Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

в позові вказано, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.10.2010 року у справі №2-7286/2010 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення 34 783, 83 гривні. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17.01.2019 року у справі №344/280/19 змінено стягувача [PERSON] на її правонаступника [PERSON] у виконавчому провадженні по виконанню рішення суду від 13.10.2010 року у справі №2-7286/2010. Судове рішення не виконано, збитки відповідачем не відшкодовано, відповідні грошові суми не стягнуто, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача за період з 13.10.2010 по 05.03.2019 року - 8 762 гривень 3% річних за користування позикою та 59 138, 29 гривень інфляційних втрат. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позов з підстав, вказаних в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомила. Клопотань щодо реалізації прав до суду не направлено. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України постановлено здійснити заочний розгляд справи. Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.10.2010 року у справі №2-7286/2010 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , стягнено 34 122, 60 гривень боргу згідно розписки від 14.02.2006 року, 341, 23 гривень судових витрат, 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 200 гривень витрат на правову допомогу, а всього 34 783,83 гривень. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17.01.2019 року у справі №344/280/19 змінено стягувача [PERSON] на її правонаступника [PERSON] у виконавчому провадженні по виконанню рішення суду від 13.10.2010 року у справі №2-7286/2010. В позові вказано, що рішення суду не виконано, а тому просить позивач просила суд стягнути за період з 13.10.2010 по 05.03.2019 року - 8 762 грн. 3% річних за користування позикою та 59 138, 29 грн. інфляційних втрат згідно наданого ним розрахунку, всього разом 67 900,29 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч. 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. В п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки, зобов`язання залишається невиконаним належним чином, відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. З огляду на зазначене, рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто грошову суму в розмірі 34 783, 83 гривень. Відповідач належним чином не виконує його зобов?язання, що є підставою для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів. Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі № 6-2168 цс15. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов?язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК. В ч. 3 ст. 2 ЦПК України в якості загальних засад (принципами) цивільного судочинства вказано змагальність сторін; диспозитивність. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином безпосередньо на сторін спору покладено доведення перед судом наявності правових підстав для обґрунтування їх правових позицій та доведення перед судом фактичних обставин, на яких засновано відповідні правові підстави позову. Негативні наслідки за невиконання сторонами обов?язку щодо доведення перед судом фактичних обставин і правих підстав позову законом покладено безпосередньо на сторін спору. Позивач просила суду про стягнення з відповідача 8762 гривень процентів за період з 13/10/2010 по 05/03/2019, 59138,29 інфляційних втрат за період з 13/10/2010 по 05/03/2019. Відповідач не подав суду заперечення проти позову, докази, розрахунки та пояснення щодо спростування підстав позову. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved