Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

в провадженні Голосіївського районного суду м.Києва знаходилася цивільна справа за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представником відповідача подано клопотання про ухвалаення додаткового рішення у даній справі шляхом стягнення з позивача на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач змушений був повнести у зв`язку з розглядом справи та захисту свої прав. Свою заяву представник відповідача обґрунтовує тим, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 05 березня 2018 р., залишеним без змін ухвалою Апляційного суду м.Києва від 30.08.2018 року, у задоволенні позову було відмовлено, в зв`язку з чим понесені відповідачем витрати підлягають стягненню. Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення заяви представника [PERSON] заперечив, посилаючись на її необгрунтованість. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про місце і час розглду заяви повідомлялись належним чином. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява представника відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати, суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст.430 цього Кодексу. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Як вбачається зі змісту ухваленого судом рішення від 05.03.2018 р., у задоволенні позову АТ КБ «Приват Банк» у даній справі відмовлено в повному обсязі. Згідно з ч.1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничоїдопомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст.133 ЦПК України , судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Відповідно до п. 2 ч.2 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача . Представник відповідача просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 18 500 гривень, які були сплачені [PERSON] на підставі Договору про надання правової допомоги. В обґрунтування заяяви про стягнення з АТ КБ «Приват Банк» на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу, представником [PERSON] надано договір про надання правової допомоги з Додатком №1. Однак, матеріали справи не містять доказів надання адвокатом таких послуг, їх переліку, витраченого часу, а також відсутній акт прийняття відповідачем таких послуг. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача.

Outcome: dismissed