Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

В провадженні судді перебуває вищевказана справа. В обґрунтування первісних позовних вимог [PERSON] зазначила, що 09 березня 1991 року вони з відповідачем по справі зареєстрували шлюб. З відповідачем по справі разом мешкають в квартирі [ADDRESS] . Під час шлюбу, сторонами було придбано спірну квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним, позивачка просить суд визнати майно, а саме квартиру [ADDRESS] - спільною сумісною власністю подружжя; здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, між позивачем по справі - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] та визнати за [PERSON] , ІНН [NUMBER] право власності на 1/2 частину вказаного спірного майна, та за відповідачем [PERSON] також 1/2, тобто по 1/2 кожному. В свою чергу, [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що вони з Відповідачкою добровільно між собою не можемо визначити порядок користування квартирою відповідно до належних їм часток у власності, у зв`язку з чим просив суд визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] загальною площею 62,9 кв.м., жилою площею 43,9 кв.м., виділивши [PERSON] в користування кімнату 2 жилою площею 13,7 кв.м. з лоджією І площею 1,7 кв.м., виділивши [PERSON] в користування кімнату 4 жилою площею 15,3 кв.м. з балконом II площею 0,9 кв.м., залишивши в загальному спільному користуванні коридор 1 площею 2,2 кв.м., коридор 3 площею 1,8 кв.м., кімнату 5 площею 16,8 кв.м., кухню 6 площею 7,0 кв.м., санвузол 7 площею 3,5 кв.м. Ухвалою суду від 25.02.2021 року судом прийнято зустрічну позовну заяву та об`єднано в одне провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності, розділ майна подружжя; цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності, розділ майна подружжя, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, - розглядати у загальному позовному провадженні зі стадії підготовчого судового засідання. До початку судового засідання від відповідача за первісним позовом та від відповідача за зустрічним позовом надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність та про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з урахуванням наступного. Так, письмовими матеріалами справи встановлено, що 09.03.1991 року між сторонами було укладено шлюб (а.с. 8). 05.09.2003 в період шлюбу [PERSON] придбав квартиру згідно договору купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] , житловою площею 43,9 кв.м., однак після переобладнання квартира має наступні характеристики: загальна площа квартири становить 62,9 кв.м., жила площа 45,8 кв.м., складається з коридору 1 площею 2,2 кв.м., кімнати 2 площею 13,7 кв.м., коридору 3 площею 1,8 кв.м., кімнати 4 площею 15,3 кв.м., кімнати 5 площею 16,8 кв.м., кухні 6 площею 7,0 кв.м., санвузла 7 площею 3,5 кв.м., лоджії І площею 1,7 кв.м., балкону II площею 0,9 кв.м. Згідно ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю сторін по справі, то частки кожного з них є рівними. За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69, 72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК (п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). За змістом ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Частиною 3 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Так, судом зважаючи на письмові матеріали справи, встановлений факт того, що квартира була придбана під час перебування сторін у шлюбі, а також з урахуванням позиції відповідача щодо визнання позовних вимог, вважає за можливе визнати майно, а саме квартиру [ADDRESS] - спільною сумісною власністю подружжя; здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, між [PERSON] та відповідачем - [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного спірного майна, та за відповідачем [PERSON] також 1/2, тобто по 1/2 кожному. Так, згідно зустрічного позову, позивач за зустрічним позовом [PERSON] пропонує визначити порядок користування квартирою наступним чином: 1.Виділити в користування [PERSON] кімнату 2 жилою площею 13,7 кв.м. з лоджією І площею 1,7 кв.м. 2.Виділити в користування [PERSON] кімнату 4 жилою площею 15,3 кв.м. з балконом II площею 0,9 кв.м. 3.Інші приміщення: коридор 1 площею 2,2 кв.м., коридор 3 площею 1,8 кв.м., кімнату 5 площею 16,8 кв.м., кухню 6 площею 7,0 кв.м., санвузол 7 площею 3,5 кв.м. залишити в загальному спільному користуванні [PERSON] і [PERSON] . Сторони в даному питанні дійшли згоди, та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] не заперечувала щодо встановленого порядку користування квартирою. Згідно ст.ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вищевикладених обґрунтувань, зважаючи на визнання позовних вимог сторонами, перевіривши відповідність обставин на факт їх підтвердження письмовими документами, суд доходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Стосовно розподілу судових витрат, враховуючи вимоги п.1 ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд доходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у зв`язку із задоволенням позовних вимог судового збору в розмірі 420,40 грн., інша половина судових витрат в розмірі 420,40 грн. має бути повернута позивачу з державного бюджету у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. Так, кожним із позивачів (за первісним та за зустрічним позовом) було сплачено по 840,80 грн. Підтвердження понесення інших судових витрат сторонами надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved