Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя, стягнення аліментів та додаткових витрат на повнолітнього сина, стягнення моральної шкоди. Позивач за первісним позовом просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , який зареєстрований 06.10.1990 року у м. Харкові Палацом одруження «Центральний», актова запис № 2499 В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинились, сімейне життя не склалось через різні погляди на життя, відсутністю порозуміння. Фактично сім`я розпалася остаточно і відновленню не підлягає. Примирення та збереження сім`ї не можливо і не є доцільним. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернулась з вимогою поділити спільне майно подружжя, стягнути аліменти та додаткові витрати на утримання повнолітньої дитини, стягнути моральну шкоду. У судовому засіданні представник позивача, відповідача та її представник не заперечували проти ухвалення рішення в частині розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 259 ЦПК України, якщо в одному провадженні об`єднані кілька взаємопов`язаних самостійних вимог, суд може ухвалити щодо будь-якої вимоги часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог. Якщо за вимогами, об`єднаними в одне провадження, відповідачем є одна особа, ухвалення часткового рішення не допускається у разі обґрунтованих заперечень з боку відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 06 жовтня 1990 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що у м. Харкові Палацом одруження «Центральний», видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , актова запис № 2499. Неповнолітніх дітей які народженні під час шлюбу у сторін не має. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України встановлено, що право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу має один із подружжя. При цьому, статтею 111 Сімейного кодексу України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, яка визначає підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне сімейне життя подружжя не склалось через різні погляди на життя, шлюбно-сімейні відносини припинені, сім`я розпалася остаточно і відновленню не підлягає, спільного господарства подружжя не веде, позивач наполягає на розірванні шлюбу, жодних доказів щодо необхідності збереження шлюбу у судовому засіданні не надано та судом не встановлено За таких обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, є не доцільним. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved