Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

В серпні 2016 року позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суді із вимогами до Державної інспекції України з контролю за цінами, та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними протиправними діями та рішенням органу державної влади. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року провадження у цивільній справі закрито у зв'язку з ліквідацією сторони у справі, зокрема державної інспекції України з контролю за цінами. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 31 серпня 2017 року ухвалу суду було скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 20 жовтня 2017 року матеріали цивільної справи прийняті до провадження судді Цокол Л.І. та призначено її судовий розгляд на 24 січня 2018 року. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; У зв'язку з зазначеним ухвалою суду від 24 січня 2018 року було залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Державної інспекції України з контролю за цінами, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу державної влади, правонаступника Державної інспекції з контролю за цінами - Державну службу статистики (вул.Ш.Руставелі, 3 м. Київ 01601), а також вирішено провести розгляд даної справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, з призначенням дати розгляду на 01 березня 2018 року. Відповідачі своїх письмових заперечень (відзивів) на поданий позов не подали. Вирішуючи дану цивільну справу слід виходити з наступного. Позивачі звернулись до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди в сумі 60 000грн., завданої незаконними протиправними діями та рішенням Державної інспекції України з контролю за цінами, з проведенням стягнення за рахунок державного бюджету. В обгрунтування своїх вимог позивачі вказують на те, що протиправність дій та рішень булла встановлена судовим рішенням під час розгляду адміністратвиної справи за їх позовом. Вказані дії та рішення завдали моральної шкоди, оскільки позивачи перенесли та продовжують переносити психологічні стреси, душевні страждання, їх здоров'я підірвано, був порушений їх звичний життєвий ритм і існує потреба докладати зусиль для організації свого життя. Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Під час судового розгляду встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2013 року були частково задоволені вимоги позивачів, а саме визнано дії Державної інспекції з контрою за цінами у Львівській області по проведенню перевірки та складенню акту Державної інспекції з контролю за цінами № 000675 від 24 вересня 2002 року протиправними, та визнано Акт Державної інспекції з контролю за цінами № 000675 від 24 вересня 2002 року недійсним. При цьому під час розгляду справи було встановлено, що 24 вересня 2002 року держінспектором Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області Піменовою І.І. проведена перевірка правильності нарахування плати за спожитий газ гр..[PERSON], а також забезпечення її лічильником Стрийським УЕГГ ВАТ «Львівгаз» , згідно вимоги прокуратури Львівської області від 18.09.2002 року № 07-442-02 за період з 01.01. 1996 року по 24.09.2002 року. За наслідками перевірки складено Акт від 24 вересня 2002 року № 000675 . З означеного Акту вбачається ,що перевірка проведена з відома та за участю начальника Стрийської УЕГГ Карман В.В.,начальника служби обліку газу Катерняк О.О. Також з Акту вбачається ,що позивачі -вони ж споживачі газу участь в перевірці не брали , документи про запрошення споживачів до проведення перевірки не представлені. Однак Акт підписали начальник Стрийської УЕГГ В.Карман та начальник служби обліку газу О.Катерняк -тобто службові особи на діі яких звертались із зверненням споживачі. Докази ознайомлення спозивачів з Актом не представлені, в Акті відсутній запис про вручення споживачу копії Акту ,що є порушенням встановленого Порядку складання таких актів. Крім цього в Акті не йдеться про інших мешканців-споживачів-газу [PERSON] та [PERSON] Крім цього з стор.№3 Акту вбачається ,що перевірка завершена 25 вересня 2002 року , хоча Акт складено 24.09.2002 року,що свідчить про недійсність висновків, викладених у Акті . Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згаданим рішенням суд прийшов до висновку ,що дії Державної інспекції з контрою за цінами у Львівській області по проведенню перевірки та складенню акту Державної інспекції з контролю за цінами № 000675 від 24 вересня 2002 року внаслідок грубих порушень Правил проведення перевірок слід визнати протиправними і , відповідно ,Акт № 000675 Державної інспекції з контролю за цінами № 000675 від 24 вересня 2002 року слід визнати недійсним. 25 березня 2014 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду вказане судове рішення залишено без змін. Встановлено також, що [PERSON] є інвалідом з дитинства ІІІ групи. [PERSON] отримує пенсію за віком при неповному стажі . [PERSON] отримує пенсію в разі втрати годувальника, померлого внаслідок загального захворювання на1-го утриманця. Згідно статті 56 Конституції України Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінивши в сукупності обставини справи слід визнати те, що позивачі мають право на відшкодування завданої моральної шкоди, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено протиправність дій та рішення органу державної влади під час виконання ними своїх службових обов'язків. При цьому вирішуючи питання розміру грошової компенсації суд виходить з характеру дій та рішення органу державної влади, які визнані протиправними, їх наслідки для позивачів, тривалість страждань. Проте суд не знаходить достатніх підстав для задоволення вимог відшкодування у зазначеному позивачами розмірі, оскільки під час судового розгляду не було доведено те, що вказані дії та рішення призвели до таких негативних наслідків які б змушували позивачів прикладати зусиль для організації свого життя, здійснювати інші дії для відновлення порушеного права. Отже суд вважає достатнім для відшкодування моральної шкоди розмір грошової компенсації в сумі 2 000грн. кожному позивачу. На підставі викладеного та

Outcome: partial