Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

В провадження Рівненського міського суду надійшов позов [PERSON] до ЗАТ «Рівненський ливарний завод» про стягнення компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача ЗАТ «Рівненський ливарний завод» грошову компенсацію за всі невикористанні дні щорічної відпустки в розмірі 6 926,92 грн. , середній заробіток за період за період затримки розрахунку з 01.04.2013 року по 31.07.2014 року у розмірі 30 985,65 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Представник відповідача будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився , причину неявки суду не повідомив. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 169 ЦПК України , суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу у разі, першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки , якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до положень ст.ст. 224-228 ЦПК України, за згодою позивача вважається можливим заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, без участі відповідача з ухваленням заочного рішення, який належним чином повідомлений та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Оцінюючи пояснення позивача , надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ЗАТ «Рівненський ливарний завод» до 01 квітня 2013 року, що підтверджується оглянутою та дослідженою в судовому засіданні копією трудової книжки. 01 квітня 2014 року [PERSON] звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» в усіх випадках звільнення за п. 1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій. 15.07.2014 року позивач звернулася на підприємство з проханням видати їй довідку про заборговану заробітну плату, а саме компенсацію за невикористану відпустку, однак відповіді так і не отримала. Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні розрахункового листка за квітень місяць 2013 року, який позивач отримала 01.04.2013 року, компенсація за невикористану відпустку становить 6926 грн. 92 коп.. Відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Статтями 83 Кодексу законів про працю України, 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Отже, при звільненні, підприємством в порушення норм чинного законодавства України, не було виплачено позивачу грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки у розмірі 6926,92 грн. Як зазначено у п. 20 Постави Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлений рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сума заборгованості згідно розрахункового листа становить 6926 грн. 92 коп.. грн. та на день звернення до суду не погашена в установленому законом порядку. У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з рішення Конституційного суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від роботодавця, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. На момент розгляду справи підприємство розрахунку не провело. Тому, суд приходить до висновку , що позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до абз. З п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата. Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку). Враховуючи вищенаведене, у зв'язку з невиплатою з вини З AT «Рівненський ливарний завод» при звільненні позивачу всіх сум, що належали їй на день звільнення, суд прийшов до висновку , що товариство повинно виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати заборгованості по заробітній платі, який становить 30 985,65 грн., відповідно до розрахунку . Відповідно до ст. 23 ЦК України , особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому чинне законодавство не визначає засобів доказування якими можуть підтверджуватись перелічені обставини. Спір про відшкодування звільненому працівнику моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні, є трудовим спором. Звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. Так як відповідач безпідставно не виплатив заборгованість по заробітній платі, то така протиправна поведінка призвела до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків, пов'язаних з необхідністю протягом довгого часу витрачати сили та час на захист порушеного права. А тому суд приходить до висновку , що діями ЗАТ «Рівненський ливарний завод» було завдано позивачу моральних страждань, яку позивач оцінює в 1000,00 грн. та яка підлягає стягненню з відповідачу . Враховую, що вимоги позивача повністю підтверджуються дослідженим в судовому засіданні доказами , суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 116,117 КЗпП України, ст.23 ЦК України ,

Outcome: approved