Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

В серпні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь 79 278,0 грн. як відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, та 10 000,0 грн., завданої залиттям квартири, а також 2 000,0 грн. витрат на проведення експертного будівельно-технічного дослідження. Одночасно просить стягнути витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,0 грн. та 962,78 грн. сплаченого судового збору. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 10 березня 2016 року відбулось залиття квартири за адресою: [ADDRESS] (надалі- квартира) яка належить Позивачу на праві власності внаслідок вини Відповідача, яка проживає за адресою: [ADDRESS] . За заявою позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» було складено «Акт про залиття» від 24.03.2016 року. При складанні акту, комісією було зафіксовано, що усі кімнати квартири позивача були пошкоджені. Зокрема, було пошкоджено стелю, стіни, шпалери, з`єднання паркетної дошки, двері, наличники, відбулось деформування меблів, припинив працювати радіотелефон та інтернет. В акті про залиття від 24.03.2016 року зазначено, що вищезазначені ушкодження в квартирі [ADDRESS] виникли з вини мешканців квартири [ADDRESS] через халатне відношення до сантехнічного обладнання. Зокрема, Відповідачем було самовільно виконано роботи по встановленню умивальника, в результаті чого була зірвана різьба до кранів, що призвело до залиття. Відповідно до висновку № 5-01 експертного будівельно-технічного дослідження квартири [ADDRESS] від 10.05.2016 року вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести для відновлення пошкоджень , які виникли внаслідок залиття квартири [ADDRESS] (ж/м Виноградар ) становить: 79 278,00 гривень ( сімдесят дев`ять тисяч двісті сімдесят вісім грн. 00 коп). На підставі вищезазначеного та посилаючись на положення ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, яка згідно з висновку експертизи № 5-01 від 10.05.2016 року становить 79 278,00 гривень, а також вартість проведення експертного дослідження, що складає 2000 гривень, та підтверджується квитанцією від 10.05.2016 року. При цьому через залиття квартири позивачу було завдано моральних страждань, які полягають у негативних емоціях та переживаннях, що спричинили їй значний душевний дискомфорт та порушили звичний спосіб життя, тому розмір моральної шкоди позивачем оцінено у 10 000,00 гривень. Також позивачем були понесені витрати на оплату правової допомоги у розмірі 5000 гривень, які просив стягнути з відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2016 р. головуючого суддю визначено Трегубенко Л.О. Ухвалою суду від 19.08.2016 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2017 р. головуючого суддю визначено Декаленко В.С. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 27.10.2017 р. вищевказану справу передано для розгляду судді Ларіоновій Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку спрощеного позовного провадження. В травні 2018 р. представник відповідача подав письмові заперечення проти позовної заяви, в яких сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що залиття квартири позивача мало місце 10.03.2016 р., а акт про залиття складений житловим органом лише через 2 тижні (24.03.2016 р.) та висновок експертно-будівельного дослідження - через півтора місяці (10.05.2016 р.), при цьому відповідач не був запрошений для складання акту. Стверджує, що вина відповідача та безпосередній зв`язок між діями відповідача і шкодою позивачу не встановлені. Одночасно представник відповідача подав клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої просить доручити Київському НДІСЕ, з переліком питань експерту. Представником позивача були подані письмові заперечення проти заявленого клопотання, які мотивовані тим, що пройшов вже досить тривалий час між залиттям та часом проведення експертизи. Ухвалою суду від 08.11.2018 року вищевказане клопотання представника відповідача було задоволено та призначена судова будівельно-технічна експертиза із зупиненням провадження по справі. Ухвалою від 30.04.2020 року провадження у справі було поновлено. В судовому засіданні 23.11.2020 р. за ініціативою суду до участі в справі як третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог був залучений [PERSON] , який є співвласником квартири відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Після оголошення перерви в судовому засіданні, до його початку, подала заяву, в якій просила закінчити розгляд справи за її відсутності. Відповідач та її представник в судове засідання повторно не з`явились, представником відповідача подане клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з хворобою. Враховуючи повторність неявки сторони відповідача (при цьому відповідача та її представник жодного разу не з`являлись в судові засідання за час перебування справи в провадженні суду), надані письмові заперечення суд вважає за можливим розглянути справу без участі сторони відповідача. Третя особа в судове засідання в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомлено, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подано. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.09.2011 р., посвідченого ПН КМНО Козаренко О.С., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач стверджує, що у березні 2016 року відбулось залиття її квартири з вини відповідачки, яка проживає на поверх вище в квартирі [ADDRESS] . Відповідач була зареєстрована та проживала у квартирі [ADDRESS] , що також нею не заперечувалося за матеріалами справи. Згідно положень ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року за №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Положеннями ст. 177 ЖК України встановлено, що громадяни, зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання. Тобто норми цивільного права розповсюджуються на будь-яку особу, котра заподіяла своїми противоправними діями іншій особі шкоду, незважаючи на наявність права власності на житло. Відповідно статті 815 Цивільного кодексу України наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», встановлено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена у додатку № 4 цих правил. 24 березня 2016 року комісією КП «Керуюча компанія з обслуговування жилого фонду Подільського району м. Києва» у складі: заступник начальника дільниці №4-Куроковець І.В., майстра технічної дільниці- [PERSON] , майстра технічної дільниці-[PERSON] було складено Акт про залиття у якому зазначено, що залиття квартири [ADDRESS] , сталося з вини мешканців квартири [ADDRESS] через халатне відношення до сантехнічного обладнання. Відповідачем було самовільно виконано роботи по встановленню умивальника, в результаті чого була зірвана різьба до кранів. При складанні акту, комісією було зафіксовано, що усі кімнати квартири позивача були пошкодженні. Зокрема було пошкоджено стелю, стіни, шпалери, з`єднання паркетної дошки, двері, наличники, відбулось деформування меблів, перестав працювати радіотелефон та інтернет. Даний акт залиття суд є належним та допустимим доказом. Такої ж правової позиції дотримується й Верховний Суд у своїй постанові від 27.12.2019 у справі № 686/11256/16-ц зазначив: «...факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідачів підтверджується актом залиття, затвердженим начальником ЖЕК № 1. Відповідач та її представник в наданих письмових запереченнях проти задоволення позовних вимог заперечують, посилаючись на те, що з моменту залиття до складання Акту пройшло 14 днів, до складання Висновку № 5-01 від 10.05.2016 року - 46 днів, для складання Акту Відповідач не запрошувалась, ніхто з нею не контактував та жодним доказом вину Відповідача не підтверджено. У постанові від 19.02.2020 у справі № 201/658/16-ц Верховний Суд відхилив посилання відповідача на те, що акти, в яких зафіксовано причини та наслідки залиття, складені не у день залиття, без його участі та не відповідають формі акта про залиття, яка передбачена Правилами № 76, тому не є належними та допустимими доказами з огляду на наступне.«... У даних актах зазначена дата їх складення; обов`язкового складення актів безпосередньо у момент залиття Правила № 76 не вимагають. Згідно п.7 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - Індивідуальний споживач зобов`язаний: допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку. Частиною 2 ст.1166 ЦПК України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто чинне цивільне законодавство встановлює презумпцію вини для відповідача. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини: якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Відповідачем не було спростовано належними та допустимими доказами своєї вини у завданні шкоди позивачу внаслідок залиття квартири Таким чином, з огляду на вищенаведені норми законів та надані докази, суд вважає, що Відповідач, несе обов`язок по забезпеченню схоронності свого житла, санітарно-технічного та іншого обладнання в квартирі, пошкодження якого в даному випадку стало причиною залиття квартири позивачки, також суд враховує обставини встановлені Актом залиття від 24 березня 2016 року складеного та підписаного комісією КП «Керуюча компанія з обслуговування жилого фонду Подільського району м. Києва» у складі: заступник начальника дільниці №4-Куроковець І.В., майстра технічної дільниці- [PERSON] , майстра технічної дільниці- [PERSON] , та приходить до висновку, що відповідальність за завдану шкоду позивачці має нести саме [PERSON] . Відповідно до висновку № 5-01 експертного будівельно-технічного дослідження квартири [ADDRESS] від 10.05.2016 року вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести для відновлення пошкоджень , які виникли внаслідок залиття квартири [ADDRESS] (ж/м Виноградар ) становить: 79 278,00 (сімдесят дев`ять тисяч двісті сімдесят вісім грн 00 коп.) гривень. Також, позивачка понесла додаткові витрати на послуги з оцінки вартості матеріальної шкоди, що підтверджується розрахунковою квитанцією до прибуткового касового ордеру №46-18 від 04.09.2018 р. на суму 2000,00 грн. Враховуючи, що обставини, на які посилається позивачка у позовній заяві, як на підставу для задоволення позову, в частині відшкодування матеріальної шкоди, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах, суд прийшов до висновку, що з відповідачки на користь позивачки підлягає до стягнення 79 278,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також необхідно стягнути з відповідачки на користь позивачки витрати на оцінку вартості матеріальних збитків у сумі 2000,00 грн. Вирішуючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду при наявності її провини. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно із ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковим для держав-учасниць Конвенції. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Вирішуючи питання про розмір стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позивачеві винними діями відповідача, що виразилися в неналежному забезпеченні нормального стану свого сантехнічного обладнання, що призвело до залиття квартири позивача, заподіяна моральна шкода, розмір якої визначається з урахуванням характеру й тривалості моральних страждань позивача з приводу пошкодження його власності та порушення укладу життя позивача. У зв`язку із цим, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача по відшкодуванню моральної шкоди частково та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5 000,0 грн. Вказану суму суд вважає співмірною та такою, що відповідає принципу розумності. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. А відтак на користь позивача з відповідача підлягає стягненню на відшкодування матеріальної шкоди - 81 278,0 грн. (79 278,0 грн. +2 000,0 грн.), моральної - 5 000,0 грн., а загалом - 86 278,0 грн. Також позивачем були понесені витрати на плату правової допомоги у розмірі 5000,0 гривень. На підтвердження своїх вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції до позовної заяви надано належним чином засвідчені копії: Оцінивши зазначені вище письмові докази в розрізі вимог статей 137, 141 ЦПК України, суд вважає, що позивачем доведено понесення ним витрат за надання професійної правничої допомоги в суді, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 5 000,0 грн. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 962,78 грн. А відтак, оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в загальному розмірі 5 962,78 грн. (5 000,0 + 962,78). На підставі викладеного, ст.ст.15, 16, 22, 23, 319, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: partial