Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

В серпні 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області та з урахування уточнених позовних вимог просять суд визнати за [PERSON], право власності на 1/3 частки житлового будинку, що розташовані на [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року мого батька [PERSON]. Визнати за [PERSON], право власності на 7/12 частки житлового будинку та побутово-господарських будівель, що розташовані на [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року мого батька [PERSON] та після смерті [INFO] року мого діда [PERSON]. Правовстановлюючі документи - рішення Ізюмського міського народного суду Харківської області від 06.11.1992 р. по справі № 2-432, яке набрало чинності та було зареєстроване Ізюмським МБТІ 25.01.1993 р. за № 1332, свідоцтво про право власності на спадщину за законом, видане 06.11.1998 р. державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори за № 3-2678 та зареєстроване Ізюмським МБТІ, свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, видане 06.11.1998 р. державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори за № 3-2680 та зареєстроване Ізюмським МБТІ, щодо права власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] на ім'я [PERSON], померлого [INFO] року, та на ім'я [PERSON], померлого [INFO] року, - вважати такими, що втратили чинність. Позивачі надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Відповідач Ізюмська міська рада Харківської області, надала суду письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника. Суд вважає за можливе розглянути справу без не з'явившихся сторін на підставі наявних у справі доказів. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року (а.с.26). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді: частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Частка [PERSON] у праві власності на вказане нерухоме майно дорівнює 2/3, що складається із 1/2 частки набутої на підставі рішення Ізюмського міського народного суду Харківської області від 06.11.1992 р. по справі № 2-432, яке набрало чинності та було зареєстроване Ізюмським МБТІ 25.01.1993 р. за № 1332, та 2/12 частки набутої на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, видане 06.11.1998 р. державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори за № 3-2678 та зареєстроване Ізюмським МБТІ. 1/3 частка у праві власності на вказане нерухоме майно належала [PERSON], сину [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, видане 06.11.1998 р. державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори за № 3-2680 та зареєстроване Ізюмським МБТІ. Спадкоємцями померлого [PERSON] є діти спадкодавця як спадкоємці першої черги за законом - [PERSON], позивачка по справі та син померлого [PERSON]. [PERSON], прийняла спадщину за померлим батьком у порядку ст. 1269 ЦК України шляхом подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.27). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 2/3 частин на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Спадщину після смерті батька, [PERSON] прийняла його донька [PERSON], (позивачка по справі) інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини, що підтверджують відповідні заяви, які зберігаються в спадковій справі в Ізюмській державній нотаріальній конторі. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду від 27 жовтня 2008 року визнано мирову угоду між [PERSON] та [PERSON], якою за [PERSON] визнано право власності на 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Таким чином спадкове майно, що складається із права власності на житловий будинок із побутово -господарськими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS], повинно спадкуватись нами наступним чином: - [PERSON] повинна спадкувати 1/3 частку нерухомого майна, що дорівнює половині від 2/3 часток, належних померлому батькові [PERSON]; [PERSON] повинна спадкувати в порядку спадкування за батьком [PERSON], дорівнює - 1/4 (1/3 - 1/12). А всього [PERSON] має право на 7/12 часток спірного домоволодіння (1/3 + 1/4), що складається із 1/4 частки в порядку спадкування за померлим батьком [PERSON] (неоформлена частина), та із 1/3 частки в порядку спадкової трансмісії, яка є половиною від 2/3 часток, належних померлому діду [PERSON] Нотаріус не має можливості оформити нам свідоцтво про право на спадщину на вказане майно у зв'язку із неможливістю надання нами оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, а саме - оригіналів рішення Ізюмського міського народного суду Харківської області від 06.11.1992 р. по справі № 2-432, яке набрало чинності та було зареєстроване Ізюмським МБТІ 25.01.1993 р. за № 1332, про право власності [PERSON] на 1/2 частку домоволодіння та свідоцтва про право власності на спадщину за законом, видане 06.11.1998 р. державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори за № 3-2678 та зареєстроване Ізюмським МБТІ, про право власності [PERSON] на 2/12 частки домоволодіння, а також свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, видане 06.11.1998 р. державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори за № 3-2680 та зареєстроване Ізюмським МБТІ, про право власності [PERSON] на 2/6 частки домоволодіння. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), законами України: від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до змісту ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до Листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 (пункт 11) при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 р. № 3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусом. Відповідно до п.1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 3 Глави 13 Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( ч. 1, ч. 2 статті 328 ЦК України). З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника ні підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації ( ч. 1 ст. 182 ЦК України). Частиною 1 і 2 статті 1299 ЦК України передбачено, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. При таких даних позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved