Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

В провадженні Чорнобаївського районного суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] (далі позивач) до ТОВ «Фінпром Маркет» (далі відповідач), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., начальник Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Волошин Б.Д., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Чорнобаївського районного суду від 06 грудня 2021 року у справі № 709/1062/21 позов задоволено повністю. Представник позивача - адвокат Циб С.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи тим, що судом при ухвалені рішення не вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу. Водночас представник позивача надаючи оцінку поданому під час судового розгляду справи клопотанню відповідача про зменшення витрат зазначає, що відповідачем не враховано, що позивачу не надавались послуги представництва у судових засіданнях та відповідно не було заявлено вимог про компенсацію таких послуг. До того ж представник позивача вказує, що орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу містив таку послугу, як складання відповіді на відзив, яка не була подана в зв`язку з відсутністю відзиву на позовну заяву та відповідно не враховується при розрахунку судових витрат. Разом з тим представник позивача не погоджується з розрахунком відповідача щодо середньої вартості адвокатських послуг, оскільки вважає, що він не відповідає дійсності. На підставі викладеного представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача правову допомогу у розмірі 3000,00 гривень. Зі змісту клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що останній вважав такі витрати неспіврозмірними з обсягом виконаних робіт, складністю справи та ринковими цінами на адвокатські послуги в аналогічних справах. Вираховуючи середню вартість адвокатських послуг в аналогічних справах відповідач дійшов висновку, що вона складає 1907,00 гривень. При цьому відповідач вважав, що оскільки справа є малозначною та вона повинна розглядатися у спрощеному провадженні без участі адвоката, а тому витрати позивача в частині представництва до задоволення не підлягають. Крім того, відповідач звертав увагу на те, що предмет позову у справі є немайновий, а відтак вираховувати відсоткове співвідношення витрат на правничу допомогу до такого позову є недоречним. На підставі викладеного, посилаючись на судову практику Верховного Суду відповідач просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1907,00 гривень. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення, матеріали цивільної справи, вважає, що у справі необхідно постановити додаткове рішення та вирішити питання про судові витрати, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частинами 2-5 цієї статті Кодексу визначено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що в рішенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2021 року у справі № 709/1061/21 не вирішено питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року). Представником позивача надано суду докази витрат, а саме копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 17 січня 2021 року № 01/01-17 укладеного між адвокатом Цибом С.В. та позивачем, копію додаткової угоди від 23 липня 2021 року № 5 до договору від 17 січня 2021 року № 01/01-17, акт виконаних робіт 14 вересня 2021 року до додаткової угоди № 5 від 23 липня 2021 року до договору від 17 січня 2021 року № 01/01-17, копію дублікату квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 24 липня 2021 року на суму 3000,00 гривень, де визначено призначення платежу «згідно додаткової № 5 до договору від 17 січня 2021 року 01/01-17 за правову допомогу [PERSON] ». Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Зазначені правові висновки також викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У той же час, суд погоджується із аргументами відповідача, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. Суд не ставить під сумнів розмір гонорару адвоката, визначений у додатковій угоді від 23 липня 2021 року № 5 до договору від 17 січня 2021 року № 01/01-17, однак акт виконаних робіт 14 вересня 2021 року до додаткової угоди № 5 від 23 липня 2021 року до договору від 17 січня 2021 року № 01/01-17 не містить детального опису щодо виду наданої адвокатом професійної правничої допомоги та часу витраченого на надання професійної правничої допомоги, а тому на переконання суду, є неспівмірним. Так, у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що іншими видами правової допомоги - є види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Таким чином, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (рішення ЄСПЛ «Дубовик проти України» від 15 жовтня 2009 року та «Гуриненко проти України» від 18 лютого 2010 року). При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). Таким чином матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), відтак, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням викладеного вище, необхідно зменшити до 2000,00 гривень, що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості. З урахуванням викладених вище обставин, суд вважає, що заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial