Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON], національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди звернувся [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлений розмір позовних вимог зменшили. Остаточно просять суд стягнути з відповідачів на користь позивача: [PERSON] кошти в сумі 510,00 грн. та НАСК «Оранта» кошти в сумі 70197,35 грн., які складаються з: витрат на лікування та поховання в розмірі 37125,35 грн., моральна шкода в розмірі 33072 грн. Позовні вимоги просять суд задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. В судове засідання представник відповідача НАСК «Оранта» не зявився, однак подав до суду письмові заперечення на позов у яких просив провести розгляд справи у відсутності представника ПАТ «НАСК Оранта». Заявлені позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на ті обставини, що відповідно до п.24.1 ст.24 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням утримання, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоровя. Згідно з п.27.4 ст.27 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та предявлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 03 червня 2016 року позивач звернувся до страхової компанії ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування. Так, страховиком було розглянуто вищезазначену заяву із поданими до неї документами та прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування, а саме: відшкодування документально підтверджених витрат на поховання [PERSON] в сумі 6258,13 грн., яке було виплачено 11 липня 2016 року згідно платіжного доручення №34102; відшкодування документально підтверджених витрат на поховання [PERSON] в сумі 5345,72 грн., яке було виплачене 11 липня 2016 року згідно платіжного доручення №34103; відшкодування документально підтверджених витрат у звязку із лікуванням [PERSON] (за мінусом медичних препаратів, товарів та послуг, які не повязані з лікуванням основного діагнозу згідно листка непрацездатності серія АГФ №794942, чеків за сплату благодійних внесків та комісію банків) в сумі 5306,55 грн., яке було виплачено 08 вересня 2016 року згідно платіжного доручення №43759. Тому, страховою компанією своєчасно та в повній мірі було здійснено виплату страхового відшкодування. Крім того, ПАТ «НАСК «Оранта» не визнає вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 33072,00 грн. та понесення витрат на встановлення та виготовлення надгробного памятника в розмірі 35600,00 грн. з огляду на наступне. Згідно ст.26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2. статті 41 цього Закону МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Тобто, моральна шкода відшкодовується виключно у випадку шкоди здоровю фізичній особі та розмір моральної шкоди напряму залежить від страхової виплати за таку шкоду. Відповідно до ст.26 Закону України «Про страхування», ст.991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі одержання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, яка їх завдала. Згідно вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 05 квітня 2016 року по справі №569/2539/16-к з винуватця ДТП [PERSON] стягнено на користь [PERSON] 100000,00 грн. відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода стягнена в межах цивільно-правової відповідальності страхувальника (винуватця дорожньо-транспортної пригоди) згідно вироку суду та не може бути повторно стягнена зі страхової компанії ПАТ НАСК «Оранта». Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Позивачем, в обґрунтування стягнення витрат на виготовлення та встановлення надгробного памятника було надано лише накладну №110 від 02 серпня 2016 року, яка не завірена печаткою та позивачем фактично документально не підтверджено сплату коштів в сумі 35600,00 грн. Враховуючи ст.27 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, а тому дана вимога позивача також є необґрунтованою. Слід зазначити, що згідно ст.12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» франшиза при відшкодуванні шкоди завданої життю та/або здоровю потерпілих, не застосовується, а тому вимога позивача щодо стягнення 510,00 грн. франшизи з [PERSON] також не підлягає до задоволення. Тому з цих підстав, просить суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 8 січня 2016 року [PERSON] керуючи транспортним засобом марки Део р.н. [NUMBER], рухаючись по вул.Чорновола в м.Рівне, зі сторони вул.Мірющенка у напрямку автодороги Київ-Чоп, в порушення вимог пункту 2.3. підпункту б) та пункту 12.1. правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, з урахуванням стану проїзної частини, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно ним керувати, неподалік будинку №93 вищевказаної вулиці, не впорався з керуванням і допустив занос автомобіля, з подальшим виїздом за межі проїзної частини на лівій по ходу руху тротуару, наїздом на електроопору №42 та зїздом за межі тротуару ліворуч. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, пасажир [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких 18 січня 2016 року померла під час стаціонарного лікування в нейрохірургічному відділенні Рівненської ЦМЛ, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Вироком Рівненського міського суду від 05 квітня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до двох років; на підставі ст.75 КК України [PERSON] від відбування покарання звільнено з випробуванням на строк 3 роки та позбавленням права керування транспортними засобами на строк до двох років та застосовано ст.76 КК України. У результаті дорожньо-транспортної пригоди батько та матір позивача [PERSON] та [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинули. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, вище зазначений вирок, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій осіб, стосовно яких ухвалено вирок та ухвалу суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цими особами. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.8, п.9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідач по справі [PERSON] уклав договір з ОСЦПВВНТЗ з НАСК «Оранта» - поліс №АЕ №3444483, відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто застрахував свою відповідальність за завдання шкоди третім особам. Відповідно до ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом), відшкодовується особою, яка ним володіє, а відповідно до ст.1194, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. У даному випадку, відповідно до п.9.3 ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого, розмір франшизи складає 510,00 грн. Відповідно до ст.6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Стаття 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Відповідно до ст.27 цього Закону, в звязку зі смертю потерпілого страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам та дітям. Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Також страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та предявлення оригіналу свідоцтва про смерть. У передбачений законом термін позивач, як потерпілий, повідомив про страховий випадок. До заяви від 03 червня 2016 року вх.№576 позивач додав документи на підтвердження вини [PERSON] та витрат на лікування та поховання його батьків та просив виплатити страхове відшкодування відповідно до ст.ст.23,24,27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в тому числі відшкодувати моральну шкоду, заподіяну смертю батьків. Витрати на придбання лікарських засобів під час перебування у лікарні матері позивача [PERSON] склали 6488,70 грн., витрати на поховання обох батьків склали 11\~603,85 грн., всього 18092,55 грн. Документи на підтвердження цих витрат, копія листка непрацездатності серії АГФ № 794942 на імя [PERSON] з вказаною причиною непрацездатності «невиробнича травма», були надані НАСК «Оранта» разом з заявою про страхове відшкодування від 03 червня 2016р. №576. Вироком Рівненського міського суду від 05 квітня 2016 року по справі № 569/2539/16-к встановлено, що в результаті ДТП, яку скоїв [PERSON] 08 січня 2016 року батько позивача [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, а мати позивача [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких 18 січня 2016 року померла під час стаціонарного лікування в нейрохірургічному відділенні Рівненської ЦМЛ. 11 липня 2016 року на рахунок позивача відповідачем НАСК «Оранта» перераховано кошти в сумі 11545,83 грн. Листом від 28 липня 2016 року №09-02-09/8527 НАСК «Оранта» ([PERSON]) повідомила позивача, що розглянула заяву про виплату страхового відшкодування за шкоду, спричинену в звязку зі смертю [PERSON] та повідомила, що закриває справу про виплату страхового відшкодування в звязку з тим, що не були надані всі документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не була надана копія лікарської довідки про причину смерті [PERSON], а тому до надання цієї довідки у НАСК «Оранта» відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування та розгляд справи припиняється. 03 серпня 2016 року позивач подав зазначений документ до Рівненської обласної дирекції НАСК «Оранта», що підтверджується заявою від 03 серпня 2016року №876. Стаття 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить вимоги про надання страховику копії лікарської довідки про причину смерті, а всі зазначені у даній статті документи позивач надав до Рівненської обласної дирекції НАСК «Оранта» 03 червня 2016 року, що підтверджується заявою про страхове відшкодування № 570 від 03 червня 2016 року та заявою від 03 червня 2016 року №576. Випадки, коли страховиком шкода не відшкодовується та підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування визначені статтями 32 та 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які не передбачають підстави у відмові у виплаті страхового відшкодування, зазначеної у листі від 28 липня 2016 року №09-02-09/8527. На день смерті батьків позивача було встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1378 гривень, згідно абзацу 2 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». Отже, розмір відшкодування моральної шкоди, який має здійснити страхова компанія складає 16 536,00 грн. стосовно одного померлого, загальна сума на двох померлих становить 33\~072,00 грн. Вказану суму моральної шкоди має відшкодувати страхова компанія, оскільки позивач не одержав повного відшкодування збитків, від особи, яка її завдала. Тому посилання представника відповідача НАСК «Оранта» на ст.26 Закону України «Про страхування» та ст.991 ЦК України є безпідставним. Витрати на виготовлення та встановлення надгробного памятника складають 35600,00 грн. згідно накладної №110 від 2 серпня 2016 року. Вказану накладну представник відповідача не спростував, а посилання на те, що вона є не належним доказом не заслуговує на увагу, тому вказану суму слід стягнути з відповідача НАСК «Оранта» на користь позивача. Також підлягає до стягнення з відповідача НАСК «Оранта» на користь позивача не відшкодована сума витрат на лікування в розмірі 1015,35 грн. Також суд вважає, що відповідачем [PERSON], як особою, що скоїла злочин, позивачу в повному обсязі мають бути відшкодовані витрати на лікування, спорудження надгробного памятника та моральна шкода. Однак, оскільки його цивільно-правова відповідальність застрахована на умовах Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суми відшкодування мають бути сплачені страховою компанією за виключенням франшизи вартістю 510,00 грн., яку слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана\~ довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. \~\~\~ Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні позивач та представник позивача повністю довели заявлені ними позовні вимоги, а відповідачі їх не спростували, тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення. \~\~\~ Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. \~\~\~\~ Оскільки, позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, тому судовий збір слід стягнути солідарно з відповідачів в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved