Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

В серпні 2015 р. позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги в грудні 2015 р., просить: 1) визнати за нею право власності на квартиру на квартиру [ADDRESS] ; 2) усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек запису щодо квартири [ADDRESS] , внесеного на підставі договору іпотеки № 3731 від 19.06.2006 р. за №3352021 від 19.06.2206 року за типом змін : зміна обтяження, за №12449741 від 27.04.2012 року. Позов мотивований тим, що за договором купівлі-продажу від 21.09.2011 р. позивач в установленому законом порядку придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , та 03.10.2011 р. зареєструвала своє право власності в КП «Київське міське БТІ». 08.08.2013 р. позивач звернулась до Реєстраційної служби ГУЮ у м.Києві для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, але 29.08.2013 р. отримала відмову, з якої позивачу стало відомо про перебування даної квартири в Державному реєстрі іпотек. Проте, під час укладання договору купівлі-продажу попереднім власником [PERSON] було надано нотаріусу оригінали документів про вилучення 20.11.2011 р. з відповідних державних реєстрів записів стосовно даної квартири як об`єкту іпотеки. Під час вчинення договору купівлі-продажу нотаріусом було перевірено відсутність заборони відчуження (арешту) квартири, що підтверджувалось відповідним витягом з Реєстру, та про що зазначено і в Договорі. Вважає, що запис до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири позивача міг бути внесений лише після укладання позивачем договору купівлі-продажу за заявою ПАТ «ОТП Банк». Стверджує, що наявність запису щодо належної їй квартири як предмета іпотеки порушує її право власності та перешкоджає в користуванні власністю, в зв`язку з чим на підставі ст.ст.317, 319, 321 ЦК України просить усунути перешкоди в праві власності. Також, оскільки право власності позивача на дану квартиру не визнається іншою особою, на підставі ст.392 ЦК України просить визнати право власності на вказану квартиру. Провадження у справі було відкрито ухвалою від 04.09.2015 р. (суддя Шаховніна М.О.). Ухвалою від 21.06.2016 р. відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. В вересні 2016 р. відповідач-3 за первісним позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду із зустрічним позовом та просить звернути стягнення на предмет іпотеки (майнової поруки) № PCL-007/511/2006/1 від 19 червня 2006 року на нерухоме майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-007/511/2006 від 19 червня 2006 року у розмірі 1 129 657,15 грн., на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Зустрічний позов мотивований тим, що квартиру [ADDRESS] , є предметом іпотеки за укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] договором іпотеки від 19.06.2006 р. для забезпечення виконання зобов`язань останнього за укладеним між ними кредитним договором. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 09.12.2009 р., яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» стягнута заборгованість за кредитним договором від 19.06.2006 року. За договором про відступлення прав вимоги до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором та записом в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.11.2010 р. обтяжувачем іпотечного майна [PERSON] стало ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Вважає, що ПН КМНО Гнідюк О.Б. безпідставно вилучив 20.07.2011 р. з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 3352021 за заявою-листом ПАТ «ОТП Банк» від 05.07.2011 р., оскільки на той час протягом 7 місяців законним іпотекодержателем було вже ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Стверджує, що оскільки вказана квартира є предметом іпотеки, то на підставі ст.23 Закону України «Про іпотеку» [PERSON] , до якої перейшло право власності на дану квартиру, несе всі обов`язки за іпотечним договором, що існували на набуття нею права власності на іпотечне майно. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 1 129 657,15 грн. та не погашена, договір іпотеки не припинено, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як іпотекодержатель», не надавав нотаріусам жодних листів з приводу припинення іпотеки, щодо [PERSON] є відкрите виконавче провадження згоду щодо стягнення заборгованості за рішенням Оболонського районного суду м.Києва, кредитний договір та договір іпотеки не визнавались недійсними. Зазначає, що на підставі ст.7 ч.1 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки має право на задоволення вимог за кредитними зобов`язаннями [PERSON] . Ухвалою від 28.09.2016 р. зустрічний позов прийнятий до розгляду та об`єднаний в одне провадження з первісним позовом. В лютому 2017 р. представником позивача за первісним позовом подана заява про застосування строку позовної давності до вимог за зустрічним позовом, в якому, як сторона відповідача, представник [PERSON] зазначає про сплив строку позовної давності, оскільки право вимоги у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виникло з 05.11.2010 р. (з договору купівлі-продажу кредитного портфелю між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), а позов Товариством заявлений лише 13.09.2016 р. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 21.03.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Зарицькій Ю.Л. В серпні 2017 р. представником відповідача-3 подані письмові пояснення, в яких зазначає, що вилучення запису з Державного реєстру іпотек від 20 липня 2011 року на підставі заяви ТОВ «ОТП Банк» є неправомірним, оскільки впродовж семи місяців законним іпотекодержателем був ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» на підставі договору відступлення прав вимоги 05.11.2010р. Знявши іпотечне обмеження з порушенням вимог діючого законодавства, спірне нерухоме майно відчужене [PERSON] за договором купівлі-продажу [PERSON] . На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 08.11.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження. Представником відповідача-3 поданий відзив на позов, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на те, що ПАТ «ОТП Банк» не міг надати дозвіл на зняття заборони відчуження спірної квартири, при цьому вже протягом 7 місяців саме ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був іпотекодержателем спірної квартири, а тому ПН КМНО Гнідюк О.Б. не мав законних підстав для зняття іпотеки та заборони на відчуження. Представником відповідача-3 за первісним позовом також подані письмові пояснення щодо строку позовної давності, в яких вже як сторона позивача за зустрічним позовом посилається на те, що зобов`язання за кредитним договором не припинено (на виконання рішення Оболонського районного суду м.Києва про стягнення з [PERSON] заборгованості відкрито виконавче провадження) та строк дії іпотечного договору не настав, а тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не пропустило строк позовної давності на звернення до суду із зустрічним позовом. Ухвалою від 04.04.2019 р. під час підготовчого провадження за клопотанням сторони позивача за первісним позовом у Реєстраційної служби ГТУЮ у м.Києві витребувана копія реєстраційної справи на спірну квартиру. В січні 2020 р. позивачем подана зава про збільшення позовних вимог, в якій сторона позивача, крім раніше заявлених вимог, просила: 3) усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом вилучення п.1004 з Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги від 05 листопада 2010 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» (який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк») та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № ML-007/511/2006 від 19 червня 2006 року та договором іпотеки № PCL-007/511/2006 від 19 червня 2006 року та п.418 з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року укладеного між ПАТ «ОТП Банк» (який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк») та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», на підставі якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № ML-007/511/2006 від 19 червня 2006 року та договором іпотеки № PCL-007/511/2006 від 19 червня 2006 року. Ухвалою від 11.06.2020 р. закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду. Ухвалою суду від 11.06.2021 р. на підставі ст.255 ч.1 п.1 ЦПК України закрито провадження у справі в частині вимог усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом вилучення п.1004 з Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги від 05 листопада 2010 року, оскільки такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, подав письмову заяву, в якій первісний позов підтримав в повному обсязі та просив проводити розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Відповідач-1 [PERSON] , будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подавав відзив (заперечення) на позовну заяву. Представник відповідача-2 ПАТ «ОТП Банк», будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подавав відзив (заперечення) на позовну заяву, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відстуності. Представник відповідача-3 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, подав заяву, в якій проти основного позову заперечував і просив відмовити в задоволенні позовних вимог, а вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі, та одночасно просив розглянути справу за її відсутності. Треті особи, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подавали. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцін ка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Встановлено, що за договором купівлі-продажу від 21 вересня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карпенко В.В. за реєстром № 3675, [PERSON] продав, а [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS] , що складається з 2 жилих кімнат, жилою площею 38,4 кв.м, загальною площею 56,9 кв.м. Як вбачається з пункту 6 зазначеного вище Договору, відсутність заборони відчуження (арешту) квартири підтверджується витягом № 33039870 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.09.2011 р. 03 жовтня 2011 року [PERSON] зареєструвала своє право власності в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», що підтверджується витягом № 31522472 від 03.10.2011 р. 16.02.2012 р. [PERSON] зареєструвала своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві Максименко Л.А. від 29.08.2013 р. № 5410024 за результатом розгляду заяви [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на вищевказану квартиру з посиланням на те, що на підставі договору іпотеки № 3731 від 19.06.2006 р. вищевказане нерухоме майно знаходиться в іпотеці, боржником за основним зобов`язанням є [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, 19.06.2006 р. між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-007/511/2006, згідно якого Банк надав позичальнику [PERSON] кредит в розмірі 147 600,0 дол.США на умовах, визначених даним договором, строком до 21.06.2021 р. За укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] договором іпотеки № PCL-007/511//2006/1 від 19.06.2006 р., посвідченим приватним нотаріусом КМНО Тверською І.В. за реєстром № 3733, на забезпечення виконання кредитного зобов`язання [PERSON] в іпотеку Банку [PERSON] було передано нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 19.06.2006 р. приватним нотаріусом КМНО Тверською І.В., як державним реєстратором, запис про вищевказану квартиру (як об`єкт обтяження) було внесено до Державного реєстру іпотек, згідно якого іпотекодержателем є АКБ «Райффайзенбанк Україна», іпотекодавцем - [PERSON] , боржником за основним зобов`язанням - [PERSON] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 1 129 657,15 грн. Постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві від 02.04.2010 р. було відкрито виконавче провадження № 18450384 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6478, виданого 03.03.2010 р. Оболонським районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП «Банк» заборгованості в розмірі 1 129 657,15 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 р., укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як покупцем та ПАТ «ОТБ Банк» як продавцем, Банк продав Товариству заборгованість за вищевказаним кредитним договором № ML-007/511/2006 щодо боржника [PERSON] . У реєстрі заборон відчуження 13 листопада 2010 року змінено контрольні суми за договорами та обтяжувачем майна зазначено ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 13.11.2015 р. за результатом розгляду заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» замінена сторона у вищевказаному виконавчому провадженні - стягувач ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (справа № 756/14237/15-ц). В своїх поясненнях представник позивача вказувала, що під час укладання договору купівлі-продажу, попереднім власником [PERSON] було надано оригінали документів про вилучення 20 липня 2011 року з Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі заяви-листа ПАТ «ОТП Банку» за №107/2 від 05.07.2011 року записів стосовно квартири [ADDRESS] . Відповідач, що є позивачем за зустрічним позовом стверджує, що у липні 2011 року приватним нотаріусом Гнідюк О.Б. незаконно вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження. Підставою вилучення зазначено заяву ПАТ «ОТП Банк» від 05 липня 2011 року, яке з листопада 2010 року не є іпотекодержателем майна. У зв`язку із зняттям заборони відчуження на квартиру, яка виступає забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором № ML-007/511/2006 від 19 червня 2006 року, спірна квартира була незаконно відчужена [PERSON] на користь [PERSON] . Натомість представник позивача за основним позовом вказувала на те, що на час укладення договору купівлі-продажу сіпрної квартири у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек записи про заборону на відчуження та про обтяження іпотекою спірної квартирі були відсутні. Перевіряючи твердження та заперечення сторін, суд виходить з такого. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 21.09.2011 р., приватним нотаріусом Карпенко В.В. під час вчинення дій при купівлі [PERSON] зазначеної вище квартири, було перевірено відсутність заборони відчуження (арешту) квартири, що підтверджувалось Витягом №33039870 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21 вересня 2011 року, про що зазначено в п.6 Договору купівлі-продажу від 21.09.2011 року, а 03.10.2011 року було проведено державну реєстрацію права власності. Згідно витягів з Державного реєстру іпотек ( реєстрація вилучення запису) №32242683, №32242698, №32242665, №32242615 від 20 липня 2011 року, на підставі заяви-листа 107/2 від 05 липня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» приватним нотаріусом Гнідюк О.Б. вилучений запис з реєстру іпотек 3351980,3352021, про обтяження спірної квартири іпотекою. Такі дії приватного нотаріуса Гнідюка О.Б. не визнавались неправомірними та такий запис про вилучення не скасовувався у встановленому законом порядку. Як вбачається з матеріалів справи, лише 27 квітня 2012 року за реєстраційним №12449827 приватним нотаріусом Бондар І.М. повторно внесено до Державного реєстру іпотек обтяження квартири за Договором іпотеки № РСL-007/511/2006 від 19.06.2006р. У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні заявлених позовних вимог. В мотивування поданого відзиву зазначає, що вилучення запису з Державного реєстру іпотек від 20 липня 2011 року на підставі заяви ТОВ «ОТП Банк» є неправомірним, оскільки впродовж семи місяців законним іпотекодержателем був ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» на підставі договору відступлення прав вимоги 05.11.2010р. Знявши іпотечне обмеження з порушенням вимог діючого законодавства, спірне нерухоме майно відчужене [PERSON] за договором купівлі-продажу [PERSON] . Посилаючись на положення ст.23 Закону України «Про іпотеку» вважає, що у разі переходу права власності, іпотека залишається дійсною для набувача. Проте, суд не може погодитися з даним твердженням представника ТОВ «ОТП Факторинг», з огляду на наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» ( надалі - Закону № 898-IV) іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 3 цього Закону передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 898-IV за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами першою, третьою статті 33 Закону № 898-IV передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 23 Закону № 898-IV визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 898-IV обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV). Відповідно до частини третьої статті 3 вказаного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону № 898-IV, згідно з якою взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Згідно витягу з Державного реєстру іпотек ( реєстрація вилучення запису) №32242683 від 20 липня 2011 року, на підставі заяви-листа 107/2 від 05 липня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» приватним нотаріусом Гнідюк О.Б. вилучений запис з реєстру іпотек 3351926 про обтяження квартири [ADDRESS] . Як видно з листа за вих. №107/2 від 05 липня 2011 року на бланку ПАТ «ОТП Банк» адресованому нотаріусу в.о. директора філії Київського РУ АО «ОТП Банк» повідомляє, що у зв`язку з виконанням зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № PCL-007/511/2006 від 19 червня 2006 року перед АКБ «Райффайзенбанк України», правонаступником якого з 29 листопада 2006 року є ПАО «ОТП Банк», просять зняти заборону відчуження нерухомого майна квартири [ADDRESS] та вилучити запис . Указана реєстраційна дія позивачем за зустрічним позовом ТОВ «ОТП Факторинг» у встановленому законом порядку не оспорена та не скасована. Жодних позовних вимог щодо визнання недійсною та (або) скасування реєстрацію вилучення запису від 20 липня 2011 року з Державного реєстру іпотек не заявлено. Отже, на час укладання договору купівлі-продажу 01 вересня 2011 року, на підставі якого [PERSON] набула право власності на спірну квартиру, обтяжень на вказане нерухоме майно не існувало. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Оскільки на момент укладання договору купівлі-продажу спірного майна запис про обтяження майна іпотекою було виключено з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, до спірних правовідносин не може застосовуватись ст.23 Закону України «Про іпотеку», так як під час переходу права власності на спірну квартиру до відповідача вона предметом іпотеки не була. Згідно положення статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Так як при придбанні [PERSON] нерухомого майна квартири [ADDRESS] були відсутності в реєстрі відомості про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень, вона, як добросовісний набувач, набула право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. В подальшому, реєстрація приватним нотаріусом Бондар І.М. 27 квітня 2012 року та внесення до Державного реєстру іпотек запис 12449741 про обтяження спірного нерухомого майна на підставі договору іпотеки від 19 червня 2006 року, обмежує право нового володільця, оскільки жодних зобов`язань [PERSON] перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має, обтяження її майна порушує її право володіння та вільне розпорядження ним. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням боржником предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке майно без обтяжень. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, проведений реєстраційний запис в Державному реєстрі іпотек №12449741 про обтяження належної на праві власності [PERSON] квартири [ADDRESS] відповідно до Договору іпотеки №PCL- 007/511/2006 від 19 червня 2006 року, укладеним між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг», внесений 27.04.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Миколаївною, незаконно обмежує права вільного володіння майном, тому підлягає скасуванню, а основні позовні вимоги до задоволення. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Велика Палата в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі 922/3537/17 вказала, що «добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень» (п. 38 постанови). Так, згідно із вимогами статей 2, 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно є речовим правом, яке підлягає реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та виникає з моменту такої реєстрації. З огляду на положення зазначеного Закону, особа вважається власником об`єкта нерухомості лише тоді, коли у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься відповідний запис про реєстрацію права власності особи на це майно. Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 76. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 № 916/1608/18 (12-135гс19) Оскільки право власності [PERSON] не визнається відповідачами, то позовні вимоги про визнання права власності є такими, що підлягають до задоволення. Що стосується заяви представника позивача за основним позовом про застосування наслідків пропуску позивачем за зустрічними позовними вимогами ТОВ «ОТП Факторинг Україна» строку позовної давності до заявлених вимог та заперечень представника товариства про його переривання, суд зауважує наступне. З огляду на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 02 грудня 2009 року, яке набрало чинності 13 грудня 2009 року, яким задоволено позов ЗАТ «ОТП Банк» до [PERSON] та достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 1129657,15 грн., суд вважає, кредитором змінено строк виконання кредитних зобов`язань. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, змінено кредитором строк дії кредитних зобов`язань, що засвідчено в судовому рішенні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Для вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки сторони не домовлялися про збільшення строків давності, а тому на таку вимогу поширюється загальна позовна давність в три роки. Як вбачається з матеріалів справи до суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з зустрічним позовом звернувся до суду лише 13 вересня 2016 року, отже з пропуском трирічного строку позовної давності. Посилання на те, що право вимоги набуто ТОВ «ОТП Факторинг Україна» лише 05 листопада 2010 року на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю та договору про відступлення права вимоги, не має правового значення, оскільки не змінює прав та обов`язків кредитора та не перериває строку позовної давності. З урахуванням роз`яснень, викладених у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього, суд вважає необхідним відмовити ТОВ «ОТП Факторинг Україна» через недоведеність заявлених позовних вимог. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що вимоги за первісним позовом в частині усунення перешкод шляхом вилучення запису з Реєстру підлягають задоволенню, оскільки є обгрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду, а зустрічний позов не підлягає задоволенню. Вирішуючи вимоги первісного позову в частині вимог про визнання права власності на квартиру, суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити за таких підстав. Відповідно до ст.11 ч.2 п.1 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 328 ЦК України визначені підстави набуття права власності, а саме: 1) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1); 2) право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ч.2). Оскільки позивач придбала квартиру [ADDRESS] у встановленому законом порядку - за договором купівлі-продажу від 21.09.2011 р., що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Карпенко В.В. за реєстром № 3675, який не визнавався судом недійсним, то позивач на час розгляду справи має правовстановлюючий документ, на підставі якого набула права власності на дану квартиру та є її власником на час розгляду справи. А відтак, вимоги в частині визнання права власності на дану квартиру за [PERSON] є безпідставними та такими, що не засновані на законі. Тим самим первісний позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення первісного позову лише в частині вимог немайнового характеру, то на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в цій частині за квитанцією від 26.08.2015 р. в розмірі 487,2 грн. (за ставкою 2015 р.), тобто по 162,4 грн. з кожного з відповідачів. Оскільки суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем за зустрічним позовом при подачі позову судовий збір в розмірі 1 378,0 грн. (за платіжним дорученням № 3972 від 08.09.2016 р.) не підлягає до стягнення. На підставі викладеного, ст.ст.11, 15, 16, 328 ЦК України, Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved