overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

В серпні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що 07 серпня 1965 року у виконавчому комітеті Покровською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем, актовий запис №26. Сторони проживають окремо вже двадцять один рік, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сімї є те, що їхні погляди на життя стали взаємопротилежними, спільне проживання виявилось неможливе. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Неповнолітніх дітей не мають. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Від представника позивача [PERSON] в судове засідання надійшла заява, в якій він просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причина неявки суду невідома. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою представника позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 07 серпня 1965 року у виконавчому комітеті Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та Тимченко (після реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON], актовий запис №26 (свідоцтво про шлюб І-ФП №128720, видане 21 вересня 2016 року повторно). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони проживають окремо більше двадцять одного року, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач байдуже ставиться до питання збереження сім'ї, про що свідчить його неодноразова неявка в судове засідання. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

В серпні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 33938 грн. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 07.05.2014 року відповідач взяв у нього в борг 33938 грн. і зобов'язався повернути їх до 01 жовтня 2014 року. На підтвердження боргу відповідачем власноручно була написана розписка. Посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання не виконав належним чином, позивач просив стягнути з відповідача борг за договором позики. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився від його представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] виникли відносини, відповідно до умов яких останній отримав в борг грошові кошти в сумі 33938 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 01 жовтня 2014 року. На підтвердження цих умов особисто відповідачем [PERSON] була написана розписка. Проте відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та не повернув визначену суму грошових коштів у визначений строк. Згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, а знаходження розписки у позикодавця свідчить, згідно ст. 1047 ЦК України, про невиконання зобов'язання боржником у повному обсязі. Статтею 1049 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Письмових доказів, які б свідчили про неотримання грошових коштів від позивача, відповідач суду не надав. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами мали місце договірні зобов'язання, які відповідач порушив, а саме не повернув позивачу обумовлену суму, а тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу по договору позики обґрунтовані та на підставі ст. 526 ЦК України підлягають задоволенню. Загальна сума боргу відповідача [PERSON], яка підлягає стягненню з нього становить 33 938 гривень. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

В серпні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказував, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 07 вересня 2011 року у відділі державної РАЦС Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом № 1539, шлюб у обох перший. Від шлюбу є син [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою і після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Спору про поділ майна на даний час немає. Посилався на те, що спільне життя з відповідачкою не склалось, в лютому 2016 року вони припинили подружні стосунки, з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо в різних квартирах. Причинами розпаду сім'ї були несумісність характерів, різні погляди на подружнє життя, шлюб та сім'ю, через що виникали непорозуміння та суперечки, вони втратили почуття любові один до одного, їх сім'я існує лише формально. Подальше спільне проживання і збереження сім'ї та шлюбу з відповідачкою буде суперечити його інтересам, примирення неможливе. Просить розірвати шлюб з відповідачкою [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить розірвати шлюб з відповідачкою [PERSON] з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини, на примирення не згоден. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, згодна на розірвання шлюбу і пояснила, що сім'я дійсно розпалась з тих причин, на які вказує позивач, з лютого 2016 року вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо в різних квартирах, втратили почуття любові один до одного, сім'я існує лише формально, на примирення не згодна, подальше збереження сім'ї та шлюбу буде суперечити її інтересам. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що збереження сім'ї та шлюбу між сторонами стало неможливим. Сторони в лютому 2016 року остаточно припинили подружні стосунки, з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо в різних квартирах. Причиною розпаду їх сім'ї були несумісність характерів, протилежні погляди на подружнє життя, шлюб та сім'ю, через що виникали непорозуміння та суперечки, вони втратили почуття любові один до одного, на примирення не згідні, а тому суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, в зв'язку з чим шлюб належить розірвати. Суд вважає, що малолітнього сина [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу зі згоди обох батьків належить залишити проживати з матір'ю [PERSON], з якою він проживає. На підставі викладеного, ст.ст.105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

В серпні 2016 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про \~розірвання шлюбу, зазначаючи що сторони зареєстрували 17.09.2011 року шлюб у Тростянецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 150. Спільних дітей від подружнього життя у них не має. З відповідачем позивач не проживає з липня 2015 року. Спільне життя між сторонами не склалося, оскільки мають різні погляди з приводу подружнього проживання, що призводить до сварок та непорозумінь. Сторони не ведуть спільне господарство, не проживають разом, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують. Примирення та подальше збереження сім»ї є не можливим. Позивач в судове засідання не зявився, звернувся до суду з проханням слухати справу за його відсутність, позовні вимоги підтримав, просила їх задовольнити та провести заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомляв. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували 17.09.2011 року шлюб у Тростянецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 150. Спільних дітей від подружнього життя у них не має. З відповідачкою позивач не проживає з липня 2015 року. Спільне життя між сторонами не склалося, оскільки мають різні погляди з приводу подружнього проживання, що призводить до сварок та непорозумінь. Сторони не ведуть спільне господарство, не проживають разом, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують. Примирення та подальше збереження сім»ї є не можливим. Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Із змісту ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

В серпні 2016 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що життя з відповідачем не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просив суд: розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 13 листопада 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві , актовий запис №1678. Позивач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з заявою слухати справу у її відсутність, позовні вимоги визнала. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13 листопада 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1678, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 13.11.2010 року. Від спільного проживання сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося через чисельні конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, подальше сімейне життя подружжя неможливе, сім'я розпалась остаточно, збереження сім'ї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

В серпні 2016 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що життя з відповідачем не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні стосунки не підтримуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просив суд: розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 16 лютого 2014 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 4. Позивач в судове засідання не зявився, звернувсь до суду з заявою слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась, звернулась до суду з заявою слухати справу у її відсутність, позовні вимоги визнала. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 лютого 2014 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія 1-ОК № 155382 від 16.02.2014 року. Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося через чисельні конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, подальше сімейне життя подружжя неможливе, сімя розпалась остаточно, збереження сімї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

В серпні 2016 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони уклали шлюб 19.11.2010 року в Заводській селищній раді Чортківського району Тернопільської області. Від шлюбу у сторін дітей немає. Подружніх відносин не підтримують з 2015 року, спільного господарства не ведуть. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить суд шлюб розірвати, після розірвання шлюбу просить прізвище їй залишити [PERSON]. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає. Суд враховуючи заяви позивача і відповідача, повно і всебічно з'ясувавши обставини в справі, підтвердженими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити, шлюб між сторонами розірвати з таких підстав. Сторони уклали шлюб 19.11.2010 року в Заводській селищній раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №33. Подружнє життя не склалося, сім'ю зберегти не бажають, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Миритися сторони не бажають. Зберегти сім'ю вже неможливо, сім'я фактично розпалася і існує лише формально. Подальше спільне проживання сторін та збереження сім'ї стало неможливим, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

В серпні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в обґрунтування позову зазначила, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] з 06.09.2008 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому дитина знаходиться на її утриманні. Просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO], аліменти у розмірі 1/4 усіх видів заробітку щомісячно , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини . В судове засідання позивач не зявилась надала суду заяву про розгляд справи без її участі , на змінених позовних вимогах наполягає. В судове засідання відповідач не зявився , надав суду заяву про розгляд справи без його участі , проти змінених позовних вимог не заперечує. На підставі ст. 197 ч.2 ЦПК України суд розглядає заяву за відсутністю сторін Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 06.09.2008 року Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖС № 149711 виданого Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Дитина мешкає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меньшим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги всі обставини, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму до досягнення нею повноліття. Крім того, у відповідності до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

В серпні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у шлюбі з 14.06.2008 року. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 31.03.2014 року вказаний шлюб було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому дитина знаходиться на її утриманні. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 усіх видів заробітку щомісячно , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини. В судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву в якій просить слухати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач не зявився про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON]А та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі з 14.06.2008 року. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 31.03.2014 року вказаний шлюб було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження 1-ЖС № 094443 виданого Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Актовий запис№683. Дитина мешкає разом із позивачем та знаходяться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги всі обставини, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі по 1/4 частини доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави На підставі вище викладеного та

Outcome: approved