Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] вказує, що з відповідачем зареєстрували шлюб 05 липня 2003 року. Вони мають сина [PERSON], [INFO]. З відповідачем шлюбні відносини не склалися, вони проживають окремо. Позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сім'я розпалася та збережена не може бути. Крім того, позивачка просить суд збільшити розмір аліментів, які стягнуються з [PERSON] на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 28.05.2010 року на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], з 1/4 частки до 1/3 частки з усіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з часу винесення рішення суду змінилося її сімейне та матеріальне становище. Крім того, стверджує, що на утримання сина, який є інвалідом з дитинства, їй не вистачає тих коштів, які вона отримує від відповідача. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Також вона пояснила, що з листопада 2014 року вони з відповідачем проживають окремо, спільно господарство не ведуть, вона втратила до нього почуття поваги та любові, строк на примирення просить не надавати. Син проживає разом з нею. Вона не працює, оскільки доглядає за сином, який потребує постійного догляду. Проживає з сином на кошти, які отримує від відповідача аліменти, та на кошти, які вона отримує на дитину-інваліда. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме: не заперечує проти розірвання шлюбу, строк на примирення просить не надавати, проти збільшення аліментів заперечує. Вважає, що сума коштів, яку позивачка отримує в якості аліментів та соціальної допомоги, є достатньої. Суд, вислухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як вбачається із матеріалів справи: - 05 липня 2003 року було зареєстровано шлюб позивачки з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про одруження, копія якого є у справі; - сторони проживають окремо, спільно господарство не ведуть, втратили почуття поваги та любові один до одного, що підтверджується їх поясненнями в судовому засіданні; - сторони наполягають на розлученні, строк на примирення не просять надати; - від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є у справі; - [PERSON] є інвалідом з дитинства, що підтверджується медичними документами та посвідченням, які є у справі. Діючим законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 СК України. При цьому, згідно ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як дана сім'я розпалася та збережена бути не може. При цьому, суд враховує інтереси сторін та їх сина. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається, тому, після розірвання шлюбу прізвище позивачки суд вважає необхідним залишити без змін. Відповідно до ст.180 СК України, позивачка та відповідач зобов'язані утримувати сина до досягнення ним повноліття. На підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 28.05.2010 року, копія якого є у справі, на користь позивачки з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач працює на підприємстві з іноземними інвестиціями у формі ПАТ ЗЗРК підземним прохідником, де отримує стабільну заробітну плату, з якої сплачує позивачці аліменти на утримання сина, що підтверджується поясненнями сторін та довідкою, яка є у справі. Крім того, позивачка отримує соціальну допомогу на сина інваліда, що підтверджується довідкою, яка є у справі. Згідно ч.2 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавче обґрунтування, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів задоволенню не підлягають, оскільки, всупереч вимога ст.ст.10, 60 ЦПК України, позивачка не надала суду належні та достатні докази на підтвердження фактів, що підтверджують те, що з часу винесення рішення суду щодо стягнення аліментів змінилися: її матеріальне становище, сімейний стан, погіршився стан її здоровя чи сина, наскільки, що вона потребує збільшення розміру аліментів. Пояснення самої позивачки суд вважає недостатнім доказом на підтвердження зазначених фактів. Згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України Про судовий збір, з відповідача на користь державного бюджету Василівського району Запорізької області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial