Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

В серпні 2013 року представник позивача [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідачів, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS], що належала померлій [PERSON], яка померла [INFO] року, на праві власності згідно дублікату Свідоцтва про право власності на житло від 23.10.1998 року та дублікату, що має силу оригіналу Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.03.2003 року; зобов'язати Державну реєстраційну службу м. Києва провести державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на [PERSON]; зобов'язати Державну реєстраційну службу м. Києва видати [PERSON] Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] та Витяг з Державного реєстру правочинів прав про державну реєстрацію на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що [PERSON] померла [INFO] року відповідно до актового запису № 3925, внесеного в Книгу реєстрації смертей від 28.02.2012 року Відділом реєстрації смерті м. Києва Головного управління юстиції у м. Києві. Зазначає, що після смерті [PERSON], позивач [PERSON] успадкувала квартиру [ADDRESS] на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г. 20 березня 2003 року. 23.10.1998 року квартира за адресою: [ADDRESS], в якій проживала і була зареєстрована померла [PERSON], була приватизована нею та її сином [PERSON] в рівних долях і належала їм на праві спільної сумісної власності. Свідоцтво було видано згідно з розпорядженням Залізничною районною державною адміністрацією м. Києва від 23.10.1998 року за № 20763. 02.11.1998 року зазначена квартира була зареєстрована на праві приватної власності в БТІ м. Києва і записана у реєстрову книгу за № 7000. Представник позивача вказує, що [INFO] року помер син [PERSON] - [PERSON]. 20.03.2003 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на спадкове майно, що складається з ? частини квартири і знаходиться в [ADDRESS], яке було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та записано у реєстраційну книгу д 359-196 за реєстровим № 7000. Через похилий вік та хворобу [PERSON] не змогла вчасно отримати нове Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] та зареєструвати його в Київському міському бюро технічної інвентаризації, а також отримати витяг з реєстру прав на вказану квартиру. Після смерті [PERSON] спадкоємець [PERSON] звернулась до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про отримання Свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS]. Для оформлення спадщини нотаріальна контора звернулась до Солом'янської районної в м. Києві та Київського міського бюро технічної інвентаризації. 02.11.2012 року Солом'янською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано дублікат Свідоцтва про право власності від 23.10.1998 року згідно з розпорядженням відділу приватизації житла Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. Представник позивача вказує, що Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою в особі державного нотаріуса О.М. Бодак було видано лист [PERSON] за № 1285/02-14-с/с 509/2012 року від 04.04.2013 року, відповідно до якого їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] після померлої [INFO] року гр. [PERSON], [INFO], що мешкала на день смерті за адресою: [ADDRESS], так як правоустановчі документи на спадкове майно не були зареєстровані згідно чинного законодавства. На даний час оригінали правовстановлюючих документів, а саме Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 23.10.1998 року та Свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 20.03.2003 року загублені, тому спадкоємцю [PERSON] були надані дублікати вищевказаних Свідоцтв. В зв'язку з цим, позивач [PERSON] також не могла подати вчасно дані документи до БТІ і оформити їх належним чином до 31.12.2012 року. Як зазначає представник позивача, з 01.01.2013 року Київське міське бюро технічної інвентаризації не проводить державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна, а реєструючим органом є Державна реєстраційна служба України, яка може зареєструвати право власності на об'єкти нерухомого майна тільки на підставі заяви живого власника, таким чином встановлення факту належності померлій [PERSON] спадкового майна та питання визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] можливо за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просила позов задовольнити. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Проте, 27.11.2013 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява, яка міститься в матеріалах справи, відповідно до якої представник заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просить розглянути справу без її участі. Відповідачі Головне управління юстиції у м. Києві, Київська міська рада в судове засідання своїх представників в судове засідання не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у відповідності до вимог ЦПК України. Через канцелярію суду від відповідача Київської міської ради надійшли письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог, відповідно до яких представник відповідача просить прийняти рішення згідно норм чинного законодавства та розглянути справу у їх відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву представника позивача та письмові пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що предметом спору є квартира [ADDRESS], яка на праві спільної сумісної власності була зареєстрована за [PERSON] та [PERSON], згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням від 23.10.1998 року № 20763 Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва. Дана квартира була зареєстрована на праві приватної власності в БТІ м. Києва 02.11.1998 року і записана у реєстрову книгу за № 7000. Як вбачається з матеріалів справи, 20.03.2003 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на спадкове майно, що складається з ? частини квартири, що знаходиться в [ADDRESS], зареєстровано в реєстрі за № 3-946. З матеріалів справи також вбачається, що [INFO] року померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 28 лютого 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 3929, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 28.02.2012 року, серії [NUMBER]. 20.03.2003 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 3-948, згідно якого [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона за законом матиме право, зокрема позивач успадкувала квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено та підтверджується матеріалами спадкової справи №509/2012 р. щодо майна померлої 27.02.2012 року [PERSON], що позивач [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] після померлої [INFO] року гр. [PERSON], [INFO], однак листом від 04.04.2013 р. № 1285/02-14-с/с 509/2012 їй було відмовлено, так як правоустановчі документи на спадкове майно не зареєстровані згідно чинного законодавства. Правовстановлюючими документами на право власності на спадкову квартиру є Дублікат Свідоцтва про право власності, виданого згідно з розпорядженням відділу приватизації державного житла Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.11.2012 року № 83, згідно якого квартира [ADDRESS], на праві спільної сумісної власності була зареєстрована за [PERSON] та [PERSON], згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням від 23.10.1998 року № 20763 Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва. Дана квартира була зареєстрована на праві приватної власності в БТІ м. Києва 02.11.1998 року і записана у реєстрову книгу за № 7000, та дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2003 року, виданого Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою 12.10.2012 року за реєстровим № 1-2215. Згідно з підпунктом 4.12 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі документів, що підтверджують право власності. За положеннями п.7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться на підставі особистої заяви власника майна. Отже, правовстановлюючий документ на право власності на спадкову квартиру - Дублікат Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2003 року, виданий Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою 12.10.2012 року за реєстровим № 1-2215 не надає можливості позивачу зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону, що стало підставою у відмові нотаріусом Дев'ятою Київської державної нотаріальної контори в оформленні спадщини позивачу. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права на спадкове майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ящо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Як зазначає представник позивача, що за життя [PERSON] (спадкодавець) після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на належну їй частину квартири, що розташована за вказаною вище адресою, через похилий вік та хворобу не встигла здійснити державну реєстрацію майна, зазначеного в свідоцтві про право на спадщину за законом. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, досліджуючи зазначені обставини справи та оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, враховуючи те, що здійснення державної реєстрації за померлою особою суперечить чинному законодавству, а відсутність такої реєстрації перешкоджає оформленню спадщини позивачем, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту, та як наслідок за ним підлягає визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Що стосується вимог позивача в частині зобов'язання Державної реєстраційної служби м. Києва провести державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на [PERSON] та зобов'язання Державної реєстраційної служби м. Києва видати [PERSON] Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] та Витяг з Державного реєстру правочинів прав про державну реєстрацію на квартиру [ADDRESS], то вони не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду є правовою підставою для здійснення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом та додаткового застереження не потребує. На підставі наведеного та

Outcome: partial