Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

В поданому до суду позові [PERSON] посилається на те, що будучи власником житлового будинку [NUMBER] по [ADDRESS], маючи 2 групу інвалідності, хворіючи і потребуючи стороннього догляду, 06.04.2009 року вона вирішила звернутися до [PERSON], яка є молодою жінкою та проживає неподалік, з пропозицією доглядати за нею, взамін на передання права власності на житловий будинок, власником якого вона є. Відповідачка на те погодилась. Спочатку відповідач доглядала за нею, допомагала їй у всьому, возила її на обстеження в лікарню, забезпечувала їй догляд та утримання. Користуючись тим, що вона є малописьменною, похилого віку, не може в повному обсязі усвідомлювати значимість і юридичні наслідки своїх дій, [PERSON] заявила, що потрібно прийти до нотаріуса та укласти з нею відповіднирй договір. 06.04.2010 року сторони приїхали до приватного нотаріуса [PERSON], при цьому, віддавши відповідачу правовстановлюючі документи на житловий будинок і свій паспорт, вона залишилася в коридорі, а [PERSON] зайшла в кабінет нотаріуса, де перебувала багато часу. У неї почали виникати підозри щодо щирості намірів відповідачки, тому вона зайшла в кабінет нотаріуса і запитала, який договір він готовить до підписання, на що він відповів, що договір купівлі-продажу. Вона заявила про свою незгоду укласти такий договір, на що нотаріус запропонував сторонам домовитися між собою щодо виду договору, який вони мають намір укласти. Вийшовши від нотаріуса, відповідач почала кричати на неї, докоряючи тим, що зганьбила її та погрожуючи за це зробити її життя нестерпним. Побоюючись погроз відповідачки, вона погодилася підписати з відповідачем будь-який договір, про що згодом і сказала нотаріусу. Таким чином, вона підписала договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS], [NUMBER] в с.Вашківці. Після підписання договору ставлення до неї [PERSON] різко погіршилося, вона продовжувала вчиняти сварки, бійки, ображати її, погрожувати фізичною розправою. З приводу неправомірних дій відповідачки та її чоловіка вона неодноразово зверталася із заявами до правоохоронних органів. Внаслідок побиття [PERSON], вона з 01.06.2011 року по 15.06.2011 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Сокирянській ЦРЛ з діагнозом: «Струс головного мозку», та у зв'язку з погіршенням стану здоров'я з 12.07.2011 року була повторно направлена на стаціонарне лікування в неврологічне відділення Сокирянської ЦРЛ. Після відчуження належного їй житлового будинку та після її побиття у червні 2011 року, вона зрозуміла, що відповідачка переслідувала тільки одну мету - заволодіти належним їй майном. Тобто, правочин було укладено на вкрай невигідних для неї умовах та в результаті збігу тяжких обставин. З підстав, передбачених ст.233 ЦК України, в уточнених під час судового розгляду позовних вимогах просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS], [NUMBER] в с.Вашківці Сокирянського району Чернівецької області, укладений між нею та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Сокирянского районного нотаріального округу [PERSON] 06.04.2010 року. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, зазначених у письмовому запереченні на позов, в якому зазначили наступне: при укладанні договору купівлі-продажу, його підписанні та нотаріальному посвідченні жодних заперечень, спорів, погроз, сумнівів у [PERSON] не було і вона не висловлювала свого небажання укладати даний договір, а наведені в позовній заяві підстави і причини є надуманими і нічим не підтверджуються. Крім того, [PERSON] без поважних причин пропустила передбачений ст. 257 ЦК України 3-річний строк звернення до суду. Просять у задоволенні позову відмовити. Будучи допитаною в якості свідка, [PERSON] дала наступні показання: станом на 2009 рік вона проживала одиноко, оскільки не мала ні чоловіка, ні дітей, ні близьких родичів, які могли б з нею проживати. Тоді вона, як і в даний час могла самостійно пересуватися, переодягатися, прати собі, приготувати собі їжу. Поряд неї проживала сусідка, медсестра [PERSON], яка хотіла їй допомагати. Також, вона перебувала в хороших відносинах із матір'ю відповідача, яка почала відмовляти її від [PERSON], і запропонувала, щоб таку допомогу надавала її донька, [PERSON], на що вона погодилася. В її власності на той час перебували 2 будинки: по [ADDRESS] під номерами [NUMBER] і [NUMBER]. Домовилися, що укладуть договір довічного утримання і поїхали в м.Сокиряни, до нотаріуса, оформляти договір. Вона сиділа в автомашині, а відповідач зі своїм батьком зайшли до нотаріуса [PERSON] Почекавши трохи, вона теж зайшла до нотаріуса та запитала, які договори він оформляє, на що той відповів, що договори купівлі-продажу. Тоді вона сказала [PERSON], що не бажає укладати такі договори, на що відповідач рознервувалася, однак жодним чином не погрожувала їй. Тоді вона запропонувала на один будинок оформити договір купівлі-продажу, а на інший - договір довічного утримання, на що відповідач погодилася. Вона сама зайшла до нотаріуса і сказала йому оформляти такі договори, про які вони з відповідачем домовилися. Вона змушена була так поступити, бо часто хворіє і хотіла щоб хтось біля неї проживав. Нотаріус зачитав вголос їй тексти договорів. У нотаріуса вона добровільно підписала договори, бо вони були укладені за взаємною домовленістю та її згодою. При цьому вона не задумувалася, що є також інші люди, які хотіли б її доглядати. Вона не має жодної освіти, однак самостійно навчилася читати друкований текст і писати. Жодних домовленостей про сплату відповідачем їй коштів за будинок не було і жодний коштів їй не було сплачено. Через деякий час відповідач почала влаштовувати з нею сварки і бійки і в 2011 році вона звернулася до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання і рішенням суду було його розірвано. З позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу тоді вона не зверталася, бо не хотіла спору з відповідачем. Будучи допитаною в якості свідка, [PERSON] дала наступні показання: її мати перебувала з позивачем в хороших відносинах. [INFO] помер чоловік [PERSON] і остання прийшла до її матері з документами на ім'я покійного чоловіка на два будинки, а також грошима в сумі 9900 грн., призначеними на пам'ятник покійному. Боячись, щоб гроші та документи не вкрали у неї, вона залишила їх у матері. Коли вони домовлялися про допомогу позивачу, остання бажали щоб вони проживали у себе вдома, а їй тільки допомагали і протягом одного року так і відбувалося. На оформленні договорів наполягала сама позивач. Оскільки документи на все майно були оформлені на покійного чоловіка [PERSON], то за свої кошти вони допомогли позивачу їх переоформити на себе. Коли їхали до нотаріуса, то між ними була домовленість про оформлення договорів купівлі- продажу та довічного утримання, однак прийшовши до нотаріуса позивач передумала їх укладати. Потім на пропозицію нотаріуса, вони поговорили в коридорі і [PERSON] погодилася підписувати обидва договори. Нотаріус вголос зачитав тексти обох договорів і роз'яснив зміст кожного договору. Перед поїздкою до нотаріуса вона передала позивачу вартість будинку в сумі 10 тис. грн. Всі інші показання [PERSON] щодо обставин укладання договорів вона підтверджує. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з 2005 року він працює приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу. Подій, які відбувалися під час посвідчення ним договору купівлі-продажу будинку між сторонами він не пам'ятає. Згідно своєї практики, зважаючи на пристарілий вік відчужувача, він завжди зачитує перед сторонами повний текст договору, запитує у відчужувача згоду по істотних умовах договору та роз'яснює сторонам відповідні статті Цивільного, Сімейного та Земельного кодексів України щодо наслідків укладення договору. У разі незгоди відчужувача з текстом договору, він зазвичай відкладає вчинення нотаріальних дій і дає можливість сторонам домовитися по істотних умовах договору. Заслухавши сторін, їх представників, свідків, дослідивши всі надані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 06.04.2010 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони укладено договір купівлі-продажу житлового, що посвідчений приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу [PERSON] Згідно п.1 даного договору [PERSON] продала, а [PERSON] купила належний продавцю на праві приватної власності житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться в с.Вашківці, [ADDRESS], [NUMBER] Сокирянського району Чернівецької області. Інвентаризаційна вартість будинку складає 40887 грн., а продаж фактично вчинено за суму 10000 грн., з яких гроші повністю одержав продавець від покупця до підписання цього договору. З показань позивача [PERSON] в якості свідка судом встановлено, що перед підписанням даного договору в коридорі у нотаріуса вони з відповідачем [PERSON] домовлялися щодо виду договору, який вони будуть укладати, і домовилися що на даний будинок буде укладено саме договір купівлі-продажу, про що сама позивач сказала нотаріусу. Також, з показань обох сторін в якості свідків вбачається, що перед підписанням договору нотаріус вголос зачитав його текст сторонам та роз'яснив їм вимоги законодавства про наслідки його підписання і [PERSON] в той момент погоджувалася зі змістом даного договору і добровільно сама його підписала. Дана обставина підтверджує наявність у позивача волевиявлення на укладання і підписання саме договору купівлі-продажу будинку [NUMBER] по [ADDRESS] в с.Вашківці. Крім того, з показань відповідача [PERSON] в якості свідка, підтверджених текстом п.3 оспорюваного договору, вбачається що зменшену за рахунок майбутнього догляду позивача вартість житлового будинку в сумі 10 тис. грн. останній сплачено відповідачем до підписання цього договору. Також, з показань [PERSON] в якості свідка судом встановлено, що на момент укладання оспорюваного договору вона не перебувала в безпорадному стані, а самостійно пересувалася та сама себе доглядала: прала, готувала їжу тощо. Згідно домовленості сторін, відповідач повинна була проживати в своєму будинку і тільки допомагати позивачу, а не проживати разом з нею. Крім того, допомагати позивачу та доглядати її погоджувалася також медсестра за фахом, сусідка [PERSON], якій остання відмовила у зв'язку з тим, що прийняла пропозицію про таку допомогу відповідачки через матір останньої. Дана обставина свідчить про існування у позивача вибору, з ким із двох претендентів укласти договір та спростовує існування у позивача умов крайньої необхідності для укладання такого договору саме з відповідачем. Тобто, з досліджених судом доказів встановлено, що на час укладання договору не існувало вкрай тяжкої для позивача обставини, внаслідок якої остання вимушена була б укласти договір саме з відповідачем, на вкрай невигідних для себе умовах. Ст. 233 ч.1 ЦК України, яка зазначена як підстава даного позову, передбачено що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Судом з вищенаведених підстав встановлено, що зазначені в позовній заяві підстави позову не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, тому в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. Інші підстави позову в позовній заяві не зазначені. Крім того, з досліджених доказів вбачається, що [PERSON] пропустила передбачений ст.257 ЦК України строк звернення до суду з позовом, який просить суд поновити, як пропущений з поважних причин. В поданій до суду заяві, підтриманій в судовому засіданні, [PERSON] просить суд застосувати позовну давність. Однак на підтвердження поважності пропущеного строку позивач не подала до суду належних та допустимих доказів. Зокрема, оскільки в момент укладання оспорюваного договору [PERSON] розуміла його зміст та була ознайомлена нотаріусом із його істотними умовами, початком строку позовної давності слід вважати саме день підписання договору. Позивач помилково зазначає початком строку позовної давності час в 2011 році, коли відповідач нібито її побила, оскільки дана обставина не має жодного відношення до початку такого строку. Тому суд не вбачає підстав для поновлення даного строку. Згідно ст.267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, оскільки суд прийшов до висновку про безпідставність позову, слід відмовити в його задоволенні саме з цих підстав. На підставі ст. 233, 257, 267 ЦК України та

Outcome: dismissed