Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 01 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого [PERSON] передала останньому у власність належний їй (будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язався її довічно утримувати, доглядати, забезпечувати харчуванням, залишаючи будинок в її безкоштовному користуванні, а після її смерті - поховати її. Вважає, що даний договір був укладений під впливом обману, оскільки [PERSON] його умови не виконував, до [PERSON] не з'являвся, крім того остання не потребувала стороннього догляду. [INFO] року [PERSON] померла. Свого обов'язку по похованню померлої [PERSON] також не виконав. Посилаючись на наведене, просив розірвати договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON] , визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS] у м. Херсоні, який належав [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необґрунтованість. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази та матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 01 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий та нотаріально посвідчений договір довічного утримання, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність відповідачу належний їй на праві власності житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] в м. Херсоні, а він зобов'язався довічно утримувати та доглядати [PERSON] Вартість щомісячного матеріального забезпечення була визначена сторонами в сумі 500 грн. Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що ; вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 2 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] року [PERSON] померла. З моменту укладання договору довічного утримання та до своєї смерті померла з позовом про його розірвання до суду не зверталася. Отже, оскільки вказаний договір на час розгляду справи є припиненим, він не може бути розірваним з підстав визначених позивачем, неврахування вказаних вимог закону стало підставою для направлення справи між тими ж сторонами та про той же предмет, з аналогічних підстав на новий судовий розгляд, відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2012 року, відповідно позовні вимоги не можна визнати законними та обґрунтованими і в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed