Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

В Приморський районний суд м.Одеси звернувася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування, вселення, виселення. Свої вимоги позивач мотивував тим, що йому належить право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], проте відповідачі чинять йому перешкоди щодо користування та володіння вказаною квартирою, у звязку з чим він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні подала заяву про залишення позовних вимог в частині вселення в спірну квартиру без розгляду. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 10.02.2017 року позовні вимоги в цій частині залишені без розгляду. В іншій частині представник [PERSON] підтримала позовні вимоги, пояснивши, що відповідачі здійснюють [PERSON], який є власником 1/4 частини квартири, перешкоди у володінні квартирою, користуються всіма житловими кімнатами квартири, де тримають свої особисті речі, та нежитловими приміщеннями. Представник просила виділити позивачу у особисте користування кімнату площею 10,6 кв.м, інші дві житлові кімнати виділити в особисте користування відповідачам, а коридор, санвузол, кухню, балкон залишити в спільному користуванні. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила, що позивач є громадянином [PERSON], проживає в м. Санкт-Петербург, має в цьому місті постійне місце роботи, оскільки працює ректором приватного інституту, має в іншому житлі місце постійного проживання та реєстрації. Крім того, [PERSON] зазначила, що [PERSON] ніколи не бажав та не намагався вселитися до квартири, ніколи не приймав участі у сплаті комунальних послуг, проведенні ремонтних робіт. Також пояснила, що оскільки [PERSON] не міг визначитися з розміром суми грошової компенсації за його частку і з процедурою її виплати, то вона звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом про припинення його права власності на 1/4 частку квартири та внесла на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області грошову компенсацію для [PERSON] в сумі 187 645 гривень. Представник відповідачки [PERSON], заперечуючи проти позову зазначила, що позов є надуманим, недоведеним та штучно поданим [PERSON] до суду з метою збільшення грошової компенсації по іншій цивільній справі. Крім того, зазначила, що оскільки позивач є іноземцем, то має право перебувати тимчасово на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів відповідно до пункту 1 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком вїзду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову повністю та пояснив, що між сторонами склалися неприязні стосунки, тому проживання в одній квартирі є неможливим. Також зазначив, що в спірній квартирі відповідачі провели часткову реконструкцію та ремонт, в результаті якого квартира стала двокімнатною, житлова площа змінилася, тому виділити [PERSON] окрему житлову кімнату неможливо. Вважав також позов штучно поданим з метою збільшити грошову компенсацію позивача за його частку. Вислухавши учасників судового процесу та їх представників, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Право власності на квартиру під №14 в будинку під №39 по вул. Осипова в місті Одесі належить [PERSON] в розмірі 3/4 частки на підставі договору дарування, посвідченого 15.08.2006 року державним нотаріусом другої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/4 частки на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29.05.2009 року та Апеляційного суду Одеської області від 06.11.2009 року. Позивач має постійне місце проживання за межами України, а саме в місті Санкт-Петербург [PERSON] ( в довіреності на ПРИШЛЯК). В судовому засіданні представник [PERSON] не заперечувала цього факту, крім того, підтвердила, що [PERSON] працює ректором Недержавної освітньої установи вищої професійної освіти «Невський інститут управління та дизайну» в м.Санкт-Петербург [PERSON]. В спірній квартирі постійно проживають відповідачі по справі та відповідно до акту від 01.12.2016 року, з 2006 року в якості члена сімї відповідача [PERSON] проживає його дружина [PERSON]. Шлюбні стосунки цих осіб підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії I-ЖД № 035448. Із наданих відповідачкою [PERSON] до матеріалів справи копій квитанцій вбачається, що комунальні платежі за квартиру здійснюються лише нею. В технічному паспорті , виготовленому 27.08.2012 року зафіксовано план квартири, згідно якого квартира складається з 3-х житлових кімнат: 10,6 кв.м, 13,2 кв.м, 18, 1 кв.м, житловою площею 41,9 кв.м, загальна площа квартири 63, 8 кв.м. Згідно технічного паспорту , виготовленого 21.09. 2016 року спірна квартира складається з двох житлових кімнат: 13,2 кв.м та 18,1 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м, загальна площа квартири 64,3 кв.м. Таким чином, в квартирі здійснено перепланування - самочинна реконструкція шляхом обєднання житлової кімнати площею 10,6 кв.м з кухнею 8,4 кв.м та створенням приміщення кухні-їдальні площею 19,5 кв.м. Згідно висновку експерта № 2735 судової будівельно-технічної експертизи 26.10. 2016 року, експертом зроблено висновок про відсутність технічної можливості визначення порядку користування квартирою №14 по вул.Осипова, 39 в м.Одесі відповідно до часток співвласників ? і ? та вимог нормативно-правових актів. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 23.04.2015 року по справі № 522/26238/13 припинено право власності [PERSON] на 1/4 частину квартири під №14 в будинку №39 по вул.Осипова в м.Одесі та постановлено виплатити [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 187 645 грн. з депозитного рахунку територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області, що внесені [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.06.2015 року вказане рішення залишено без змін. Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.11.2015 року ухвалу апеляційного суду Одеської області скасовано, справа передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17.02. 2016 року розгляд зазначеної вище справи зупинено до вирішення цього спору на набрання рішення законної сили. Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Разом з тим, згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.382 ЦК України визначено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене для постійного у ньому проживанні. Згідно з ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються також ст. 150 ЖК України, яка передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. На думку суду, зазначена норма матеріального права застосовується до спірних правовідносини щодо визначення порядку користування спірною квартирою між співвласниками. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними входами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири. Суд вважає, що позивач не надав суду належних доказів, які підтверджують можливість визначення порядку користування спірним житловим приміщенням. Судом встановлено, що в спірній квартирі відсутні житлові кімнати, площі яких співпадали б з 1/4 часткою, яка належить [PERSON] Надання у користування позивача будь-якої із житлових кімнат: 13,2 кв.м чи 18,1 кв.м буде порушувати права іншого співвласника з долею 1/4 частки та осіб, які мають право постійного проживання в спірній квартирі та буде суперечити вимогам ч. 3 ст. 358 ЦК України. Враховуючи загальну житлову площу спірної квартири, кількість кімнат та їх площу, суд вважає, що визначити порядок користування нею з виділенням її співвласникам площі, що відповідає ідеальній частці кожного з них неможливо. Не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині виселення відповідачів з житлової кімнати площею 10,6 кв.м, оскільки така житлова кімната в квартирі відсутня. Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що відповідно до вимог ст.ст.58,59 ЦПК України, стороною позивача [PERSON] не надано до суду жодного належного та допустимого доказу обставин того, що відповідачі чинять йому перешкоди у володінні чи користуванні квартирою. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed