Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

В поданому до суду позові, заяві про доповнення підстав позову та заяві про збільшення позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 02.04.1988 року на підставі договору купівлі-продажу він придбав житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] на земельній ділянці державного земельного фонду, площею 2343 кв.м. У квітні 2010 року відповідач [PERSON] за допомогою свого сина [PERSON] спиляв 5 великовікових горіхових дерев, які проростали в межах приналежної до його будинку земельної ділянки поряд із межею та з яких він одержував щорічно прибуток від продажу горіхів, а також користувався плодами горіхів для власних потреб. На час знищення горіхових дерев він був землекористувачем земельної ділянки, на якій проростали дані дерева та був розміщений належний йому житловий будинок. Посилаючись на вимоги ст.ст.189, 316 ч.1, 319 ч.1, 321 ч.1, 328, 386 ч.3, 410 ч.1, 1166 ч.1, 1190 ч.1 ЦК України, ст. 24 ч.1 ЗК УРСР в ред. 1970 року, ст.ст.30 ч.1, 43 ч.ч. 1-4 ЗК України в ред. 1990 року, п.7 Перехідних положень ЗК України в ред. 2001 року, ст.ст.95 ЗК України в ред. 2001 року вважає, що земельна ділянка, на якій проростали дерева горіхів, повністю перебуває в його користуванні, він, як землекористувач, має право власності на дані дерева і їх плоди, тому своїми вищезазначеними діями відповідачі спричинили його власності матеріальну шкоду, яка підлягає стягненню з останніх на його користь в розмірі прямої дійсної шкоди та упущеної вигоди. Просить стягнути з солідарно відповідачів на його користь суму 8692,00 грн., у тому числі: на відшкодування прямої дійсної шкоди, завданої знищенням дерев - суму 4080,00 грн., на відшкодування упущеної вигоди - суму 4612,00 грн., а також понесені ним судові витрати та витрати пов'язані із розглядом справи в суді. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подавши до суду письмові заяви про невизнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за їхньої відсутності. Уповноважений представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що земельна ділянка, на якій проростали спиляні горіхи, ніколи позивачеві не належала; доказів того, що дана земельна ділянка, а також горіхи, що на ній проростали, належали позивачу, він суду не надав. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову з наступних підстав: земельна ділянка, на якій проростали горіхи, не перебувала у власності, оренді чи іншому офіційному користуванні позивача, що підтверджується показаннями [PERSON] в якості свідка; на момент події не було жодних рішень міської ради про передачу [PERSON] земельних ділянок, у тому числі і тієї, на якій проростали горіхи. В 1988 році, коли позивач купив свій будинок, земельні ділянки надавалися радгоспами, а згодом - колгоспами, а не міською радою. Рішенням від 14.10.2010 року позивачу передано у власність земельні ділянки: 0,10 га - для обслуговування житлового будинку; 0,1429 га - для ведення особистого селянського господарства. Дане рішення скасоване 27.06.2013 року на підставі клопотання ПП «Геоінфоцентр» про те, що була допущена помилка при замірах земельної ділянки для складання технічної документації. Будучи допитаним як свідок, [PERSON] пояснив, що в 1988 році він придбав житловий будинок по [ADDRESS], до якого належала земельна ділянка у розмірі 0,23 га, із яких для обслуговування житлового будинку - 0,10 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,13 га. Дані земельні ділянки рішенням Сокирянської міської ради були передані йому у власність. В квітні 2010 року відповідачі зрубали 5 горіхів, які проростали на його земельній ділянці. До того тривалий час існував спір за межу між ним та відповідачами, тому він викликав комісію з міської ради. Спочатку приїхали працівники міської ради Шаманська та Черних, які зробили відповідні заміри, уточнили межі та встановили межові знаки. [PERSON] це не сподобалося, вони викинули ті межові знаки, закопали стовп і знову викликали комісію. Після цього приїхав перший заступник міського голови Забудько і ще двоє осіб. Вони переміряли земельні ділянки і встановили ті ж межі, що і попередня комісія, однак акта не склали. Відповідачі знову викликали комісію і приїхав сам міський голова. Після замірів його земельної ділянки вугловий межовий знак був зсунутий на 3 метри, так що горіхи росли на відстані 3 метри від його межі, на землях міської ради. При цьому, жодних актів складено не було. Відразу ж після цього [PERSON] забили межовий знак і до вечора спиляли горіхи. Він був незгідний з такими межовими знаками і знову пішов до міського голови, який знову приїхав з комісією, переміряли його город і добавили йому 3 метри, але горіхи все рівно залишилися на землях запасу міської ради. На наступний день після здійснення відповідачами порубки горіхів він звернувся із заявами в Сокирянську РДА, РВВС та Державну екологічну інспекцію. Ще в 2005 році в м.Івано-Франківськ було складено план його земельної ділянки, який також підписано представником Львівської залізниці. Потім виявилося, що Львівською залізницею виготовлений кадастровий план на частину земель запасу Сокирянської міської ради. На свою земельну ділянку він виготовив кадастровий план в 2010 році та в його кадастровому плані не були враховані межі, встановлені раніше кадастровим планом та державним актом Львівської залізниці. В 2010 році, після того як його документи на виготовлення державного акту були заблоковані в м.Чернівці, він дізнався що його земельна ділянка частково налягає на земельну ділянку залізниці, тобто частина земельної ділянки, яка на кадастровому плані зазначена як належна йому, фактично вже належить залізниці. Горіхи проростали не на тому місці, яке накладається на землю залізниці. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сином позивача та пам'ятає, як в середині квітня 2010 року [PERSON] та [PERSON], які є сусідами батька, викликали комісію з міської ради, для перевірки документів на батькову земельну ділянку. Коли приїхала дана комісія, то претензій до меж земельної ділянки не висловлювала. Через 2 дні відповідачі знову викликали комісію і приїхав сам міський голова. Після цього [PERSON] спиляли 5 плодоносних горіхів, віком до 30 років, які за замірами міського голови проростали за межами території земельної ділянки батька і він був свідком цього. Батько 20 років тому купив даний будинок і весь цей час користувався даними горіхами. [PERSON] не належить земельна ділянка, на якій проростали дані горіхи, оскільки поряд знаходяться землі запасу міської ради і землі Львівської залізниці. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є невісткою позивача та дала аналогічні показання. При цьому пояснила, що вона була свідком того, як відповідачі спилювали дерева горіхів: [PERSON] їх рубав бензопилкою, а [PERSON] прив'язував дерева і тягнув їх. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює на посаді державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції в Чернівецькій області. 22.09.2011 року до інспекції надійшов лист від [PERSON] про виділення спеціалістів для оцінки спиляних дерев. Коли згідно Методики, затвердженої постановою КМУ №1045 від 08.04.1996 року було обраховано збитки, то позивач сказав, що його дана сума не влаштовує. Для перевірки факту знищення дерев відповідачами спеціалістами інспекції було здійснено виїзд на місце, однак [PERSON] вказував, що дерева спиляні в середині березня 2010 року, а звернувся в інспекцію 28.09.2011 року, тому комісією було виявлено 5 старозрізаних, почорнілих та порослих мохом пнів дерев породи горіх. Причетність тих чи інших осіб до знищення даних дерев комісією не встановлена. Згідно вимог ст.ст. 126, 126 ЗК України на момент порубки дерев, вони проростали на землях запасу міської ради, хоч [PERSON] стверджував, що на його земельній ділянці. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її земельна ділянка знаходиться по [ADDRESS], через дорогу від земельних ділянок позивача та відповідачів. В квітні 2010 року вона бачила, як [PERSON] бензопилкою пиляв дерева горіхів, а [PERSON] йому допомагав - підтримував та відтягував. Дані горіхи проростали на земельній ділянці, яку обробляв [PERSON] Огорожі між земельними ділянками сторін не було, тільки стояли якісь стовпчики. Вже давно між сторонами існує спір про межу їхніх земельних ділянок. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з вересня 2010 року вона працює на посаді інженера-землевпорядника ПП «Грандцентр». Виїзд на місцевість та проведення геодезичних робіт не входить до її посадових обов'язків. [PERSON] замовив в ПП геодезичну зйомку місцевості по вул. Терешкової на станції Сокиряни, тому інженер-геодезист [PERSON] виїхав на місце і в присутності замовника виконав таку зйомку. На підставі наданої їй геодезичної зйомки вона виготовила кадастровий план, однак їй не відомо, як він прив'язаний до місцевості. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює майстром в Сокирянському лісництві та бачив, як приблизно в серпні 2011 року, можливо і раніше, [PERSON] та [PERSON] сварилися за межу. Коли приїхали землевпорядники, то встановили межові знаки, згідно яких дерева горіха в кількості 4-5 шт. опинилися на земельній ділянці залізниці, якою опікувався [PERSON], хоч до тих пір були на земельній ділянці [PERSON]. Він особисто бачив, як потім відповідачі [PERSON] дані дерева зрубали: один працював бензопилою, а інший штовхав. На момент вирубки дерев, вони проростали на земельній ділянці, яка була в натурі виділена залізниці. Дерева були плодоносними, проростали на межі земельної ділянки [PERSON], в попередні роки врожай з них збирали: з однієї сторони межі - [PERSON], а з іншої - [PERSON]. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. Вказаний будинок він набув на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.1988 року, укладеного з [PERSON], який 11.04.1988 року зареєстрований в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації. На підтвердження розміру та конфігурації земельної ділянки, на якій був розташований придбаний позивачем житловий будинок останній та його представник не подав до суду належних та допустимих доказів, а додана ними до позовної заяви копія технічного паспорту (а.с.8) стосується власника - [PERSON]. Також, кадастровий план земельної ділянки, копія якого подана до суду [PERSON] (а.с.32) не затверджений у встановленому законом порядку та не визнається Сокирянською міською радою внаслідок неправомірного топографічного накладення відображеної в ньому земельної ділянки на суміжну земельну ділянку Львівської залізниці, якою раніше було одержано кадастровий план та державний акт на право постійного користування. Незалежно від того, з якої сторони має місце таке накладення, позивач не подав до суду доказів конкретного місця розташування земельної ділянки, якою він у встановленому законом порядку користувався з моменту придбання будинку. У зв'язку з даною обставиною рішенням Сокирянської міської ради №496/33-13 від 27.06.2013 року вирішено вважати такими, що втратили чинність пункти 1.1.2, 1.2.1 рішення міської ради №157/45-10 від 14.10.2010 року, згідно якого передано у власність [PERSON] земельні ділянки, розташовані по [ADDRESS]. Тобто, втратило чинність рішення міської ради, яке було підставою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки [PERSON] Листом в.о. начальника відділу Держкомзему у Сокирянському районі №873 від 27.12.2011 року (а.с.66) підтверджується, що земельна ділянка по [ADDRESS], розміром 0,2429 га знаходиться у власності [PERSON] (рішення сесії Сокирянської міської ради №157/45-10 від 14.10.2010 року), яке на даний час втратило свою чинність, як прийняте помилково. Сусідня земельна ділянка знаходиться в землях запасу Сокирянської міської ради, на якій проростали дерева породи горіх в кількості 5 шт. З досліджених судом: акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства на території Сокирянської міської ради від 02.02.2012 року (а.с.58-60) та показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також допитаного в якості свідка позивача [PERSON] судом встановлено, що в квітні 2010 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] спиляли 5 дерев породи «горіх грецький», які проростали в [ADDRESS] з діаметром стовбура : №1-37 см, №2 - 57 см, №3 - 47 см, №4 - 32,5 см, №5 - 45 см. При цьому власник земель запасу, що межують із земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS] - Сокирянська міська рада не оспорює правомірність дій відповідачів щодо знищення ними даних дерев. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б стверджували, що позивач [PERSON] станом на квітень 2010 року, в розумінні діючого на момент виникнення спірних правовідносин Земельного Кодексу України, був власником або користувачем земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] Суд вважає, що під час вирішення даного спору слід керуватися саме Земельним Кодексом України в редакції, що діяла на момент заподіяння шкоди. Згідно ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Позивач не надав суду доказів, які б стверджували державну реєстрацію його права власності, або права оренди земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS]. В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б стверджували, що позивач був власником спиляних дерев. В матеріалах справи також відсутні належні і допустимі докази, які б стверджували розташування спиляних дерев відносно межі земельних ділянок [PERSON] та земель запасу Сокирянської міської ради. При цьому, висновок судового експерта Марченкова Г.Г. з приводу знаходження частини пеньків спиляних дерев на території земельної ділянки, яка перебувала в користуванні [PERSON], суд не приймає до уваги, оскільки даний висновок суперечить всім іншим вищезазначеним матеріалам справи та доказам. Також, представник Сокирянської міської ради, як власника земель запасу, що межують із земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS], а також власника земельної ділянки, що перебуває в користуванні позивача, заперечив факт проростання спиляних п'яти дерев горіхів на території земельної ділянки [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що плоди п'яти дерев горіха, що проростали на межі земельної ділянки позивача, в попередні роки збирали [PERSON] та [PERSON], кожен зі своєї сторони. Крім того, визначаючи загальну ринкову вартість п'яти знищених дерев породи «горіх грецький», судовий експерт Марченков Г.Г. не врахував, що дані дерева згідно наявного в матеріалах справи (а.с.58-60) акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 02.12.2012 року мають різний діаметр, тому мають різну вартість та здатні принести різний дохід. Однак, експертом помилково дані дерева враховані як ідентичні, внаслідок чого збиток, заподіяний знищенням кожного дерева та розмір врожаю, який міг бути отриманий з кожного дерева, визначено однаковим, тобто даний висновок суперечить всім іншим доказам, наданим по справі сторонами. Таким чином, позивач не довів, що відповідачі зрізали дерева неправомірно, у зв'язку з чим з огляду на відсутність однієї з обов'язкових умов цивільної відповідальності у вигляді відшкодування шкоди - неправомірності дій відповідачів - немає передбачених ст.1166 ЦК України підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про відшкодування йому майнової і моральної шкоди. Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України, ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач не довів порушення свого права, яке б підлягало захисту. Отже, суд приходить до висновку, що суду не доведено, що неправомірними діями кожного із відповідачів позивачу заподіяно матеріальну шкоду. Виходячи із вищезазначеного, а також враховуючи вимоги ст.ст. 22, 1166 ЦК України суд також приходить до висновку, що не підлягають відшкодуванню позивачу відповідачами також збитки, заподіяні внаслідок упущеної вигоди від реалізації позивачем плодів спиляних горіхів. Відповідно до ст.ст. 10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в цілому. Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо належності йому земельної ділянки, що знаходиться біля належного йому будинку, з посиланням на Земельні Кодекси Української РСР 1970 року та 1990 року, оскільки предметом позову є не право [PERSON] на земельну ділянку, яка перейшла йому разом з придбаним будинком, а відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок знищення дерев в 2010 році.

Outcome: dismissed