Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів звернулась [PERSON] В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд її задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дочки [PERSON], 01 червня 1998 року, в тому числі пов»язаних з її навчанням та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 90509,49 грн. \~\~\~\~ В судове засідання відповідач не з'явився, заяв, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляду справи у його відсутність не подавав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про оголошення в судовому засіданні перерви з повторним викликом осіб у звязку з тим, що він перебуває на оздоровленні. З приводу вказаних обставин судом винесено питання на розгляд учасників процесу про оголошення в судовому засіданні перерви. Представник позивача вважає, що клопотання представника відповідача є безпідставним, оскільки справа судом призначається неодноразово, представник відповідача надав відзив на позовну заяву, додаткових обставин, які б вплинули на прийняття рішення судом не вбачається. Тому просить в задоволенні клопотання відмовити та продовжити розгляд справи. Крім того покликалась на ті обставини, що з моменту попереднього судового засідання у позивача було достатньо часу заключити угоду з іншим представником, який би представляв його інтереси в судовому засіданні. Заслухавши думку представника позивача, суд вважає за доцільне продовжити розгляд справи у відсутності відповідача та його представника, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. \~\~\~\~ Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. \~\~\~\~Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 1997 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] Здолбунівського районного суду від 14 травня 2008 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітні діти сторін залишені на проживанні з матірю. [PERSON] Рівненського міського суду від 12 червня 2015 року по цивільній справі №569/14641/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів позовні вимоги позивача задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 600 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з 20 лютого 2015 року до досягнення дітьми повноліття. В подальшому, позивачем було передано виконавчі листи для виконання у відділ Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції. [PERSON] Рівненського міського суду від 01 липня 2016 року по цивільній справі №569/3015/16-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню з прострочення сплати аліментів на утримання дочки [PERSON], 01 червня 1998 року та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 30019,27 грн. за період з лютого 2015 року по лютий 2016 року включно. Однак, згодом виникли нові заборгованості по сплаті аліментів відповідачем перед позивачем на утримання дітей, зокрема аліментів пов'язаних з навчанням дитини. Позивач повторно просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 47232,18 грн., яка вже були стягнута раніше [PERSON] Рівненського міського суду від 01 липня 2016 року. Оскільки повторне стягнення законодавством не передбачено, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості по аліментах, виконаного державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області [PERSON] вих. №4421 від 01 березня 2017 року вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа №569/12209 від 24 січня 2017 року виданого Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON]В, на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO] пов'язані з її навчанням у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 23 вересня 2016 року і до закінчення дочкою навчання у Краківській академії імені [PERSON] але не довше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, загальна сума заборгованості по аліментах за період з 23 вересня 2016 року по січень 2017 року становить 4233,31 грн. З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості по аліментах, виконаного державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області [PERSON] вих. №4415 від 01 березня 2017 року вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа №569/14641 від 31 липня 2015 року виданого Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в сумі 600 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 20 лютого 2015 року і до досягнення сином повноліття загальна сума заборгованості по аліментах за період з 20 лютого 2015 року по січень 2017 року становить 13392,85 грн. Отже судом встановлено, що відповідачем рішення суду про стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей відповідачем не виконано, внаслідок чого за цей період виникла заборгованість відповідача за аліментами, яка визначена у вищезазначених довідках державного виконавця. Вказаний розмір заборгованості за аліментами обчислений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та ч.3 ст.195 СК України, а тому приймається судом до уваги. Як роз'яснено в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 Сімейного Кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. \~\~\~\~ Згідно наданих позивачем розрахунків, за виключенням суми, яка була стягнута з відповідача [PERSON] Рівненського міського суду від 01 липня 2016 року сума пені за прострочення сплати аліментів на користь позивача на утримання дітей визначена нею в розмірі 43277,31 грн. Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості наданим позивачем. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний. Суд визнає, що розрахунок суми неустойки позивачем проведений у відповідності з вимогами ч.1ст.196 СК України. Суд вважає, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів підлягає стягненню в тому розмірі, який просить позивач, оскільки відповідач не подав суду спростувань та не навів жодних обставин, які б свідчили про відсутність його вини чи про необхідність зменшення розміру неустойки. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що позивачем та представником позивача заявлені позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, а відповідачем дані вимоги не спростовані, а також не наведено жодних обставин, які-б свідчили про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам; відповідач до суду з позовом про зменшення розміру неустойки та розміру аліментів не звертався, тому позовні вимоги, з наданим розрахунком позивача та представником позивача, підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved