Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

в позові вказано, що 06/12/2006 сторони уклали договір кредиту №1109022100, за яким відповідач надав позивачу 175000 доларів США. Позивач прострочила виконання умов договору у зв?язку з цим відповідач подав позов щодо стягнення з позивача заборгованості. Постановою апеляційного суду від 10/09/2018 скасовано рішення місцевого суду від 22/05/2017 та стягнуто з позивача та [PERSON] солідарно на користь відповідача за вказаним договором заборгованість в сумі 54141,40 доларів США, з яких 50879,68 доларів США заборгованість по кредиту, 3261,72 доларів США заборгованість по сплаті відсотків. 27/02/2019 позивачем сплачено на користь відповідача 54141,40 доларів США. Позивач подав письмовий позов, який в судовому засіданні підтримав представник позивача та просив суд про визнання договору іпотеки припиненим і зняття обтяження. В судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що позивачем виплачено на користь відповідача усі грошові кошти, що визначено за судовим рішенням в якості заборгованості за договором кредиту, кошти виплачено за позовом відповідача про дострокове припинення договору кредиту та дострокове виконання грошового зобов?язання. Отже саме з ініціативи відповідача припинено договірні відносини між сторонами. Оскільки уся заборгованість сплачена тому відповідач повинен був зняти обтяження самостійно, однак не зробив цього. Рішенням апеляційного суду розглянуто спір сторін про стягнення заборгованості за договірними відносинами сторін і усі їх претензії вирішено по суті, тому усі правові претензії за договором кредиту і їх підстави вже отримали оцінку судового органу, зміна претензій чи зміна розміру процентів не допускається. В судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що 17/02/2008 відповідач надіслав позивачу повідомлення №51094 про зміну відсоткової ставки, про те, що з 12/03/2008 відповідач нараховуватиме підвищені проценти на прострочену суму основного боргу в подвійному розмірі від діючої процентної ставки, а тому вважає, що у позивача є заборгованість перед відповідачем. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до п. 1.2.1 договору кредиту №1109022100 кредит надано з 06/12/2006 по 05/12/2017. В п. 1.2.2 договору кредиту №1109022100 вказано, що кредит підлягає поверненню на підставі і в порядку графіку платежів до цього договору до 05/12/2017, або достроково, або на підставі п. 5.5 договору. В п. 5.5. договору вказано, що у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту, процентів, комісій більше ніж на один місяць та/або порушення інших умов договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій за розділом 11 договору. В розділі 11 договору кредиту передбачено порядок подання та виконання вимоги про дострокове повернення кредиту та встановлення нового терміну повернення кредиту, визначеного цим розділом. 06/12/2006 позивач та відповідач уклали договір іпотеки, в п. 1.2 якого вказано, що ним забезпечено виконання зобов?язань за договором кредиту №1109022100. В постанові апеляційного суду від 10/09/2018 вказано, що 29/07/2015 відповідач надіслав позивачу вимогу про дострокове погашення кредиту з 31 дня після отримання відповідної вимоги. Також в постанові апеляційного суду від 10/09/2018 вказано, що цим судовим рішенням вирішено питання стягнення з позивача на користь відповідача процентів за договором кредиту №1109022100 в сумі 3261,72 доларів США. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже з ухваленням постанови апеляційного суду від 10/09/2018 у відповідача виникли обов?язки щодо урахування змісту постанови апеляційного суду, якою вирішено його претензії до позивача за договором кредиту сторін. Крім цього в ст. 129 Конституції України, в ст. 2 ЦПК України в якості основної засади судочинства проголошено обов`язковість судового рішення. Отже судове рішення апеляційного суду від 10/09/2018 є обов?язковим для виконання сторонами. Таким чином відповідач зобов?язаний виконувати постанову апеляційного суду від 10/09/2018, в тій частині, в якій встановлено необґрунтованість претензій відповідача до позивача і в такий спосіб здійснено захист прав позивача. В п. 1.4 договору іпотеки від 06/12/2006 вказано, що предметом іпотеки є нежитлові приміщення цокольного поверху, зазначені в плані літерою «А» по [ADDRESS] . При цьому в п. 1.2 якого вказано, що ним забезпечено виконання зобов?язань за договором кредиту №1109022100. 27/02/209 позивач виконала судове рішення зі сплати заборгованості за договором кредиту №1109022100. Виконання прийнято відповідачем. Отже договір кредиту припинено повним виконанням його умов зі сплатою заборгованості за судовим рішенням, що набрало законної сили. В судовому засіданні представник відповідача надав усні та письмові пояснення про те, що 17/02/2008 відповідач надіслав позивачу повідомлення №51094 про зміну відсоткової ставки, про те, що з 12/03/2008 відповідач нараховуватиме підвищені проценти на прострочену суму основного боргу в подвійному розмірі від діючої процентної ставки. Разом з цим постановою апеляційного суду від 10/09/2018 скасовано рішення місцевого суду від 22/05/2017 та стягнуто з позивача та [PERSON] солідарно на користь відповідача за вказаним договором заборгованість в сумі 54141,40 доларів США, з яких 50879,68 доларів США заборгованість по кредиту, 3261,72 доларів США заборгованість по сплаті відсотків. Постанова апеляційного суду ухвалена 10/09/2018 нею вирішено усі спори сторін, що виникли до часу її постановлення за умовами договором кредиту №1109022100 від 06/12/2006 щодо стягнення основної суми заборгованості, процентів та пені. Усі арґументи відповідача щодо розміру, періоду нарахування, зміни процентів за договором кредиту сторін №1109022100 отримали правову оцінку за постановою апеляційного суду від 10/09/2018. Тому і в цій частині відповідач зобов?язаний дотримуватись положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, в якій вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставина розміру процентів за договором кредиту сторін №1109022100 встановлена постановою апеляційного суду від 10/09/2018. Особливо необхідно відзначити, що обставина розміру процентів за договором кредиту сторін №1109022100 є фактичною обставиною з приводу якої виник спір за позовом відповідача до позивача про стягнення з нього грошових коштів за договором кредиту сторін №1109022100; вона не належить до правової оцінки певного факту. Відповідно до рішення Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 27/02/2019 позивач виконав судове рішення зі сплати заборгованості за договором кредиту №1109022100. Виконання прийнято відповідачем. Отже договір кредиту сторін №1109022100 припинено 27/02/2019 виконанням судового рішення зі сплати заборгованості за договором кредиту №1109022100 та прийняття виконання відповідачем. Разом з цим визнання припиненого договору припиненим законом не передбачено. Тому позивачу не гарантовано законом право на звернення із позовом про визнання припиненого договору припиненим. Так, встановлення факту, що має юридичне значення про припинення договору кредиту №1109022100 безпосередньо належить до фактичних обставин, що складають предмет судового розгляду за позовом про зняття обтяження за договором іпотеки від 06/12/2006, а тому не підлягає окремому захисту в спорі про право позивача на розпорядженням предметом іпотеки. Фактична обставина припинення договору кредиту №1109022100 підлягає встановленню на підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, в якій вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. По-перше, припинення договору іпотеки від 06/12/2006 визначено позивачем в її ж позові в якості правової підстави позову, на якій засновано матеріально-правова вимога про зняття обтяження з предмету іпотеки у зв?язку з його припиненням. По-друге, іпотека належить до акцесорних зобов?язань, а не є самостійним альтернативним зобов?язанням. При цьому відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Основне зобов?язання за кредитним договором припинено за постановою апеляційного суду від 10/09/2018, оскільки позов про стягнення заборгованості з позивача було засновано на положенні розділу 11 договору кредиту №1109022100 у зв?язку із достроковим стягненням заборгованості (суми боргу, процентів та пені). В розділі 11 договору кредиту №1109022100 вказано на зміну терміну виконання зобов?язання. Відповідач подав позивачу вимогу про дострокове виконання зобов?язання. На підставі зазначеної вимоги ухвалено постанову апеляційного суду від 10/09/2018, якою стягнуто з позивача на користь відповідача належні грошові кошти за умовами договору кредиту №1109022100. Так само в ч. 1 ст. 1049 ЦК України вказано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже вимога відповідача про дострокове виконання позивачем договору кредиту є вимогою про припинення їх договірних відносин. Спір за відповідною вимогою розглянуто судовими інстанціями, позов задоволено частково, позивачем сплачено на користь відповідача грошові кошти на виконання судового рішення. В ч. 1 ст. 575 ЦК України вказано, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Оскільки іпотека є акцесорним зобов?язанням, а тому вона може існувати виключно до часу припинення основного зобов?язання, виконання якого нею забезпечено. Крім цього відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так у п. 2 ст. 625 ЦК України вказано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже апеляційним судом ухвалено судове рішення щодо претензій відповідача до позивача щодо його прав на проценти з позивача, оскільки ним вказано на суму процентів, які підлягають стягненню з позивача за договором кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Отже іпотека забезпечує виконання основного зобов?язання. З припиненням основного зобов?язання іпотека не забезпечує його виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Тому з припиненням основного зобов?язання іпотекодержатель втратив право на задоволення своїх вимог за рахунок іпотеки. Висновки за цим судовим рішенням повністю підтверджуються рішенням Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, відповідно до якого звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Отже 10/09/2018 ухвалено постанову апеляційного суду, якою встановлено суму заборгованості позивача перед відповідачем, а 27/02/2019 відповідач прийняв від позивача виконання за рішенням апеляційного суду від 10/09/2018. Таким чином позов обґрунтовано правовими підставами в частині зняття обтяження з об?єкта іпотеки. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial