Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

В позовній заяві позивачка вказує, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Чернівці від 15.11.1996 року з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно. Однак, як зазначає позивачка, з 19.02.1998 року відповідач перестав сплачувати аліменти на утримання сина, а саме з моменту звільнення його з офіційного місця роботи. Станом на травень 2014 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 30 945,23 грн. В позовній заяві зазначено, що у зв'язку з не сплатою відповідачем аліментів на утримання сина, матеріальне становище позивачки значно погіршилося, на основі чого вона змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості та неустойки за прострочення сплати аліментів. Згідно з вимогами СК України позивачка має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно розрахунку позивачки сума неустойки за несплату аліментів за період з 01.01.2006 року по 31.05.2014 рік становить 144 204,77 грн. На основі викладеного позивачка просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 144204,77 грн. та заборгованість по виплаті їй аліментів в сумі 30945,23 грн. Під час розгляду даної справи в суді від позивачки надійшла заява про уточнення та зменшення позовних вимог, згідно якої позивачка просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів з березня 1998 року по травень 2014 року з сумі 12529 грн., а також судовий збір. У судове засідання позивачка не з'явилася проте до початку судового засідання подала до суду письмову заяву в якій підтримала свої позовні вимоги та просила розглянути справу без її участі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду даної справи в суді. У відповідності до ст.224 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а також вважає за можливе постановити заочне рішення. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Чернівці від 15.11.1996 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 05 листопада 1996 року до настання повнолітня дитини ( а.с. 11). Дане рішення вступило в законну силу і на основі нього був виданий виконавчий лист № 2-1986 /1996 ( а.с. 11а). В подальшому вищевказаний виконавчий лист перебував на примусовому виконанні в Державній виконавчій службі Ленінського районного управління юстиції, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження ( а.с. 13). Згідно розрахунку наданого Шевченківським відділом державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції за відповідачем утворилася заборгованість по сплаті аліментів з січня 2006 року по травень 2014 року включно в сумі 31 743 грн. (а.с. 14-15). Відповідно до ст. 196 СК України - при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені) у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 258 ЦК України - позовна давність про стягнення неустойки ( штрафу, пені) встановлюється в один рік. Однак відповідно до ст. 20 СК України - до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Серед викладених випадків стягнення аліментів та неустойки по сплаті аліментів немає. За своєю природою дана неустойка є виключно похідною від аліментів, на які позовна давність не застосовується, тобто строк позовної давності на неустойку за прострочену сплату аліментів не встановлюється. Зазначена позиція підтверджена ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах ВСУ від 19 серпня 2009 року. В абзаці 11 даної ухвали зазначено, що право одержувача аліментів на стягнення неустойки ( пені ) за прострочення їх сплати передбачене ст. 196 СК України, а відтак до даних позовних вимог позовна давність застосуванню не підлягає. При вирахуванні розміру неустойки сума боргу по сплаті аліментів за попередній час до заборгованості за наступний час не додається. При щомісячній сплаті аліментів сума неустойки рахується за кожен окремий місяць. Як вказує позивачка заборгованість по сплаті аліментів виникла у відповідача з 1998 року, дана обставина підтверджується також і ухвалою Ленінського районного суду м. Чернівці від 28.09.1998 року, однак позивачкою не надано суду детального розрахунку заборгованості, зокрема за кожний місяць окремо з ДВС за період з 1998 року, а надано розрахунок заборгованості по сплаті аліментах відповідача, поданого Шевченківським відділом державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції з січня 2006 року по травень 2014 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На основі викладеного, суд вважає, що в даному випадку неустойку по сплаті аліментів слід рахувати з суми боргу відповідача по сплаті аліментів починаючи з січня 2006 року, а саме з того часу з якого позивачкою надано суду детальний, помісячний розрахунок заборгованості по виплаті аліментів відповідачем наданий Шевченківським відділом державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, оскільки згідно вимог чинного законодавства суму пені потрібно вираховувати не із загальної суми боргу, а з суми присуджених аліментів кожного місяця окремо. Таким чином, розмір неустойки за прострочення сплати аліментів відповідача за період з 01.01.2006 року по 26.05.2014 року становить 8010,30 грн. За наведених обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки за просторочення сплати аліментів підлягають до задоволення частково, а саме в сумі 8010, 30 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України - якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На основі викладеного з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачиней нею судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial