Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа- ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.03.2007 року між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у наступному назва банку була змінена на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено договір кредиту №275-175 від 03.03.2007 року. Відповідно до умов п.1.1 Кредитного договору, банк надає відповідачу грошові кошти у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру у сумі 3\~825,00 доларів США, зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 02.03.2017 року. 03.03.2007 року для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком, відповідачем та позивачем був укладений Договір поруки №275/1-175. Згідно даного договору позивач виступала в якості поручителя зобовязання, взятого на себе відповідачем згідно кредитного договору. Відповідно до п.п.1.1 Договору поруки поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту №275-175 від 03.03.2007 року. 03.03.2007 року між банком та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до п.1 якої, сторони дійшли згоди з 28.10.2008 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 14% річних. Відповідач не виконав в повному обсязі взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим банк звернувся до суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитом. Для мирного вирішення питання щодо погашення заборгованості, позивачем, як поручителем за даним зобовязанням, 05.02.2016 року самостійно сплачено банку узгоджену суму заборгованості в розмірі 1000 доларів США, що на момент сплати за комерційним курсом ПАТ «Укрсоцбанк» було еквівалентно в гривнях 25892, 67 грн. Відповідач обіцяв позивачу в найкоротший термін та в добровільному порядку повернути сплачені кошти, однак до теперішнього часу цього не зробив. Після виконання позивачем, як поручителем, кредитного зобовязання відповідача, забезпеченого порукою, до неї перейшли усі права кредитора в цьому зобовязанні, у тому числі права вимагати повернення суми боргу у розмірі 1000 доларів США та заборгованості за відсотками, а саме 14% від суми боргу. Починаючи з 06.02.2016 року по 23.11.2016 року включно, заборгованість відповідача по відсоткам за користування кредитом складає 100 доларів США 41 цент. У період з 06.02.2016 року по 23.11.2016 року включно (загалом 292 дні) індекс інфляції складає 84 долари США 14 центів, 3% річних складає 24 долари США. Згідно офіційного курсу НБУ станом на 23.11.2016 року, тобто на день ухвалення рішення, 100 доларів США еквівалентно 2565,89 грн. Позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а саме заборгованість за кредитом, заборгованість по відсоткам за користування кредитом, індекс інфляції та 3% річних. Представник позивача надав заяву, де просив справу розглянути за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до суду не зявився, про час та місце розгляду справи був інформований через оголошення у газеті «Донеччина». Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Третя особа- ПАТ «Укрсоцбанк» до суду до суду не зявився, про час та місце розгляду справи був інформований. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, 03.03.2007 року між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у наступному назва банку була змінена на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено договір кредиту №275-175 від 03.03.2007 року, Відповідно до умов п.1.1 якого, банк надає відповідачу грошові кошти у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру у сумі 3\~825,00 доларів США, зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 02.03.2017 року. 03.03.2007 року для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком, відповідачем та позивачем був укладений Договір поруки №275/1-175. Згідно даного договору позивач виступала в якості поручителя зобовязання, взятого на себе відповідачем згідно кредитного договору. 03.03.2007 року між банком та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до п.1 якої, сторони дійшли згоди з 28.10.2008 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 14% річних. Відповідач не виконав в повному обсязі взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим банк звернувся до суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитом. Для вирішення питання щодо погашення заборгованості, позивачем, як поручителем за даним зобовязанням, 05.02.2016 року самостійно сплачено банку узгоджену суму заборгованості в розмірі 1000 доларів США, що на момент сплати за комерційним курсом ПАТ «Укрсоцбанк» було еквівалентно в гривнях 25892, 67 грн. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання. Відповідно до ст. 543 ЦК України, встановлено правові засади солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Статтею 544 ЦК України встановлено право боржника, який виконав солідарний обовязок, на зворотну вимогу. Боржник, який виконав солідарний обовязок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобовязання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обовязку, що виконана ним. За таких обставин, суд вважає, що перехід прав кредитора від ПАТ «Укрсоцбанк» до позивача [PERSON] у відношенні до боржника [PERSON] відбувся на підставі виконання зобовязання поручителя. За змістом ч. 1 ст. 556 ЦК України, після виконання поручителем зобовязання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обовязок боржника. До поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ч. 2ст. 556 ЦК України). Тобто, ст. 556 ЦК України передбачено правовий механізм перекладення на боржника матеріальних витрат поручителя, понесених ним у звязку з виконанням договору поруки. Позивач як поручитель і солідарний з позичальником боржник перед кредитором-позикодавцем, який виконав грошове зобовязання позичальника, забезпечене його порукою, отримав права кредитора до позичальника в межах виконаного ним перед кредитором зобовязання\~і має право вимагати від позичальника відшкодування суми, сплаченої ним на виконання забезпеченого порукою зобовязання. а також вимагати застосування наслідків невиконання боржником його грошових зобовязань. Таким чином, є підстави для стягнення з відповідача (позичальника і особи, чиє грошове зобовязання було забезпечене порукою позивача) на користь позивача (поручителя, що виконав забезпечене порукою зобовязання замість позичальника) сплаченої позивачем суми по боргам відповідача, тобто суми, сплачено. Позивачем банку в розмірі 1000 доларів США. Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 2ст. 625 ЦК\~в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено у суді, позивач виконав забезпечене порукою зобовязання відповідача 06.02.2016 року, коли сплатив кредитору суму заборгованості за кредитним договором, укладеним між банком і позичальником відповідачем в загальній сумі 1000 доларів США і відповідно до ч.2 ст.556\~та ст.543 ЦК України\~в той же день набув права вимоги до відповідача про відшкодування йому вказаної суми, сплаченої за боргами відповідача. Зі слів позивача він у подальшому неодноразово предявляв вимоги до відповідача з приводу відшкодування вказаної суми. Але відповідач дану вимогу не виконав. Таким чином, у відповідача виникло перед позивачем грошове зобовязання, яке згідно\~ст. 526 ЦК України\~підлягає належному виконанню, і у разі його невиконання, неналежного виконання, зокрема у разі його прострочення, настають наслідки, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України. Суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача вказаної позивачем суми 1000 доларів США, заборгованості відповідача по відсоткам за користування кредитом з 06.02.2016 року по 23.11.2016 року включно в розмірі 100 доларів США 41 цент, індексу інфляції, що складає 84 долари США 14 центів та 3% річних, що складає 24 долари США за вищевказаний період. Індекси інфляції є достовірні, є інформацією загального\~доступу, враховані позивачем вірно. Розрахунок даної суми відповідає вимогам закону. Він здійснений за встановленою програмою обчислення даних сум на підставі визначених на державному рівні індексів інфляції. Позивачем взято для розрахунку щомісячні індекси інфляції, що відповідає вимогам закону, враховуючи, що прострочення є триваючим у часі. Позивачем надано розрахунок, який повністю відповідає вимогам закону, не оспорений відповідачем, є правильним і судом приймається до уваги. Згідно із\~ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З огляду на означене, суд приходить до висновку що розмір основної заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача має бути виконаний у гривнях із визначенням грошового еквіваленту в доларах США по курсу Національного банку України станом на день ухвалення судом рішення. Згідно офіційного курсу НБУ станом на 23.11.2016 року, тобто на день ухвалення рішення, 100 доларів США еквівалентно 2565,89 грн. Згідно ст. ст.10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів наданих сторонами у справі, суд дійшов до висновку про доведеність заявлених позивачем позовних вимог та необхідність задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved