Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

в провадженні Шевченківського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якій позивач просить відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] ; позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] ; стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини на користь державного закладу або фізичної чи юридичної особи, якій буде передана [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500 грн. у твердій грошовій сумі, що підлягає індексації згідно з законом, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що малолітня [PERSON] , [INFO] , відноситься до категорій дітей, що опинилися у складних життєвих обставинах через неналежне виконання мамою своїх обов`язків. Покликається на те, що 13.06.2019 року складено Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини щодо [PERSON] , [INFO] , а також дівчинку влаштовано в КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки». Розпорядженням голови ШРА від 01.07.2019 року №497 «Про негайне відібрання та влаштування в Будинок дитини №1 малолітньої [PERSON] , [INFO] » дитину [PERSON] , [INFO] , відібрано від матері [PERSON] . За результатами проведеної робити «Службою у справах дітей» Шевченківського району встановлено, що у ЛМЦССДМ з комунального некомерційного підприємства «Перша міська поліклініка м.Львова» надійшла інформація про проблемну вагітність [PERSON] , яка відмовилася 21.03.2019 року від госпіталізації в стаціонар в стані пневмонії. Сім`я потребує сторонньої допомоги у виготовленні документів, оформленні соціальних виплат при народженні дитини, сприянні у лікуванні, підвищенні батьківського потенціалу, гуманітарній допомозі. Кімната у гуртожитку, де проживає [PERSON] перебуває в задовільному стані, потребує санітарного прибирання. У помешканні наявні дитячі суміші. Під час візиту [PERSON] вела себе агресивно та об`єктивно небезпеки для дитини при відмові у її госпіталізації. На момент відвідування встановлено, що у дитини [PERSON] , [INFO] деформована голова, та на ній наявних синець. Крім того, дитина неодноразово блювала. У зв`язку із чим працівники відділу «Служба у справах дітей» Шевченківського району викликано Швидку медичну допомогу та маму із дитиною повторно госпіталізовано до МДКЛ м.Львова. МДКЛ встановлено діагноз дитини: закрита черепно-мозгова травма, забій головного мозку важкого ступеня, субдуральний крововилив над лівою півкулею головного мозку, множинні переломи кісток черепа, субапоневротична гематома з права. Дитина потребувала госпіталізації на стаціонарне лікування. Проте, мама дитини відмовлялася від госпіталізації дитини і лише на неодноразові переконання медичних працівників та працівників соціальних служб погодилася на госпіталізацію дочки. Шевченківським ВП НП ГУНП України у Львівській області встановлено, що 13.06.2019 року близько 00:00 год [PERSON] разом зі своєю співмешканкою [PERSON] вживали за адресою їх проживання спиртні напої, між ними виник конфлікт на грунті ревнощів. В ході даного конфлікту [PERSON] вкинула в [PERSON] шваброю та оскільки в даний момент в нього на руках була дитина [PERSON] , [INFO] , швабра попала дитині в голову. З інформації Шевченківського відділу соціальної роботи, після даного інценденту дитина була облита брудною водою, сильно плакала, на голові була червона пляма. Крім того, позивач покликається і на те, що відповідач вже позбавлена батьківських прав відносно 4 дітей. Оскільки дії [PERSON] не дають підстав вважати про наявність об`єктивних причин повернути дитину матері, матір дитини не вживає заходів для поверхня дитини, позивач змушений звернутися до суду. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просить у задоволенні позовних вимог відмовити, покликається, що такі необґрунтовані. Стверджує, що вона опікується своєю дитиною, забезпечує дитину усім необхідним. Дитина була відібрана від неї у віці 3 місяців, до цього часу не було зафіксовано жодних проявів невиконання нею батьківських обов`язків. Щодо інциденту, який трапився 13.06.2019 року пояснює, що такий не можна розцінювати як жорстоке поводження з дитиною. Ця травма була заподіяна дитині у зв`язку із необережністю під час сварки із біологічним батьком дитини. Такий інцидент мав місце лише одноразово. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача Брикса Р.З. позовні вимоги підтримав, покликаючись на аргументи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що вона любить свою доньку, інцендент, що стався був випадковий, вона замахувалася шваброю у [PERSON] , проте не умисно попала в дитину, яка була у нього на руках. З моменту поміщення дитини в Будинок дитини постійно її навідує, телефонує, цікавиться її здоров`ям. Купує всі необхідні ліки та речі для дитини. Ствердила, що тривалий час не вживає алкогольних напоїв. В їх помешканні є всі необхідні умови для проживання та виховання доньки. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперчив, зазначивши, що відповідач жодним чином не ухилялася та не ухиляється від своїх батьківських обов`язків. 13.06.2019 року дитина отримала ушкодження, проте не були заподіяні умисно. Не було систематичності у таких тілесних ушкодженнях, це трапилося одноразово. На даний час, відповідач відвідує дитину у дитячому закладі, цікавиться її життям та здоров`ям та бажає повернення дитини у сім`ю. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, беручи до уваги покази свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст.4 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 01.04.2019 року народилася [PERSON] . Батьками дитини зазначено [PERSON] та [PERSON] . Зі Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області вбачається, що [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] , зареєстрованим 05.12.1996 року виконавчим комітетом Вибранівської сільської ради Жидачівського району Львівської області. Згідно з відповіддю №1920/16.7-23 від 11.07.2019 року Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області [PERSON] помер, про що виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області складено актовий запис про смерть №261 від 25.06.2019 року та видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 25.06.2019 року. 19.11.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис №4000. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Даний факт стверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . [INFO] у шлюбі народився хлопчик, який проживає разом із [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.02.2020 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . В процесі розгляду справи судом встановлено, що Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації від 01.07.2019 року №497 «Про негайне відібрання та влаштування в Будинок дитини №1 малолітньої [PERSON] , [INFO] », дитину [PERSON] , [INFO] , відібрано від матері [PERSON] . З подання відділу «Служба у справах дітей» Шевченківського району про доцільність прийняття рішення про негайне відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] з позбавленням її батьківських прав та влаштування дитини у відповідний дитячий заклад від 01.07.2019 року вбачається, що 13.06.2019 року за адресою: [ADDRESS] (гуртожиток) відбувся конфлікт між [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] , внаслідок якого постраждала дитина [PERSON] , [INFO] . При первинному обстеженні дитини у ЛМДКЛ м.Львова діагностовано закриту черепно-мозкову травму, підозра на струс головного мозку. Від госпіталізації мама дитини [PERSON] відмовилася. З метою з`ясування обставин справи та обстеження умов проживання дитини працівниками відділу «Служба у справах дітей» Шевченківського району разом з працівниками відділу соціальної роботи Шевченківського району здійснено візит у сім`ю. В помешканні перебувала мати [PERSON] з дитиною [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [PERSON] вела себе агресивно та періодично вчиняла бійки з [PERSON] в присутності дитини. На момент відвідування у дитини [PERSON] , [INFO] , деформована голова, а також на ній наявний синець. Окрім того, дитина неодноразово блювала. У зв`язку із чим складено Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини від 13.06.2019 року, відповідно до якого рівень визначення безпеки дитини визначено як «небезпечний». Дитину [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю повторно госпіталізовано до МДКЛ м.Львова. З листа КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м.Львова» від 20.06.2019 року №736 дитині [PERSON] , [INFO] , діагностовано закриту черепно-мозгову травму, забій головного мозку важкого ступеня, субдуральний крововилив на ліву півкулю головного мозку, множинні переломи кісток черепа, субапоневротична гематома з права. Шевченківським ВП НП ГУНП України у Львівській області встановлено, що 13.06.2019 року близько 00:00 год [PERSON] разом із [PERSON] вживали за адресою їхнього проживання: [ADDRESS] , спиртні напої, між ними виник конфлікт на ґрунті ревнощів. В ході даного конфлікту [PERSON] кинула в [PERSON] шваброю, та оскільки в даний момент в нього руках знаходилася дитина [PERSON] , [INFO] , швабра попала дитині в голову. Дитину оглянули медики та прийняли рішення про проведення огляду в лікарні ШМД та дитячій лікарні на П.Орлика. Після проведення огляду [PERSON] відмовилася від госпіталізації дитини. 13.06.2019 року інспектором з ЮП Шевченківського ВР ГУ НП у Львівській області спільно із начальником відділу соціальної роботи Шевченківського району був здійснений візит за адресою: [ADDRESS] (гуртожиток). В кімнаті гуртожитку знаходилися [PERSON] та її двохмісячна донька [PERSON] , [INFO] , яка в момент візиту почала неодноразово блювати, після чого було викликано швидку медичну допомогу, хоча мати дитини відмовлялася від госпіталізації. Згідно з листа КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м.Львова» [PERSON] , [INFO] , поступила 13.06.2019 року на стаціонарне лікування в КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м.Львова» у відділення анестезіології та інтенсивної терапії, 18.06.2019 року переведена у відділення нейрохірургії. Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 15.08.2019 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в обґрунтування позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , покликається на те, що існує реальна небезпека та загроза життю та здоров`ю дитини. Вважаються, що дії відповідача щодо її батьківських обов`язків носять систематичний характер, оскільки її вже було позбавлено батьківських прав відносно 4 дітей. Судом встановлено, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 17.10.2007 року [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проте, з моменту ухвалення рішення пройшло більше 10 років і суд не може брати за обґрунтування систематичності невиконання [PERSON] батьківських обов`язків. Ухвалюючи дане рішення суд бере до уваги ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, відповідно до якої держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського Суду з прав людини (далі-Європейський Суд) у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) § 47, рішення у справі «Хант проти України» (Hunt v.Ukraine), § 49). Також ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», (заява № 2091/13) та у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, § 100) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] заперечує у задоволенні позовних вимог. Стверджує, що ситуація, яка трапилася із нанесенням травми дитині [PERSON] , [INFO] , була випадковою та не умисною. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] сплатила адміністративне стягнення відповідно до постанови Шевченківського районного суду м.Львова від 15.08.2019 року у розмірі 850 грн. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд враховує також практику ЄСПЛ, який у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. При цьому, у конкретній ситуації враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 52). Влаштування дитини під опіку слід розцінювати як тимчасовий захід, який повинен бути припинений щойно це дозволятимуть обставини, і будь-які заходи із застосування тимчасової опіки повинні узгоджуватися із остаточною ціллю щодо возз`єднання батьків (батька/матері) та дитини (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2019 року у справі «R.V. and Others v. Italy», пункт 91, рішення ЄСПЛ від 09 травня 2003 року у справі «Covezzi and Morselli v. Italy», пункт 118). Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед повинні виходити з інтересів самої дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] регулярно цікавиться своєю донькою [PERSON] , [INFO] , що стверджується листом Комунального закладу Львівської обласної ради «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» від 19.09.2019 року №419. Відповідно до даного листа, [PERSON] , [INFO] , перебуває в закладі з 04.07.2019 року. З 08.07.2019 року по 25.07.2019 року [PERSON] щоденно відвідувала дитину та цікавилася її станом здоров`я. З 26.07.2019 року по 26.08.2019 року не відвідувала дитину в закладі лише три дні. З 27.08.2019 року по 11.09.2019 року станом здоров`я дитини цікавилася по телефону. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є батьком [PERSON] , [INFO] , ствердив, що і він і [PERSON] бажають повернення дитини у сім`ю. Пояснив, що інецендент трапився випадково і більше не повториться. Сам він алкогольних напоїв не вживає, має постійну роботу та житло. Мати дитини вже більше року алкогольних напоїв не вживає, постійно цікавиться дитиною, за можливості та дозволу закладу, оскільки в державі запровадженно карантинні заходи, відвідує. Він та відповідач люблять свою доньку та бажають її повернення в сім`ю. Ними купуються всі необхідні речі для дитини та медикаменти. Також ствердив, що на даний момент вони разом із сином, який народився [INFO] проживають у кімнаті гуртожитку, в якому є все необхідне для життя та виховання дітей. Проте, у випадку повернення їм на виховання [PERSON] , [INFO] , планують переїхати у будинок, який він отримав в порядку спадкування після смерті його батька. Даний будинок має 4 кімнати, господарські приміщення та повністю придатний для життя. Відповідно до Довідки №1457 від 18.07.2019 року, виданої Виконавчим комітетом Войнилівською селищною радою об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області, [PERSON] є спадкоємцем після смерті батька [PERSON] і головою двору домогосподарства по [ADDRESS] . Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов від 05.11.2020 року вищевказаний будинок не газифікований, наявне пічне опалення, електрофікований. Загальною площею 81 метр квадратний, є криниця, кормокухня, сарай, земельна ділянка під городництво площею 0,65 га. Будинок придатний для проживання. Крім того, ухвалюючи рішення, суд бере до уваги той факт, що дитина [PERSON] , [INFO] , була відібрана саме від матері [PERSON] . Щодо батька дитини [PERSON] такого рішення не приймалося, органом опіки та піклування не зверталося до суду із позовною заявою про позбавлення його батьківських прав, останній не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності. На даний момент в сім`ї [PERSON] та [PERSON] виховується син, [INFO] , скарг та нарікань на сім`ю щодо виховання дитини не поступало. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 13.06.2019 року за адресою: [ADDRESS] (гуртожиток) умови проживання задовільні, дитина забезпечена дитячим харчуванням та одягом. Українською академією друкарства надано характеристику на [PERSON] від 09.08.2019 року №6410/565, відповідно до якої останню з 01.08.2018 року зараховано на посаду двірника і з 01.02.2019 року знаходиться у відпустці по вагітності і пологах. З 15.07.2019 року зарахована прибиральницею гуртожитку №1. Посадові обов`язки виконує справно. Крім того, з показів [PERSON] , [PERSON] , допитаних у судовому засіданні в якості свідків, які працюють у соціальній службі, вбачається, що [PERSON] сама звернулася із заявою про надання їй підтримки. Вони жодного разу не бачили її в стані алкогольного сп`яніння. І хоча вбачають ризик, зважаючи на те, що [PERSON] вже позбавлена батьківських прав відносно 4 дітей, стверджують, що остання постійно цікавиться [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з частиною першою статті 170 Сімейного Кодексу України ( далі по тексту - СК України) суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до пунктів 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Положеннями частини четвертої статті 23-1 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язано уповноважені органи, що здійснюють соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю, в максимально короткий термін запропонувати сім`ї дитини комплекс послуг, спрямованих на мінімізацію чи повне подолання складних життєвих обставин, та сприяти поверненню дитини до батьків, інших законних представників. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 далі СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Враховуючи вищенаведене, з урахуванням вимог статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, врахувавши небайдуже ставлення відповідача [PERSON] до виховання та забезпечення [PERSON] , [INFO] , та до факту її відібрання, її намагання та бажання виправити ситуацію, яка склалась в родині, і продовжувати виховувати своїх дітей та турбуватися про них, суд дійшов до висновку про відсутність достатніх підстав для відібрання [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , які передбачені статтею 170 СК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , оскільки позивач не довів та судом не встановлено наявності такого обов`язкового елементу, як вина матері в умисному ухиленні від виконання ними батьківських обов`язків, а також судом не встановлено систематичності умисних протиправних діянь стосовно дитини. Врахувавши необхідність вирішення будь-якого сімейного спору стосовно дитини, виходячи із забезпечення її найкращих інтересів, суд вважає за доцільне збереження зв`язків малолітньої [PERSON] , [INFO] , із сім`єю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed