Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 79\~093 грн. 69 коп., витрати на проведення експертного дослідження у сумі 500 грн. та витрати повязані із розглядом цивільної справи у сумі 795 грн. 93 коп., а всього 80\~389 грн. 62 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.06.2016 року з вини відповідача по справі сталася дорожньо-транспортна пригода, яка спричинила позивачу зазначені збитки. Виплату матеріальної шкоди по страховому полісу відповідача позивачу здійснено не було. Відповідач та його представник проти позову заперечують, відповідач надав суду заперечення (а.с.59-62), у яких зазначає, що позивач зловживає своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок відповідача. Відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПРАТ «Європейський страховий союз» у звязку з чим вважає, що відшкодовувати завдану ним в результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоду має страхова компанія. Вказує, що заявлена позивачем сума шкоди покривається лімітом страхового відшкодування, ПрАТ «Європейський страховий союз» не є банкротом та є належним відповідачем. У своєму відзиві на заперечення (а.с.69-70) позивач посилається на те, що шкода, яку позивач просить відшкодувати не є неправомірним збагаченням, оскільки страхувальником ця шкода відшкодована не була не зважаючи на неодноразові звернення позивача до страхувальника. При цьому страхувальник ПрАТ «Європейський страховий союз» призупинило свою господарську діяльність і не здійснює регламентних виплат цивільно-правової відповідальності. У лютому 2018 року позивачу стало відомо, що МТСБУ розпочинає врегулювання страхових випадків за зобовязаннями ПрАТ «Європейський страховий союз», гранична сума виплат визначена у розмірі 6\~000 грн. на одну потерпілу особу. Представник позивача вказує на те, що при спричиненні шкоди потерпілий має право отримати відшкодування від її заподіювача, а також обирати, до кого цю вимогу предявляти до заподіювача чи до страховика. Судом встановлено, що постановою Московського районного суду м.Харкова від 15.08.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. Відповідно до вказаної постанови 11.06.2016 року о 15.20 годині [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] на перехресті нерівнозначних доріг вул.І.Камишева та пр.Л.Ландау, рухаючись по другорядній дорозі вул.І.Камишева, виїжджаючи на пр.Л.Ландау в бік пр.Ювілейного не надав дорогу автомобілю [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення. [PERSON] порушив п.16.11 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження та заподіяна матеріальна шкода (а.с.32). Автомобіль «Renault Sandero» номерний знак [NUMBER] належить позивачу по справі [PERSON], що підтверджуються технічним паспортом САР 949090 (а.с.45). Володільцем автомобіля [NUMBER] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був відповідач [PERSON] (а.с.86). Вказана обставина ніким не оспорюється. Матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля [NUMBER] [PERSON], в результаті його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди складає 79\~093 грн. 69 коп. Викладене підтверджується звітом дослідження спеціаліста-автотоварознавця №316/2016 від 17.08.2016 року (а.с.5-9), протоколом огляду транспортного засобу від 15.06.2016 року з фототаблицею до нього (а.с.10-24), ремонтною калькуляцією №316/2016 від 17.08.2016 року (а.с.25-30). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз», що підтверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/8185342 від 27.05.2016 року (а.с.49). 13.06.2016 року позивач зверталася до страхувальника ПрАТ «Європейський страховий союз» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 11.06.2016 року (а.с.50). Листом від 19.09.2016 року ПрАТ «Європейський страховий союз» повідомив позивачу, що розмір страхового відшкодування згідно полісу №АЕ/8185342 від 27.05.2016 року за вирахуванням суми податку на додану вартість та франшизи 2\~000 грн. складає 61\~274 грн. 95 коп. (а.с.51). 26.10.2017 року позивач [PERSON] зверталася до ПрАТ «Європейський страховий союз» з листом з вимогою про проведення виплати страхової компенсації за нанесення матеріальної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 11.06.2016 року. Із вказаної претензії також вбачається, що позивач 13.06.2016 року подала до ПрАТ «Європейський страховий союз» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, проте станом на 08.09.2017 року страхова компенсація їй не виплачена (а.с.33, 46). 07.11.2017 року позивач [PERSON] зверталась до відповідача [PERSON] з листом з вимогою про добровільне відшкодування відповідачем спричинених позивачу збитків у розмірі 79\~093 грн. 69 коп. у звязку з тим, що ПрАТ «Європейський страховий союз» не здійснив позивачу страхову виплату (а.с.34, 48). Відповідно до ст.22, ст.1166, ст.1188 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Враховуючи, що позивачу завдано збитків у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відповідач є володільцем джерела підвищеної небезпеки, а саме автомобіля [NUMBER] та його визнано винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, що шкода відшкодовується винною особою, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди та стягує з відповідача на користь позивача майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 79 093 грн. 69 коп. Посилання відповідача та його представника на те, що належним відповідачем у даній справі є страховик, а саме ПрАТ «Європейський страховий союз», та на те, що саме страховик має відшкодувати спричинену відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду, суд до уваги не приймає виходячи з наступного. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст.1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Таким чином, доводи відповідача та його представника про те, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, а тому саме страховик повинен відшкодувати завдану шкоду, є безпідставними, оскільки особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.1 та ч.4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Таким чином, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Аналогічна правова позиція викладена і у Постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі №344/10730/15-ц. Приймаючи до\~уваги,\~що суд\~позов задовольняє,\~увідповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує сплачений позивачем судовий збір у розмірі 795 грн. 94 коп. Крім того, у відповідності до вимог п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує судові витрати, повязані з проведенням експертного дослідження вартості відновлюваного ремонту у розмірі 500 грн. Всього з відповідача на користь позивача суд стягує 80 389 грн. 62 коп.

Outcome: approved