Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Таборівської сільської ради Вознесенського району про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В подальшому надала уточнений позов про встановлення факту володіння земельною ділянкою на праві власності та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом в якому вказувала, що 16 січня 2012 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшла земельна ділянка загальною площею 5,6565 га. (що складається з п'яти окремих ділянок площами 3,4886 га., 1,3506 га., 0,1708 га., 0,4865 га. та 0,1600 га.), розташована в межах території Таборівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті батька. Проте нотаріус відмовив позивачці в оформленні спадкових прав щодо ділянки в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на землю, який є втраченим. Водночас під час оформлення спадкодавцем ділянки його прізвище у правовстановлюючому документі та іншій документації на землю було зазначено неправильно, а саме «Казачененко». Враховуючи вказані обставини та неможливість поновлення (отримання дубліката) правовстановлюючого документа та внесення до нього змін в адміністративному порядку, а тому [PERSON] просила встановити факт володіння спадкодавцем спірною земельною ділянкою на праві власності та визнати за нею право власності на ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON]О не зявилися, проте від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Таборівської сільської ради в судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи - Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі в судове засідання не з'явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, вирішення питання щодо задоволення позову залишила на розсуд суду. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі вказаних осіб, оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 16 січня 2012 року помер батько позивачки [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшла земельна ділянка загальною площею 5,6565 га. (що складається з п'яти окремих ділянок площами 3,4886 га., 1,3506 га., 0,1708 га., 0,4865 га. та 0,1600 га.), розташована в межах території Таборівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті батька. Проте нотаріус відмовив позивачці в оформленні спадкових прав щодо ділянки в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на землю, який є втраченим. Водночас під час оформлення спадкодавцем ділянки його прізвище у правовстановлюючому документі та іншій документації на землю було зазначено неправильно, а саме «Казачененко». Аналізуючи вимоги позивачки, суд виходить з наступного. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення згідно переліку, передбаченого ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Проте відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, не передбачені нормами Цивільного процесуального кодексу України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У випадку наявності спору про право питання щодо встановлення таких фактів вирішується в позовному провадженні. Згідно п.п. 1, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Таким чином суд вважає можливим за аналогією встановлення факту володіння земельною ділянкою на праві власності. При цьому факт володіння спадкодавцем спірною ділянкою на праві власності підтверджується: -довідкою Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі від 29 серпня 2016 року про те, що право власності на спірну ділянку зареєстровано за [PERSON] на підставі державного акту серії МК №065061; -довідкою Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі від 08 вересня 2016 року про те, що [PERSON] в процесі паювання земель КСП «Таборівка» отримав право на земельну частку (пай), що підтверджувалося сертифікатом серії МК №0178662 від 30 червня 1997 року. В подальшому на підставі розпорядження Вознесенської райдержадміністрації №220-р від 15 квітня 2004 року він отримав державний акт про право власності на спірну ділянку (державний акт від 19 липня 2004 року, реєстр. №010401100404), однак як в розпорядженні, так і при заповненні акту його прізвище було записано «Казачененко» замість «Козаченко»; - копією списків пенсіонерів КСП «Таборівка»; - іншими доказами в своїй сукупності. Згідно положень Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом. Судом встановлено, що позивачка належним чином прийняла спадщину, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину або мають право на її обовязкову частку, судом не виявлено. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з неможливості поновлення (отримання дублікату) правовстановлюючого документа та внесення до нього змін в адміністративному порядку таяк наслідок того, що позивачка не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved