Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що вона є власником житлового будинку в [ADDRESS] , і в її будинку зареєстрований її син [PERSON] . [PERSON] вже більше 10 років назад забрав свої речі та переїхав проживати в інше місце і з того часу ні разу не телефонував їй і в будинку не з`являвся, але залишається зареєстрованим в її будинку, що призводить до труднощів у розпорядженні будинком та отриманні пільг по його утриманню, тому [PERSON] просить суд визнати [PERSON] , [INFO] особою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком за адресою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги підтримала, не заперечує проти заочного вирішення справи. Справу розглянуто за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, оскільки відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи, в порядку ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не прибув, причину неприбуття не повідомив, не заявив про розгляд справи за його відсутності, відзиву на позовну заяву не надав, і відповідно до змісту ст. 280 ЦПК України, яка передбачає заочне вирішення справи в разі неявки відповідача належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання, який не повідомив причини неявки, не подав відзив і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, та в порядку ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Спір по встановлених правовідносинах суд вирішує по ст. 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, відповідно до яких, в судовому порядку провадиться визнання члена сім`ї власника житла особою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад один рік. Частинами 1 і 4 статті 41Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Так, згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 31.08.1989 р житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, за адресою [ADDRESS] , належить [PERSON] .. Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 11.08.2020 року житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами належить [PERSON] . Довідкою Летичівської селищної ради № 297 від 23.03.2021 року та акта обстеження матеріально-побтутових умов сім`ї від 31.03.2021 року підтверджується, що [PERSON] є головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] , і за даною адресою зареєстрований, але не проживає з 2010 року [PERSON] . Відповідно до виписки з по господарської книги по Руднянському старостинському округу с. Снітівка з 2006-2010 роки [PERSON] - голова двору, [INFO] , [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] - внук, [INFO] .. Аналізуючи встановлені у судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає у належному [PERSON] житловому будинку в [ADDRESS] , більше одного року без поважних причин, що є обставиною для визнання його особою, який втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України.

Outcome: approved