Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна за позовом [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29 січня 2015 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 83. Заявлені вимоги мотивує тим, що сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий сторони спору не проживають сім'єю, не ведуть спільного господарства, не повязані сімейним побутом, а тому, оскільки шлюб з відповідачем носить виключно формальний характер, позивач вважає, що їх сімя розпалася остаточно. Окрім цього позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи стягувати з дати звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування даної вимоги зазначає, що дитина сторін спору проживає разом з позивачкою, відповідач не надає постійної допомоги на утримання сина, хоча за матеріальним становищем та станом здоровя цілком здатний нести витрати. В судове засідання позивачка забезпечила явку повноважного представника, котрий вимогу підтримав та просить позов задовольнити в повному обсязі з зазначених в тексті позовної заяви підстав. Відповідач в судове засідання зявися, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав повністю, щодо аліментів частково вважає справедливим стягнення з себе аліментів в сумі 900 гривень щомісячно. Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини: Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 29 січня 2015 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 83. Від шлюбу у сторін спору є спільна дитина син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї суперечитиме інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, що матеріалами справи доведено, що сторони не проживають сім'єю, не ведуть спільного господарства, оскільки позивач підтримує викладені в позові обставини, натомість відповідач не бажає примирення і не заперечує проти розірвання шлюбу. Відтак суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, як такий, збереження якого суперечитиме інтересам сторін спору. Щодо вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Як зазначено вище, Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 29 січня 2015 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 83. Від шлюбу у сторін спору є спільна дитина син [PERSON], [INFO], котрий проживає разом з позивачкою в м. Тернополі по вул.. Н.Яречмука, 44а\\68; відповідач проживає окремо з батьками, сестрами і братом в с. Волосівка Зборівського району Тернопільської області. При цьому основний тягар матеріального утримання дитини несе позивача та її батьки. Натомість відповідач дійсно визнав припинення шлюбних відносин з позивачкою, звинуватив позивачку в зловживанні алкогольними напоями та створенні йому перешкод бачитися і спілкуватися з дитиною. Зазначив, що загалом він не заперечує щодо стягнення з нього коштів на утримання спільної з позивачкою дитини в запитуваній сумі, проте він визнав позов на суму 900 гривень, оскільки має побоювання що решту переданих позивачці коштів, остання, зі слів відповідача, «пропє» . Повідомив суду, що він має достатній дохід щоб сплачувати і 1500 гривень, адже останніх декілька місяців передає кошти на утримання спільного з позивачкою сина, батьку [PERSON] [PERSON], орієнтовно 2000 гривень на місяць. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно з ст.ст.181,184 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і(або) у твердій грошовій сумі. Жодних доказів, що відповідач за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем не може виконувати обовязків по утриманню неповнолітньої дитини в ході судового розгляду справи не здобуто й стороною відповідача не подано. При цьому судом враховуються надані в судовому засіданні пояснення відповідача, що останній має обєктивну можливість сплачувати аліменти на дитину в запитуваній позивачкою сумі. За таких обставин і відсутності належних, допустимих і достатніх доказів зловживання [PERSON] алкогольними напоями і її наміру привласнити на особисті потреби стягувані на дитину аліменти, з урахуванням існуючих стосунків сторін спору, обовязку батьків нести витрати на утримання дитини, розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, визначеного законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», та враховуючи пояснення відповідача про наявність обєктивної можливості сплачувати аліменти на дитину в запитуваній позивачкою сумі , суд вважає, що вимоги щодо стягнення аліментів також підлягають до задоволення, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 1500 гривень щомісячно, починаючи стягувати з дати звернення до суду й до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved