Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

В поданій до суду позовній заяві позивачі [PERSON], [PERSON] просять суд ухвалити рішення, яким здійснити тлумачення волевиявлення заповідача [PERSON], що при складанні заповіту 08 квітня 2008 року, посвідченого секретарем виконкому Півченської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 160 в частині заповідального права на земельну частку (пай) [PERSON] воно було спрямовано на заповідання земельної ділянки, площею 1,55 га, яка розташована на території Півченської сільської ради, належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 215627, виданого 11.11.2009 року Здолбунівською районною державною адміністрацією. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що 08.04.2008 р. [PERSON] складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Півченської сільської ради Здолбунівського району та зареєстрований в реєстрі за № 160. З змісту вказаного заповіту вбачається, що все належне [PERSON] майно, в тому числі і житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Шкільній,14 в с.Суйми, заповідане в рівних частках їм, а право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату на право на земельну ділянку (пай), серії РВ № 0173434, заповідане саме, [PERSON] 11.11.2009 року [PERSON] було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 215627. 08 травня 2012 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина. Проте, оформити спадщину на земельну ділянку в нотаріальній конторі неможливо, оскільки спадкодавицею заповідалося право на земельну частку (пай), а не земельна ділянка на яку спадкодавцю було видано держаний акт на право власності на земельну ділянку. Позивач [PERSON] вважає, що за своїм змістом розпорядження спадкодавця [PERSON] було спрямовано на те, щоб заповісти земельні ділянки, на які у спадкодавця на момент складання заповіту було право, підтверджене сертифікатом. Ухвалою Здолбунівського районного суду від 29.05.2017 р. було відкрито провадження у справі. 14 серпня 2017 року відповідачем [PERSON] було предявлено зустрічний позов до [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В зустрічному позові позивач просить суд визнати заповіт, вчинений 08.04.2008 р. на імя [PERSON] та посвідчений 08.04.2008 р. секретарем виконавчого комітету Півченської сільської ради і зареєстрований в реєстрі за № 160 недійсним. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що спадкодавиця спірний заповіт не підписувала, підпис в заповіті вчинено іншою особою. Крім того, відсутні дані про те, що заповіт був прочитаний заповідачем вголос і заповіт не відповідає вимогам законодавства щодо його оформлення. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2017 року було прийнято зустрічний позов [PERSON] та обєднано в одне провадження з первісним позовом. В судовому засіданні позивачі за первісним позовом та представник позивача позов підтримали повністю та просять задовільнити його. Зустрічний позов не визнали та пояснили суду, що спадкодавиця дійсно сама складала заповіт. Що стосується висновку експерта про те, що підпис в заповіті належить іншій особі, то вказали на те, що посвідчення надане для порівняння, яке було предметом дослідження експерта забирала в управлінні праці та соціального захисту населення позивачка [PERSON] і ставила свій підпис. Просять суд первісний позов задовільнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] первісний позов не визнав з підстав наведених у зустрічному позові та просить відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримав повністю та просить задовільнити його. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов слід задовільнити. Судом встановлено, що 08 квітня 2008 року [PERSON] було складено заповіт, яким вона заповідала належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, які розташовані в с.Суйми і все майно, де б воно не було та в чому б воно не виражалося і що буде їй належати на день смерті заповідала в рівних долях [PERSON] та [PERSON], а право на земельну частку (пай) [PERSON] Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. В силу ч.ч.2, 4 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. В той же час, за висновком Рівненського науково-дослідного експертно криміналістичного центру від 27.11.2017 року № 1.1-250/17 підпис від заповідача в особі [PERSON] в заповіті від 08 квітня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі Півченської сільської ради за № 160 (примірник 1), від імені заповідача в особі [PERSON] в заповіті від 08 квітня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі Півченської сільської ради за № 160 (примірник № 2) виконані не [PERSON], а іншою особою. Таким чином, висновком судової почеркознавчої експертизи встановлено, що оспорюваний заповіт підписаний не спадкодавцем , а відтак такий заповіт в силу ст.1233 та ст.1257 ЦК України є недійсним, а тому вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають задоволенню. Що стосується клопотання позивача [PERSON] про визнання висновку експерта Рівненського НДЕКЦ МВС України від 27.11.2017 р. № 1.1-250/17 неналежним доказом, так як підпис спадкодавця в посвідченні, виданому Здолбунівським управлінням праці та соціального захисту населення з яким порівнювалися підписи в обох примірниках оспорюваного заповіту не належить спадкодавцю, то таке клопотання не підлягає задоволенню. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження вказаної обставини. Покази свідка [PERSON] про те, що заповіт складала [PERSON] суперечать матеріалам справи, а тому не можуть прийматися судом до уваги. Оскільки судом встановлено, що заповіт підписано не спадкодавицею, а іншою особою, то позовні вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають. Крім того, згідно з ч.2 ст.1248 ЦК України передбачено обов'язкове дотримання імперативних вимог при посвідченні заповіту. Так, записаний на прохання особи заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Однак такі вимоги закону додержані не були, що також тягне за собою визнання заповіту недійсним.

Outcome: dismissed