збільшення зустрічних позовних вимог. Згідно змісту вказаних заперечень, позивач, як на підставу для відмови у задоволенні вимоги [PERSON] про усунення його від спадкування, вказує, що [PERSON] не має права на звернення до суду з даною вимогою, адже в силу роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в постанові від 30.05.2008 року за №7, вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки. Крім того, в ході судового засідання, яке відбулося 26.06.2017 року, ухвалою, постановленою судом не виходячи до нарадчої кімнати, були задоволені клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик для допиту у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також про витребування з Державної фіскальної служби України, Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні №1, Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги та Київської міської клінічної лікарні №14 додаткових доказів, зокрема відомостей про доходи та стану здоров'я [PERSON] У відповідь на запит суду, 14.07.2017 року на адресу суду надійшов лист з Київської міської клінічної лікарні №18 щодо неможливості надання запитуваної інформації з підстав відсутності згоди [PERSON] на розголошення лікарської таємниці. У відповідності до листа Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м.Києві, який 19.07.2017 року надійшов на адресу суду у відповідь на судовий запит, [PERSON] на стаціонарному лікуванні в лікарні не значиться. 20.07.2017 року на адресу суду надійшов лист Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги про уточнення термінів перебування в лікарні [PERSON] 01.08.2017 року на адресу суду надійшов лист Державної фіскальної служби України щодо можливості надання запитуваної інформації лише у випадку наявність відповідної письмової ухвали суду про витребування відомостей. У судовому засіданні, яке відбулося 29.11.2017 року, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про задоволення клопотання представника позивача [PERSON] щодо долучення до матеріалів справи додаткових доказів. Водночас, ухвалою, постановленою судом 29.11.2017 року без видалення до нарадчої кімнати, було відмовлено представнику відповідача [PERSON] у задоволенні клопотань про залучення ПКДНК та чоловіка [PERSON] - [PERSON] до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору. 25.01.2018 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про забезпечення доказів, у задоволенні якої ухвалою суду від 29.01.2018 року було відмовлено. У зв'язку з зазначеним, під час судового засідання, яке відбулося 29.01.2018 року, відповідачем було заявлено відвід головуючому у даній справі Савицькому О.А. Ухвалою від 29.01.2018 року провадження в даній справі зупинено до вирішення питання про відвід у відповідності до вимог п.7 ч.1 ст. 252 ЦПК України та п.11 ч.1 ст. 253 ЦПК України, а заяву про відвід передано іншому судді у відповідності до вимог ч.3 ст.40 та ч.1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Мальцева Д.О. від 05.02.2018 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючого судді Савицького О.А. було відмовлено. На підставі зазначеного, ухвалою суду від 05.02.2018 року провадження у даній цивільній справі було поновлено, а справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 23.02.2018 року на 09 год. 00 хв. Між тим, у судовому засіданні, яке відбулося 23.02.2018 року, відповідачем [PERSON] знову було заявлено відвід головуючому у справі, але з підстав того, що у даному судовому засіданні суд відмовив у задоволенні її клопотань щодо відкладення розгляду справи для забезпечення права на професійну правничу допомогу, а також з метою забезпечення доказів та призначення експертизи. Ухвалою від 23.02.2018 року провадження в даній справі зупинено до вирішення питання про відвід у відповідності до вимог п.7 ч.1 ст. 252 ЦПК України та п.11 ч.1 ст. 253 ЦПК України, а заяву про відвід передано іншому судді у відповідності до вимог ч.3 ст.40 та ч.1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Юзькової О.Л. від 27.02.2018 року в задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючого судді Савицького О.А. було відмовлено. На підставі зазначеного, ухвалою суду від 27.02.2018 року провадження у даній цивільній справі було поновлено, а справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 07.03.2018 року на 10 год. 00 хв. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому. При цьому, у задоволенні зустрічного позову позивач та його представник просили відмовити, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених зустрічних вимог. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні просили зустрічний позов задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні первісного позову - відмовити. Крім того, у судовому засіданні, яке відбулося 29.01.2018 року, з обставин справи було допитано в якості свідка [PERSON] Треті особи [PERSON] та Київська міська рада в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить суд приходить до наступного. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16.02.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 11.08.2015 року, було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білоконь В.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дульська Т.В., про визнання правочинів недійсними, а саме:визнано нікчемним Акт №18/12 від 25.12.2012 року про проведені прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, затверджений начальником Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві 25.12.2012 року щодо квартири [ADDRESS]; визнано недійсним Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів на ім'я [PERSON] на об'єкт нерухомого майна - кв.[ADDRESS], видане 30.01.2013 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Білоконь Віталією Олександрівною та зареєстроване в реєстрі нотаріуса за №146. Як вбачається зі змісту даного рішення, суд, частково задовольняючи вказаний позов, виходив з того, що Акт №18/12 про проведені прилюдні торги з реалізації нерухомого майна від 25.12.2012 року є підробним, а квартира [ADDRESS], яка належала на праві власності померлій [PERSON], була відчужена особою, яка не мала права на її відчуження, та за поза волею власника, який на момент такого відчуження вже помер. При цьому, судом також встановлено, що [PERSON], є єдиним спадкоємцем за законом померлої сестри [PERSON], який прийняв спадщину. В свою чергу, як передбачено ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини щодо відчуження спірної квартири особою, яка не мала права на її відчуження, та поза волею власника, а також кола спадкоємців померлої [PERSON] не потребують доказуванню у даній справі. Водночас, як встановлено в судовому засіданні, зокрема зі змісту Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (т.1, а.с. 46), на даний час право власності на спірні квартиру зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 07.05.2013 року між нею та [PERSON] Між тим, у відповідності до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього. Як передбачено вимогами ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України. Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст. 330, 388 ЦК України право власності на майно, яке було відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Крім того, на наявність права власності на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв'язку з реєстрацією договорів купівлі-продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі №6-1цс15, яка, з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для застосування судами України. Разом з тим, обґрунтовуючи зустрічний позов в частині вимог про визнання права власності, а також заперечуючи щодо задоволення первісного позову, відповідач посилався на те, що за відсутності факту звернення [PERSON] до нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, а також відсутності відповідної відмови нотаріуса у видачі такого свідоцтва - звернення [PERSON] до суду з первісним позовом є передчасним, а тому, на думку [PERSON], у задоволенні останнього слід відмовити. Так, як вже зазначалось вище, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16.02.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 11.08.2015 року, встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом померлої сестри [PERSON], який прийняв спадщину. Вищезазначені обставини також знайшли своє підтвердження й з наявного в матеріалах справи листа Першої Київської державної нотаріальної контори від 13.10.2014 року за №9672/01-16 про те, що спадкоємцем майна [PERSON] є її брат [PERSON], якому 12.02.2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим номером №6-139. В той же час, згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачено ч.5 ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При цьому, у відповідності до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна. Тобто, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна, передбачене ст. 388 ЦК України, переходить до спадкоємців померлого. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України від 23.03.2013 року по справі №6-164цс12, в якій зазначено, що в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Таким чином, враховуючи ту обставину, що майно вибуло з володіння позивача як спадкоємця померлого власника не з його волі, суд вважає, що позивач, як спадкоємець за померлим власником, має право на витребування з незаконного володіння спірної квартири, що перебуває у власності [PERSON] З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] до [PERSON] про витребування квартиру [ADDRESS], виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] та вселення до вказаної квартири позивача підлягають задоволенню. В свою чергу, оскільки первісний та зустрічний позов в частині вимог про визнання права власності є взаємопов'язаними, то задоволення первісного позову виключає можливість задоволення позовних вимог [PERSON], так-як витребування у неї спірної квартири припиняє всі інші пов'язані з цим права на це майно. Крім того, згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення суду про державну реєстрацію та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію речових прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Виходячи з положень вищенаведеного закону, а також зважаючи на обставини, встановлені судом під час розгляду даної справи, вимога позивача про скасування державної реєстрацію об'єкту нерухомого майна квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON] також підлягає задоволенню. При цьому, суд вважає, що у задоволенні вимог позивача в частині скасування реєстрації [PERSON] та інших осіб у разі їх реєстрації у квартирі [ADDRESS], слід відмовити, оскільки, у даному випадку, порушені права позивача підлягають захисту саме шляхом витребування майна, виселення відповідача та вселення позивача, а вказана вимога є передчасною. Щодо вимог [PERSON] за зустрічним позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до положень ч.5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. При цьому, згідно роз'яснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Разом з тим, ані при зверненні до суду з зустрічним позовом, ані під час розгляду даної справи судом, [PERSON] не було надано жодних документальних доказів на підтвердження факту її родинних зв'язків з померлою [PERSON], що давало б їй право на спадкування майна покійної сестри [PERSON] За вказаних обставин, зустрічні позовні вимоги про усунення [PERSON] від спадкування задоволенню не підлягають, оскільки у [PERSON], яка не є спадкоємцем після померлої [PERSON], відсутні правові підстави порушувати вказане питання відносно позивача. Також, в порядку ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial