Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 14 056,55 грн. та судові витрати, мотивуючи свої вимоги наступним. 01.11.2006 позивача було прийнято на посаду охоронця в Публічне акціонерне товариство «Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу» (далі - ПАТ «ТОДАК») на підставі наказу №150-к від 26 жовтня 2006 року. 01.12.2008 позивача переведено на посаду старшого охоронця Служби охорони ПАТ «ТОДАК». 29.04.2014 позивача звільнено за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпПУ. Позивач акцентує увагу суду на тому, що у відповідача перед позивачем станом на день звільнення мала місце заборгованість по виплаті заробітної плати за червень-серпень та листопад 2012 року, квітень-червень, серпень та вересень 2013 року, квітень 2014 року на загальну суму 14 056,55 грн. Зазначена сума не виплачена відповідачем позивачу і на день розгляду даної справи. Посилаючись на норми трудового законодавства, позивач просить суд задовольнити позов і стягнути з відповідача витрати, які були ним здійснені на оплату послуг юриста по цій справі в сумі 2 436,00 грн. (а.с.2-4) В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст. 74 ЦПК України (а.с.22-23, 28-30) Позивач подав заяву про підтримання позовних вимог в обсязі, викладеному судом вище, зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.31) Зважаючи на те, що двічі належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, а позивач наполягає на ухваленні рішення у справі на підставі наявних доказів, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно ст. ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосування до цих правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що позивач з 01.11.2006 позивача було прийнято на посаду охоронця в Публічне акціонерне товариство «Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу» («ТОДАК») на підставі наказу №150-к від 26 жовтня 2006 року (а.с.6) 01.12.2008 позивача переведено на посаду старшого охоронця Служби охорони ПАТ «ТОДАК». 29.04.2014 позивача звільнено за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпПУ (а.с.6 на звороті) Як вбачається з довідки ПАТ «ТОДАК» №44 від 29.04.2015 у відповідача перед позивачем наявна заборгованість з виплати заробітної плати за червень-серпень та листопад 2012 року, квітень-червень, серпень та вересень 2013 року, квітень 2014 року на загальну суму 14 056,55 грн. (а.с.7) 07.08.2015 позивач направляв відповідачу письмову вимогу із зазначенням необхідності сплатити вищезазначену суму заборгованості, проте вона залишилася без уваги і відповіді. Так, згідно ст.116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Матеріали справи не містять доказів того, що заробітна плата була виплачена позивачеві при звільненні. Даний висновок суду ґрунтується на тому, що відповідачем суду не було надано відомості про виплату позивачу заробітної плати, де би містився його підпис в отриманні заробітної плати, або видатковий касовий ордер з підписом позивача. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, подані позивачем докази суд вважає належними та допустимими і приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Також в разі задоволення позову відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн. та витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 2 436,00 грн., що підтверджується відповідним договором та квитанцією (а.с.11-15) Окремо суд звертає увагу позивач на положення ст.117 КЗпПУ, згідно яким ним може бути також заявлена вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Відсутність позивача та його представника позбавила суд можливості роз`яснити це право останнім, як і самостійно займатися витребовуванням довідки про заробітну плату за два місяці, що передували звільненню для розрахунку цієї суми. На підставі викладеного та

Outcome: approved