Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

В позові зазначає, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0180 га кадастровий номер 2320355400:11:003:0160, розташована на території Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області. Право власності набуло позивачем відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим №3464 та зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07 серпня 2015 року, номер запису 10717556. 01 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем по справі, було укладено інвестиційний договір будівництва об`єкта нерухомості, відповідно до якого Забудовник (Позивач) та Інвестори (Відповідачі) домовились про фінансування будівництва комплексу з подальшим отриманням у загальну пайову власність відповідних часток у Комплексі. Відповідно до Декларації від 09 лютого 2016 року про готовність до експлуатації об`єкта будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, зареєстрованої Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області 11 лютого 2016 року за № ЗП142160401023, садовий будинок літ. А-3 зданий в експлуатацію. На підставі договору інвестування в будівництво від 01 вересня 2015 року право спільної часткової власності на садовий будинок 18 травня 2016 року було зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, розмір частки кожного співвласників складає 1/3 частку зазначеного садового будинку. Зазначає, що під час будівництва садового будинку, ні після введення його в експлуатацію та реєстрації права власності на частку в спільному нерухомому майні жоден із інвесторів так і не виконав своїх зобов`язань за інвестиційним договором щодо інвестування будівництва, в подальшому договір інвестування будівництва від 01 вересня 2015 року було розірвано за згодою сторін інвестиційного договору шляхом укладання додаткової угоди від 18 грудня 2020 року. Незважаючи на розірвання інвестиційного договору , право власності на 2/3 частки нерухомого майна залишається зареєстрованим відповідно до реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачами по справі по 1/3 частки за кожним із відповідачів. Оскільки всі витрати на будівництво було здійснено позивачем, посилаючись на положення ст.ст. 328,331,375 ЦК України просить визнати за ним, право власності на 2/3 частини садового будинку літ. А-3, розташованого за адресою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачі у судове засідання не з`явились надали заяву про слухання справи за їх відсутності проти задоволення позову не заперечували. Суд розглянувши матеріали справи надані в обґрунтування позову приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0180 га кадастровий номер 2320355400:11:003:0160, розташована на території Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області. 01 вересня 2015 року між позивачем та відповідачами по справі, було укладено інвестиційний договір будівництва об`єкта нерухомості(а.с.6-8). Відповідно до вказаного Договору, Забудовник (Позивач) та Інвестори (Відповідачі) домовились про фінансування будівництва комплексу з подальшим отриманням у загальну пайову власність відповідних часток у Комплексі. Відповідно до Декларації від 09 лютого 2016 року про готовність до експлуатації об`єкта будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, зареєстрованої Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області 11 лютого 2016 року за № ЗП142160401023, садовий будинок літ. А-3 зданий в експлуатацію (а.с.9-10). На підставі договору інвестування в будівництво від 01 вересня 2015 року право спільної часткової власності на садовий будинок 18 травня 2016 року було зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, розмір частки кожного співвласників складає 1/3 частку зазначеного садового будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11-13). Згідно з частиною першою статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, інвестиційний договір від 01 вересня 2015 року є розірваним, оскільки наявне волевиявлення сторін правочину, шляхом укладання додаткової угоди від 18 грудня 2020 року (а.с.20). Тлумачення ч. 3 ст. 651, ч.2, 4 ст. 653, п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку про те, що якщо одна зі сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї зі сторін, то сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто якщо сторона, яка виконала зобов`язання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам), і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічного надання, повернення майна (коштів) на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України. Разом з цим, позивач звернувся в суд з позовом про визнання права власності на майно відповідно до ст. 331 ЦК України. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем обрано не належний спосіб захисту своїх прав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed