Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

В серпні 2016 року позивач в особі директора Правника О.П. звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить звільнити майно з-під арешту та зняти заборони на його відчуження накладеного на підставі постанови державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві №29436388 від 27.10.2011 року та постанови державного виконавця ВПВР УДВС у Київській області №39981073 від 07.12.2013 року, відносно нерухомого майна, яке належить [PERSON], а саме: земельної ділянки площею 0,1000 гектарів (кадастровий номер [NUMBER]), що знаходиться у [ADDRESS], та належить останній на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] та житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить їй на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] В обґрунтування позову зазначив, що 24 січня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №20.12.000027, за умовами якого банк надав позичальнику суму коштів в розмірі 311562,00 доларів США. В забезпечення виконання умов даного кредитного договору між позичальником та банком було укладено Іпотечний договір №20.12.000027-z. Згідно даного договору предметом іпотеки являється: земельна ділянка площею 0,1000 гектарів (кадастровий номер [NUMBER]), що знаходиться у [ADDRESS], та належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], а також житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER].18 листопада 2010 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ БАНК» заборгованості за кредитним договором №20.12.000027 від 24 січня 2008 року у розмірі 2679485,00 гривень. 24 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений Договір про відступлення права вимоги № 241212ів від 24.12.2012 року, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №20.12.000027 від 24.01.2008 р., що був укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] В подальшому 17 лютого 2014 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія»» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений Договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами, в тому числі і за кредитним договором №20.12.000027 від 24.01.2008 р., що був укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] На даний час встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, крім обтяження накладеного на підставі договору іпотеки, існують інші арешти нерухомого майна, що належить [PERSON], а саме арешт та заборона на його відчуження накладеного на підставі постанови державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві №29436388 від 27.10.2011 року та арешт майна боржника на підставі постанови державного виконавця ВПВР УДВС у Київській області №39981073 від 07.12.2013 року. Наявність арешту на вказане майно, що перебуває в іпотеці, порушує права Позивача на першочергове право на задоволення своїх вимог з виконання [PERSON] зобов'язань по кредитному договору, що стало підставою для звернення до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, проте надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити та справу слухати без участі представника, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, суду надано не було, про причини неявки, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК, суд не повідомлявся. За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки представник позивача проти такого порядку не заперечував. Суд, дослідив, проаналізував та оцінив всі зібрані у справі докази у їх сукупності з обставинами справи, і дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 24 січня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №20.12.000027, за умовами якого банк надав позичальнику суму коштів в розмірі 311562,00 доларів США (а.с.8-9). В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між позичальником та банком було укладено Іпотечний договір №20.12.000027-z (а.с.6-7). Пунктом 1.1. даного договору визначено, що він забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №20.12.000027, укладеного між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON]. Згідно п.1.3. Договору іпотеки на забезпечення основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянки площею 0,1000 гектарів (кадастровий номер [NUMBER]), що знаходиться у [ADDRESS], та належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], а також житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить їй на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] 18 листопада 2010 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ БАНК» заборгованості за кредитним договором №20.12.000027 від 24 січня 2008 року у розмірі 2679485,00 гривень. 24 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений Договір про відступлення права вимоги № 241212ів (а.с.10-13), за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №20.12.000027 від 24.01.2008 р. та за іпотечним договором №20.12.000027-z від 24.01.2008 р.( а.с.18), що були укладені між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] 17 лютого 2014 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений Договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами (а.с.14-17), в тому числі і за кредитним договором №20.12.000027 від 24.01.2008 р., що був укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] 07 березня 2014 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія»» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки (а.с.19-20), в тому числі і за іпотечним договором №20.12.000027-z від 24.01.2008 р.( а.с.18), що був укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] (а.с.20-22). 28.04.2014 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області у виконавчому провадженні, відкритого на підставі виконавчого листа №2-3461/10 виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області від 30.11.2010 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ БАНК» заборгованості за кредитним договором, замінено стягувача з ТОВ «Кредекс Фінанс» на стягувача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» Відповідно до вимог ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно вимог ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. З даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 6462516 від 29.07.2016 року (а.с.25-27) слідує, що нерухоме майно яке належить [PERSON], а саме: земельну ділянки площею 0,1000 гектарів (кадастровий номер [NUMBER]), що знаходиться у [ADDRESS], та житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі постанови державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві №29436388 від 27.10.2011 року та Постанови державного виконавця ВПВР УДВС у Київській області №39981073 від 07.12.2013 року накладено арешт та заборону на його відчуження. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини чи договором. Згідно вимог ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до вимог ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачене право заставодержателя звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Таким чином, право іпотеки у позивача виникло з моменту укладення договору іпотеки та її державної реєстрації, тобто до вчиненої виконавцями оспорюваних дій. Однак на момент накладення арешту на спірні об'єкти нерухомого майна, державні виконавці не з'ясували, що згадане майно знаходиться в іпотеці згідно договору іпотеки №20.12.000027-z від 24.01.2008 р., що був укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON], було передане боржником банку у забезпечення своїх зобов'язань за кредитним договором, чим порушив право позивача на задоволення його вимог як іпотекодержателя. За таких обставин, зважаючи на переважне право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог на момент його виникнення суд вважає вимоги заявника в частині накладення арешту обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved