Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та визначення порядку користування земельною ділянкою, за самостійним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Одеська міська рада, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду первісно позивачі [PERSON], [PERSON] посилалась на ті обставини, що 1/2 ідеальна частка будинку [ADDRESS] належить їм на праві власності в рівних частках. Власник іншої 1/2 ідеальної частки будинку [PERSON] установив металеві конструкції й огорожу на земельній ділянці, що перебуває в їх спільному користуванні, чим перешкоджає їм в користуванні власністю. Ураховуючи викладене, первісні позивачі просили зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом демонтуванні огорожі та металевої конструкції, а також визначити порядок користування спільною земельною ділянкою виходячи з рівності її часток у праві користуванні сторін. [PERSON] звернувся з самостійним позовом до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою. Свою позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що 37/50 ідеальна частка будинку [ADDRESS] належить йому на праві власності. При цьому [PERSON] та [PERSON] самочинно, з порушенням санітарних і пожежних норм збудували двоповерховий будинок та прибудову на частині земельної ділянки, яка перебувала до цього в його розпорядженні, що призвело до перешкод в освітленні, надмірної вологості в його будинку. Ураховуючи викладене, [PERSON] просив виділити йому в користування земельну ділянку площею, що відповідає його ідеальній частці у спільному майні - 37/50. Згідно ухвали суду від 24 січня 2008 року, вказані вимоги були об'єднані судом в одне провадження. Цивільна справа з вересня 2007 року перебуває в провадженні судів різних інстанцій. Згідно рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 02 вересня 2009 року позов [PERSON], [PERSON] задоволено частково, позов [PERSON] - в повному обсязі. Згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2010 року, рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 02 вересня 2009 року залишено без змін. На підставі ухвали судді Верховного Суду України від 23 липня 2010 року, відмовлено [PERSON] у відкритті касаційного провадження. Але згідно ухвали Верховного Суду України від 20 червня 2012 року, рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 02 вересня 2009 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2010 року, ухвалу судді Верховного Суду України від 23 липня 2010 року - скасовано у зв'язку із винятковими обставинами та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи заявлені вимоги та їх правове обґрунтування уточнювались сторонами. [PERSON] у відкрите судове засідання з'явився, заявлені вимоги підтримав, просив суд в задоволенні вимог [PERSON] відмовити. [PERSON] брав участь в судових засіданнях, заявлені вимоги підтримував, просив суд в задоволенні вимог [PERSON], [PERSON] відмовити. Однак в судове засідання, призначене на 23 червня 2014 року о 10:45 год. не з'явився, в той час як був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, та 23 червня 2014 року о 10:18 год. особисто був присутній в будівлі суду та здав до канцелярії суду чергову заяву про відкладення розгляду справи. Такі дії сторони суд розцінює в якості зловживання наданими законом процесуальними правами, що призводить до перешкоджання правосуддю. Виходячи з викладеного суд зважав доцільним розглянути цивільну справу по суті. Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши відповідні позови, письмові докази, які були представлені суду та забезпечені в процесі розгляду справи - в тому числі матеріали висновків судових експертиз, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом встановлено, що 05 листопада 1957 року [PERSON] та [PERSON] придбали в рівних частках індивідуальний житловий будинок [ADDRESS], що складеться з одного кам'яного жилого одноповерхового флігеля з надвірними прибудовами та розміщений на земельній ділянці площею 549кв.м. На підставі рішень виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів від 07 вересня 1984 року №685 та від 04 вересня 1987 року №692а та узаконено самочинно збудовані [PERSON] прибудови «а2», «а3», «а5», навіс «К», сарай «Л», літню кухню «Р», веранду «П» та гараж «Н». Рішенням виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів від 08 травня 1987 року №328 узаконено самочинно збудовані [PERSON] коридор площею 10,0кв.м., комору площею 4,7кв.м., кімнату площею 9,7кв.м., сарай «Ж», літню кухню «Е» та навіс «З». Згідно договору дарування від 16 березня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського МНО [PERSON], під реєстровим №1428, [PERSON] подарувала 1/2 ідеальну частку зазначеного будинку [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. [INFO] року [PERSON] померла. [PERSON] звернувся до КП «ОМБТІ та РОН» із заявою про перерахування ідеальних часток. Листом від 08 червня 2006 року повідомлено, що відповідно до архівних даних проведено розрахунок часток, унаслідок чого ідеальна частка [PERSON], яка раніше володіла 1/2 часткою, склала 37/50, а ідеальна частка [PERSON] та [PERSON], які володіли 1/2 часткою, склала 13/50. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 01 лютого 2007 року визнано за [PERSON] право власності на 37/50 ідеальну частку будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] року. Висновком №13412 судової будівельно-технічної експертизи від 05 лютого 2008 року запропоновано два варіанти порядку користування земельною ділянкою виходячи з ідеальних часток співвласників на жилий будинок. Відповідно до висновку №4131 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 30 травня 2008 року запропоновано один варіант порядку користування земельною ділянкою виходячи рівності часток співвласників на домоволодіння. Згідно висновку №327 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 17 квітня 2009 року, експертом перевірена обґрунтованість запропонованого [PERSON] варіанту користування земельною ділянкою виходячи з рівності часток співвласників на домоволодіння. У зв'язку із суперечливістю позицій сторін та неможливістю вирішення питання по спільний порядок користування спільним нерухомим майном, варіанти якого запропоновано вказаними висновками експертизи - судом була призначена комплексна судова будівельно-технічної та земельно-технічна експертиза. Згідно висновку №СЕ-2-1-86/14 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 09 травня 2014 року, зокрема встановлено існуючий порядок користування спірним домоволодіння та запропоновано п'ять варіантів порядку користування. Згідно ст. 355 ч.ч.1,2 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). При цьому, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Як вказує ст. 356 ч.1 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, тому відповідно до статті 88 ЗК України слід брати до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Як встановлено судом, спільна часткова власність на спірний будинок виникла в 1957 році між співвласниками [PERSON] і [PERSON] в рівних частках. Правовідносини з приводу користування спірною земельною ділянкою виникли в 1957 році, в той час як діючий Земельний кодекс України набув чинності з 01 січня 2002 року. Суд виходить з того, що за загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожних події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений ст. 58 Конституції України, в якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Але, у зв'язку з тим, що вперше відповідні питання врегульовані на законодавчому рівні в ЗК УРСР від 08 липня 1960 року, майнові права користувачів земельної ділянки підлягають оцінці за нормами даного кодексу у відповідній редакції, що діяла на той час. Відповідний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладена в ухвалі від 20 червня 2012 року, постановленій по даній справі. Згідно ст. 91 ЗК УРСР, особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на будинок, які сталися зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін з встановленого порядку користування ділянкою. Відтак, суд вбачає обґрунтованим при визначенні порядку користування спільним майном виходити з рівності часток у майнових правах сторін на спірну земельну ділянку не зважаючи на різні ідеальні частки у відповідному домоволодінні. Забудова власної частини земельної ділянки повинна відбуватись в рамках її меж та не може мати наслідком подальше збільшення такої частини земельної ділянки виходячи зі збільшення ідеальної частки у домоволодінні. Відповідний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладена в ухвалі від 20 червня 2012 року, постановленій по даній справі. У зв'язку з цим, посилання сторони [PERSON] щодо визначення порядку користування спільною земельною ділянкою з урахуванням часток сторін в домоволодіння не можуть прийматись до уваги, відповідні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно листа КП «ОМБТІ та РОН» від 08 червня 2006 року №3953-10/177-Р, між сторонами склався наступний порядок користування домоволодінням [ADDRESS]: - приміщення в літ. «А»: 2-1-коридор, 2-2-житлове, 2-3-кухня, 2-4-веранда, 2-5-житлове, 2-6-житлове, 2-7-ванна, 2-8-туалет, 2-9-топкова, 2-10-коридор, 2-11-кладова, 3-1-коридор, 3-2-веранда, 3-3-веранда, загальною площею 98,8кв.м., житловою - 41,4кв.м., сарай літ. «Л», гараж літ. «Н», вбиральня літ. «П», літня кухня літ. «Р», що знаходилися у користуванні [PERSON] (нині - [PERSON]), складають 37/50 частин домоволодіння; - приміщення в літ. «А»: 1-1-коридор, 1-2-ванна, 1-3-житлове, 1-4-житлове, 1-5-кухня, 1-6-коридор, загальною площею 44,7кв.м., житловою - 19,2кв.м., вбиральня літ. «Г», літня кухня літ. «Е», сарай літ. «Ж», навіс літ. «З», що знаходяться у користуванні [PERSON], [PERSON], складають 13/50 частин домоволодіння. Згідно рішення Виконкому Одеської Міської Ради депутатів трудящих від 25 грудня 1951 року №1589 та договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 24 березня 1952 року, земельна ділянка площею 554кв.м. по [ADDRESS] первісно була відведена для індивідуального житлового будівництва; земельна ділянка мала в плані форму правильного прямокутника розмірами 14,68м. х 37,75м. Як випливає з висновку №СЕ-2-1-86/14 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 09 травня 2014 року, з копії матеріалів будівельного кварталу №504, в тому числі по домоволодінню [ADDRESS], наданих КП «ОМБТІ та РОН», експертом було встановлено, що за результатами обмірів по фактичному користуванню площа земельної ділянки по [ADDRESS] станом на зазначений період складала 549кв.м., що Рішенням Виконкому Одеської Міської Ради депутатів трудящих від 10 березня 1955 року №141 і була встановлена для досліджуваного домоволодіння, в тому числі закріплена; земельна ділянка мала в плані форму неправильного прямокутника наступними розмірами: фасадна межа (по [ADDRESS]) - 14,40м., ліва бокова межа - 37,60м., тильна межа - 14,70м., права бокова межа - 37,80м. На момент проведення обстеження експертом було встановлено, що земельна ділянка умовно поділена на три частини, а саме: на земельну ділянку, що знаходяться у спільному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вхід на яку здійснюється з боку [ADDRESS] через металеву хвіртку; на земельну ділянку біля частини будинку, що знаходяться в користуванні співвласника [PERSON], яка має окремий в'їзд з [ADDRESS] через металеві ворота та хвіртку до гаражу «Н» та вхід з території спільного користування через металеву хвіртку; на земельну ділянку біля частини будинку, що знаходяться в користуванні співвласників [PERSON], [PERSON], яка має окремий вхід боку [ADDRESS] через металеву хвіртку та вхід з території спільного користування; в'їзду на територію земельної ділянки, що знаходяться в користуванні співвласників [PERSON] та [PERSON], немає. В результаті обстеження експертом було встановлено, що огородження за лінією забудови (червоною лінією) з металевої сітки «рабиці», а також металеві конструкції перед фасадною частиною будинку у вигляді арки зі стійок та балок з металевих труб, розташовуються на земельній ділянці таким чином, що перешкоджають проїзду до фасадної частини будинку [ADDRESS]. При цьому з моменту відведення рішенням Виконкому Одеської Міської Ради депутатів трудящих від 25 грудня 1951 року №1589 земельної ділянки площею 554кв.м. для індивідуального житлового будівництва та укладення договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 24 березня 1952 року площа земельної ділянки збільшилася на 57кв.м. (611кв.м. - 554кв.м.), а з моменту відведення для досліджуваного домоволодіння рішенням Виконкому Одеської Міської Ради депутатів трудящих від 10 березня 1955 року №141 земельної ділянки площею 549кв.м. площа земельної ділянки збільшилася на 62кв.м. (611кв.м. - 549кв.м.). На момент проведення обстеження порядок користування будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON], [PERSON] склався наступним чином: - у фактичному користуванні [PERSON] знаходяться: - приміщення в літ. «А»: 2-1-коридор, 2-2-житлове, 2-3-кухня, 2-4-веранда, 2-5-житлове, 2-6-житлове, 2-7-санвузол, 2-8-туалет, 2-9-котельня, 2-10-коридор, 2-11-кладова, 3-1-коридор, 3-2-веранда, 3-3-веранда, загальною площею 98,8кв.м., житловою - 41,4кв.м., гараж літ. «Н»; - у фактичному користуванні [PERSON], [PERSON] знаходяться: - приміщення в літ. «А»: 1-1-коридор, 1-1а-санвузол, 1-2-санвузол, 1-2а-коридор, 1-3-житлове, 1-4-житлове, 1-5-кухня, 1-7-житлове, 1-8-кухня, загальною площею 65,1кв.м., житловою - 33,7кв.м., житловий будинок «С», сарай «Т», сарай «У». Порядок користування земельною ділянкою загальною площею 611кв.м., що розташована по [ADDRESS] склався між співвласниками [PERSON] та [PERSON], [PERSON] наступним чином: - у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться 331кв.м. в окремому користуванні та 15кв.м. (30кв.м. х 1/2) в території спільного користування, що разом становить 346кв.м. = 331кв.м. + 15кв.м.; - у фактичному користуванні [PERSON], [PERSON] знаходиться 250кв.м. в окремому користуванні та 15кв.м. (30кв.м. х 1/2) в території спільного користування, що разом становить 265кв.м. = 250кв.м. + 15кв.м., що не відповідає рівним часткам співвласників, зокрема площа земельної ділянка, яка знаходиться в користуванні співвласника [PERSON] перевищує належну йому частку. Існуючий порядок користування земельною ділянкою, який фактично склався між співвласниками будинку [ADDRESS], не відповідає будівельно-технічним нормам, зокрема в частині відсутності мінімального відсутупу на 1м. від паркану по стіні приміщень житлового будинку у фасадній та тильній частині, які знаходяться в користуванні [PERSON] і [PERSON] (п.3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», де вказано, що «Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м»). Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно ст. 386 ч.ч.1,2 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 395 ЦК України, речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. В силу ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відтак, згідно ст. 391 ЦК України, власник (користувач) майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 152 ч.ч.1,2, ч.3 п.«б» ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Так, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно ст. 212 ч.ч.1,2,3 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. При цьому, приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами [PERSON], [PERSON], які підтверджені висновком №СЕ-2-1-86/14 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 09 травня 2014 року, стосовно тих фактів, що встановлені [PERSON] споруди: огородження за лінією забудови (червоною лінією) з металевої сітки «рабиці», а також металеві конструкції перед фасадною частиною будинку у вигляді арки зі стійок та балок з металевих труб (фото №5-9 на стор. 9 висновку), - перешкоджають проїзду до фасадної частини будинку [ADDRESS]. У зв'язку з цим, суд визнає обґрунтованими вимоги щодо усунення таких перешкод. Оскільки позасудовим шляхом між сторонами питання щодо спільного користування нерухомим майном вирішено не було, суд вбачає обґрунтованим встановити сторонам порядок користування спільним майном за варіантом, що визначений під номером «п'ятим» висновку №СЕ-2-1-86/14 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 09 травня 2014 року. Суд вважає цей варіант порядку користування таким, що відповідає майновим правам сторін на спільне майно та розмірам їх ідеальних часток. Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовів.

Outcome: partial