Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

В позові до суду позивачі зазначили, що 14.09.1981 року виконкомом Ніжинської міської ради був виданий ордер [PERSON] на сімю з трьох чоловік на право заняття 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] (в подальшому вул.Незалежності) в м.Ніжині. На той час до членів сімї [PERSON] відносилися [PERSON] (дружина) та їх син [PERSON], [INFO]. 22.11.1982 року у подружжя [PERSON] народилася дочка [PERSON], яка з дня народження проживає та зареєстрована в спірному житловому приміщенні. Тобто, вони проживають у зазначеному житловому приміщенні більше 30 років. З початком приватизації державного житлового фонду майже всі наймачі та члени їх сімей, що проживали в багатоквартирному будинку №52 по вул.Кірова приватизували свої квартири.Вони ж з різних причин цього не зробили. У 2010 році [PERSON] знявся з реєстрації в м.Ніжині та переїхав на постійне місце проживання в м.Чернігів. 05.11.2011 року [PERSON] помер. В квартирі залишилися проживати позивачки. У 2013 році вони звернулися до Ніжинської міської ради з приводу приватизації квартири і отримали письмову відповідь від 09.07.2013 року про те, що будинок №52 по вул.Незалежності, у якому знаходиться їхня квартира, не перебуває у повному господарському віданні чи оперативному управлінні територіальної громади м.Ніжина, тому у виконавчого комітету відсутні правові підстави для проведення приватизації та оформлення права власності квартири №12 у вищевказаному будинку. Після чого вони звернулися іх запитом до КП Ніжинське БТІ щодо належності та реєстрації будинку №52 по вул.Незалежності та їхньої квартири. Отримали відповідь, що за обліком бюро станом на 31.12.2012 року житловий будинок №52 по вул.Незалежності (Кірова) м.Ніжин зареєстрований за Ніжинською пересувною механізованою колоною №211 на підставі рішення Ніжинської міської Ради народних депутатів від 17.11.1992 року №271, а запитувана квартира №12 вказаного будинку на зазначену дату не зареєстрована. Відповідно інформації, що міститься в засобах масової інформації, господарським судом Чернігівської області постановою від 29.10.2002 року (справа №9/5 8Б) визнано банкрутом та розпочата ліквідаційна процедура дочірнього підприємства Ніжинської ПМК-211 ВАТ Чернігівводбуд (м.Ніжин, вул.Єсипенка,1) ЄДРПО 30911112, р/р 26000300373 в Ощадбанку №204 м.Ніжин, МФО 343121. Вважають, що з 2002 року квартира [ADDRESS] не має власника та правонаступника, який би предявив чи міг предявити свої вимоги щодо права власності на дане житлове приміщення. В той же час, вони добросовісно володіли і продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 12 років.Весь час проживання у квартирі вони оплачують всі комунальні послуги, дбають про технічний стан квартири. Зазначили, що відповідно до ч.1 ст.344 ЦКУкраїни особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В позові до суду просили визнати за кожною з них право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. До суду позивачки надали письмову заяву в якій підтримали позовні вимоги та просили розглянути справу у їхню відсутність. Представник відповідача [PERSON] також надала до суду письмову заяву в якій визнала позовні вимоги та просила розглянути справу у її відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані і підлягають задоволенню у відповідності до ч.4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що 14.09.1981 року виконкомом Ніжинської міської ради був виданий ордер [PERSON] на сімю з трьох чоловік (його, дружину-Кошіль [PERSON], сина [PERSON]) на право заняття 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] (в подальшому вул.Незалежності) в м.Ніжині. 22.11.1982 року у подружжя [PERSON] народилася дочка [PERSON], яка з дня народження проживає та зареєстрована в спірному житловому приміщенні. Таким чином, позивачі проживають у зазначеному житловому приміщенні більше 30 років. 26.10.2010 року [PERSON] знявся з реєстрації в м.Ніжині та переїхав на постійне місце проживання в м.Чернігів. 05.11.2011 року [PERSON] помер. В квартирі залишилися проживати та бути зареєстрованими позивачки. Відповідно до письмової відповіді за №04-04/к-1391 від 09.07.13 року Ніжинської міськради на звернення [PERSON] з приводу приватизації квартири зазначено, що будинок №52 по вул.Незалежності, у якому знаходиться їхня квартира, не перебуває у повному господарському віданні чи оперативному управлінні територіальної громади м.Ніжина, тому у виконавчого комітету відсутні правові підстави для проведення приватизації та ооформлення права власності квартири №12 у вищевказаному будинку. Відповідно до довідки Ніжинського МБТІ за №01/34/1021 від 28.11.2014 року зазначено, що за обліком бюро станом на 31.12.2012 року житловий будинок №52 по вул.Незалежності (Кірова) м.Ніжин зареєстрований за Ніжинською пересувною механізованою колоною №211 на підставі рішення Ніжинської міської Ради народних депутатів від 17.11.1992 року №271, а запитувана квартира №12 вказаного будинку на зазначену дату не зареєстрована. Відповідно інформації, що міститься в засобах масової інформації, господарським судом Чернігівської області постановою від 29.10.2002 року (справа №9/5 8Б) визнано банкрутом та розпочата ліквідаційна процедура дочірнього підприємства Ніжинської ПМК-211 ВАТ Чернігівводбуд (м.Ніжин, вул.Єсипенка,1) ЄДРПО 30911112, р/р 26000300373 в Ощадбанку №204 м.Ніжин, МФО 343121. Відповідно до даних з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 30.11.2004 року проведена державна реєстрація припинення ДП Ніжинська ПМК-211 ВАТ Чернігівводбуд. Тобто, з 2002 року квартира [ADDRESS] не має власника та правонаступника, який би предявив чи міг предявити свої вимоги щодо права власності на дане житлове приміщення. На даний час позивачі та [PERSON], 27.08.2009 року зареєстровані та фактично проживають у вказаній вище квартирі, що також підтверджується актом про проживання особи за місцем реєстрації. [PERSON], [INFO] зареєструвала шлюб з [PERSON] і їй присвоєно прізвище [PERSON]. Вартість вказаної квартири становить 180600 грн, що підтверджується даними звіту про оцінку майна від 02.12.2014 року. Тобто позивачі добровільно володіли і продовжують відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом 12 років. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п.п.11.13.14 Постанови №5 Плунуму Вищого спеціалізованого тсуду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що, визнання представником відповідача позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved