Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] вказала, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . У зазначеному будинку, крім неї, зареєстрований її син [PERSON] Відповідач за вищевказаною адресою не проживає з 2007 року і по теперішній час, але знятися з реєстрації не бажає. Позивач зазначає, що їй доводиться нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, а реєстрація відповідача в зазначеному будинку не дає позивачу можливості позивачу оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі зазначеного позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] та зняти відповідача з державної реєстрації за вказаною вище адресою. В судове засідання позивач не з`явилась, але в позовній заяві просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Суд, згідно ст.ст.128, 223, 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1); член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2). В судовому засіданні встановлено, що позивач згідно договору купівлі-продажу, складеного 27 січня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Жук Л.М. та зареєстрованому в реєстрі за №115 є власником будинку [ADDRESS] (а.с.16). Технічна характеристика будинку [ADDRESS] підтверджується технічним паспортом на будинок складеним Василівським РБТІ у вересні 20 01 року (а.с.7-9). Згідно довідки №1693 від 16 липня 2019 року, виданої Орлянською сільською радою Василівського району Запорізької області за адресою: [ADDRESS] з 21 травня 2004 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] . (а.с.19). Згідно актів про встановлення факту проживання, складених 22 липня 2018 року та 22 липня 2019 року депутатами Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідач [PERSON] з 01 червня 2007 року по теперішній час не проживає за адресою реєстрації - [ADDRESS] , його місцезнаходження невідоме (а.с.17, 18). Згідно довідки Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області від 30 серпня 2019 року № 2081, [PERSON] та [PERSON] дійсно проживають в будинку [ADDRESS] будинки [ADDRESS] є тотожними, оскільки будинку [ADDRESS] не існує. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації з 2007 року, що створює правові перешкоди для реалізації позивачем своїх прав власника нерухомого майна, суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідача [PERSON] . таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Одночасно в задоволенні позову, в частині зняття відповідача з державної реєстрації за вказаною вище адресою, суд вважає необхідним відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до абз. 2 ч.1 ст.. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене, суд вважає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є достатньою та самостійною підставою для зняття відповідної особи з реєстрації місця проживання.

Outcome: partial