Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом та просив стягнути з відповідача на користь позивача 118 914,50 грн., з яких заподіяний матеріальний збиток - 108 104,09 грн. та моральна шкода - 10 810,41 грн.; витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача, мотивуючи свої вимоги наступним. Так, позивач стверджує, що 16.11.2015 о 17.30 годині в м. Києві по вул. П. Шутова, 16 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ТАТА LPT 631/58», д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 200», д.н.з. [NUMBER], власником якого є позивач, в результаті чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою суду відповідача було визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «УСК «Гарант-авто». Однак, страхова компанія проігнорувала звернення позивача. Але вирішуючи питання проте, до кого свої вимоги пред'являти, враховуючи правову позицію Верховного Суду України від 20.01.2016, позивач вирішив звернутись з позовом саме до відповідача. В свою чергу, представник позивача подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, також просила провести розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.153) Відповідач будучи належним чином повідомленою відповідно до положень ст.74 ЦПК України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.136) Зважаючи на викладене та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення дійсних взаємовідносин між сторонами, суд вважає за можливе за згодою позивача постановити рішення у справі на підставі наявних доказів в порядку заочного провадження згідно ст. ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено, що 16.11.2015 о 17.30 годині в місті Києві по вулиці Полковника Шутова, 16, водій [PERSON], під час руху заднім ходом автомобілем марки «Тата», д.н.з. [NUMBER], не пересвідчився в безпечності маневру і не звернувся за допомогою до інших осіб, спричинив зіткнення з автомобілем марки «Тойота», д.н.з. [NUMBER], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.10.9 ПДР України. Постановою Солом?янського районного суду м. Києва від 23.12.2015 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.111). Остання відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПАТ «УСК «Гарант-Авто». 18.11.2015 позивач звернувся до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» з заявою про страхове відшкодування (а.с.85) Проте, звернення позивача були залишені страховою компанією поза увагою. 19.11.2015 позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) (а.с.86-87) з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 16.11.2015. Однак,з отриманої відповіді вбачається, що страхова компанія припинила своє членство в МТСБУ в зв?язку з чим остання позбавлена можливості застосування будь-яких заходів впливу до останньої (а.с.88) Положенням п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик зобов?язаний протягом 10 робочих днів направити свого представника на місце дорожньо-транспортної пригоди та/або до місцезнаходження пошкодження майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, тільки в разі не з?явлення представника страховика у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта. Однак, дані вимоги закону страховою компанією виконанні не були і позивач звернулась до суб?єкта оціночної діяльності з метою визначення розміру завданих автомобілю марки «TOYOTA LAND CRUISER 200», д.н.з. [NUMBER], збитків (а.с.89) Згідно звіту №13С/12/15 про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ від 25.12.2015 вартість матеріальних збитків, заподіяної власнику внаслідок його пошкодження становить 108 104,09 грн. (а.с.90-93) Згідно з правовою позицією Верховного суду України яка міститься в постанові від 20.01.2016 № 6-2808цс15 право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Положеннями ч.2 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. В свою чергу, суд зважає на те, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, свій контррозрахунок суду не представив, відтак суд виходить з наданого позивачем розрахунку вартості матеріальних збитків і приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та їх слід задовольнити. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Пунктом 3 частини 2 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (частина 3 статті 23 ЦК України) Відповідно до п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, судом приймаються до уваги твердження позивача щодо завдання йому моральної шкоди, однак лише в частині в розмірі 1 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На цій підставі вищевикладеного та враховуючи те, що відповідачем визнані позовні вимоги в цій часині суд приходить до висновку про їх задоволення (109 104,09*1189,15/118914,50) Враховуючи викладене,

Outcome: partial