Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що 15 лютого 2009 року він був призначений на посаду лісника Прибузького лісництва ДП «Вознесенське лісове господарство», а 15 лютого 2011 року - переведений на посаду майстра лісу на цьому ж підприємстві. Наказом №148 від 21 серпня 2013 року директором ДП «Вознесенське лісове господарство» було прийнято рішення про скорочення двох посад майстрів лісу з 21 жовтня 2013 року. Того ж дня позивача було попереджено про майбутнє звільнення. Наказом директора ДП «Вознесенське лісове господарство» за №47-к від 21 жовтня 2013 року [PERSON] було звільнено з займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2014 року по справі за позовом [PERSON] до ДП «Вознесенське лісове господарство» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди (зміненим рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 травня 2014 року) наказ директора ДП «Вознесенське лісове господарство» за №47-к від 21 жовтня 2013 року визнано незаконним, позивача поновлено на посаді майстра лісу Прибузького лісництва ДП «Вознесенське лісове господарство». Також з відповідача на його користь стягнуто 3 972,07 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1 300 грн. моральної шкоди в зв'язку з порушенням його трудових прав. Розподілено судові витрати. Допущено негайне виконання судового рішення. Оскільки ДП «Вознесенське лісове господарство» рішення суду в частині поновлення позивача на посаді майстра лісу не виконало, а тому [PERSON] на підставі ст. 236 КЗпП України просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за період з 22 січня 2014 року по 22 серпня 2014 року в розмірі 13 541,55 грн. Також позивач, вказуючи на те, що внаслідок незаконного звільнення його позбавлено права на працю, його та його родину залишено без засобів до існування, чим спричинено моральну шкоду, просив стягнути з ДП «Вознесенське лісове господарство» на свою користь вказану шкоду, грошовий еквівалент якої становить 5 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові, додатково обгрунтувавши наявність та розмір завданої моральної шкоди як незаконним звільненням, так і подальшим незаконним невиконанням відповідачем судового рішення щодо поновлення позивача на посаді, що призвело до позбавлення останнього права на працю та на отримання заробітної плати, як засобів для існування та утримання своєї сім'ї, зміни звичайного способу життя, прикладання додаткових зусиль для захисту своїх прав, та як наслідку - до нервових переживань [PERSON] Представник відповідача Глущик Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Свої заперечення обґрунтовувала безпідставністю вимог [PERSON], оскільки: ? рішення суду про поновлення позивача на посаді набрало законної сили лише 28 травня 2014 року, а тому не було підстав для його поновлення до цієї дати; ? на підприємстві відсутня вільна посада майстра лісу, відсутня можливість та кошти для створення додаткової посади, що унеможливлює виконання судового рішення та вказує на відсутність вини підприємства у його невиконанні; ? 11 червня 2014 року рішення суду фактично виконано, оскільки позивача поновлено на посаді майстра лісу Прибузького лісництва ДП «Вознесенське лісове господарство» на час планової відпустки основного працівника; ? позивачем не доведено факт заподіяння та розмір моральної шкоди, а також наявність вини підприємства у завданні такої шкоди. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], представника відповідача Глущик Н.В., дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 15 лютого 2009 року [PERSON] був призначений на посаду лісника Прибузького лісництва ДП «Вознесенське лісове господарство», а 15 лютого 2011 року - переведений на посаду майстра лісу на цьому ж підприємстві. Наказом №148 від 21 серпня 2013 року директором ДП «Вознесенське лісове господарство» було прийнято рішення про скорочення двох посад майстрів лісу з 21 жовтня 2013 року. Того ж дня позивача було попереджено про майбутнє звільнення. Наказом директора ДП «Вознесенське лісове господарство» за №47-к від 21 жовтня 2013 року [PERSON] було звільнено з займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 січня 2014 року по справі за позовом [PERSON] до ДП «Вознесенське лісове господарство» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди (зміненим рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 травня 2014 року) наказ директора ДП «Вознесенське лісове господарство» за №47-к від 21 жовтня 2013 року визнано незаконним, позивача поновлено на посаді майстра лісу Прибузького лісництва ДП «Вознесенське лісове господарство». Також з відповідача на його користь стягнуто 3 972,07 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1 300 грн. моральної шкоди в зв'язку з порушенням його трудових прав. Розподілено судові витрати. Допущено негайне виконання судового рішення. Проте рішення суду в частині поновлення позивача на посаді майстра лісу відповідачем належним чином не виконано, оскільки законом передбачено, що працівник за рішенням суду підлягає поновленню на тому ж підприємстві та на тій же посаді з якої був незаконно звільнений та з тими ж істотними умовами праці. Тобто, відповідно до рішення суду від 22 січня 2014 року [PERSON] підлягав поновленню на постійній основі на посаді майстра лісу Прибузького лісництва ДП «Вознесенське лісове господарство». Проте з наказу директора ДП «Вознесенське лісове господарство» за №29-к від 11 червня 2014 року вбачається, що позивача тимчасово поновлено на посаді, яку займає інший основний працівник - на період планової щорічної відпустки останнього, що не може бути визнано належним виконанням судового рішення. Згідно повідомлення ВДВС Вознесенського МРУЮ від 29 вересня 2014 року №15888 27 січня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження в частині виконання судового рішення про поновлення [PERSON] на посаді майстра лісу Прибузького лісництва ДП «Вознесенське лісове господарство». Проте рішення на час надання суду запитуваної інформації відповідачем не виконано, здійснення виконавчого провадження продовжується. Також суд не може прийняти до уваги інші заперечення представника відповідача, а саме щодо того, що: ? рішення про поновлення позивача на посаді набрало законної сили лише 28 травня 2014 року, а тому не було підстав для його поновлення до цієї дати, оскільки згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України, п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Про негайне поновлення [PERSON] на посаді суд, який розглядав трудовий спір, зазначив в своєму рішенні від 22 січня 2014 року, а тому таке рішення підлягало виконанню відповідачем в найкоротші строки незалежно від його подальшого оскарження; ? на підприємстві відсутня вільна посада майстра лісу, відсутня можливість та кошти для створення додаткової посади, що унеможливлює виконання судового рішення та вказує на відсутність вини підприємства у його невиконанні, оскільки роботодавець зобов'язаний виконати рішення про поновлення працівника на посаді за будь-яких обставин, крім випадків повного припинення його діяльності (ст. 240-1 КЗпП України, п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»). При цьому закон, зокрема Кодекс Законів про працю України встановлює порядок поновлення незаконно звільненого працівника, а також містить всі необхідні механізми для цього, а в разі невиконання цього обов'язку - зобов'язує роботодавця сплатити працівнику середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від наявності вини самого роботодавця. Зокрема, згідно ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Згідно абз. 2 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку в зв'язку з невиконанням рішення про поновлення на роботі, він визначається за загальним правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Обчислюючи розмір середнього заробітку з врахуванням положень «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 08 лютого 1995 року (зі змінами) суд виходить з того, що [PERSON] за останні два повні місяці роботи на підприємстві, що передували місяцю його звільнення, отримав наступний прибуток: в серпні 2013 року - 2 001 грн., у вересні 2013 року - 1 921,41 грн. Після звільнення не був працевлаштованим. Тому його середньоденний заробіток складав 93,39 грн. ((2 001 грн. (прибуток за серпень) + 1 921,41 грн. (прибуток за вересень)) / (21 робочий день у серпні + 21 робочий день у вересні)). Період невиконання відповідачем рішення про поновлення позивача на посаді в межах вимог останнього складає з 22 січня 2014 року по 22 серпня 2014 року. Кількість робочих днів цього періоду з врахуванням листа Міністерства соціальної політики України від 04 вересня 2013 року №9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» становить 145 робочих днів (8 робочих днів січня (з 22 по 31 січня) + 20 робочих днів лютого + 20 робочих днів березня + 21 робочий день квітня + 19 робочих днів травня + 19 робочих днів червня + 23 робочі дні липня + 15 робочих днів серпня (до 22 серпня)). Таким чином розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з ДП «Вознесенське лісове господарство» на користь [PERSON] складає 13 541,55 грн. (93,39 грн. (середньоденний заробіток) х 145 (робочих днів періоду невиконання рішення)). Водночас положення ст. 237-1 КЗпП України передбачають обов'язок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що невиконання протягом тривалого часу відповідачем рішення про поновлення позивача на роботі призвело до порушення права [PERSON] на працю та отримання заробітної плати, необхідної йому для задоволення власних потреб та утримання сім'ї. Така бездіяльність роботодавця безумовно призвела до настання негативних наслідків для працівника, який тривалий час змушений докладати додаткових зусиль для захисту своїх трудових прав, відшукувати засоби до існування та як наслідку - до моральної шкоди. Проте не можуть бути прийняті судом до уваги доводи [PERSON] щодо завдання йому моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення, оскільки за вказаних підстав позивач вже отримав грошове відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 300 грн. на підставі рішення суду від 22 січня 2014 року. Решта зазначених позивачем в цій частині обставин не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд у відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховує характер, обсяг та тривалість страждань, яких зазнав [PERSON], характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. За такого, суд вважає достатнім відшкодування в розмірі 500 грн. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача (згідно розміру задоволених позовних вимог) також підлягають стягненню: - на користь позивача - 1 514 грн. витрат на правову допомогу; - на користь держави - 368,81 грн. судового збору (виходячи з часткового задоволення двох окремих вимог). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення середнього заробітку підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial