Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

В провадження Рівненського міського суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені на підставі умов договору в сумі 16 572 грн. за невиконання грошового зобовязання / договору позики/, відповідно ст. 625 ЦК України, розрахунок яких за період 01.01.2009 року по день звернення до суду приведений в позовній заяві, та судових витрат в справі. В позовній заяві [PERSON] зазначав, що 25 вересня 2006 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І. посвідчений договір позики, згідно якого позивач дав в борг [PERSON] 21\~750 (двадцять одну тисячу сімсот пятдесят) грн. Боржник зобовязався повернути 9\~000 (девять тисяч) грн. до 01 листопада 2006 року, а решту суми до 31 грудня 2006 року без нарахування відсотків. Постановою Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Прокопчуком І.А. 16 лютого 2009 року було відкрито виконавче провадження ВП № 31121114 та боржнику було запропоновано виконати виконавчий документ до 22 лютого 2009 року. Згідно повідомлення начальника відділу ДВС Рівненського МУЮ від 21.01.2015 року за № 801 із заробітної плати боржника було частково стягнуто кошти в рахунок погашення боргу в розмірі 272,29 грн. та 256,23 грн., що разом становить 528,52 грн. Стягнення в рахунок погашення боргу по виконавчому документу після 05.12.2008 року не проводилося, тобто залишився борг в сумі 21\~748,46 грн. Представник відповідача [PERSON] подала заяву де позовні вимоги відповідач не визнара, в якій просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності. Позивач повністю підтримав позовні вимоги в суді, вважає достатньо підтвердженими доказами передбачені чинним законодавством підстави для стягнення боргу в заявленому розмірі та судових витрат, повязаних з розглядом справи, із відповідача, який тривалий час свідомо умисно ухиляється від виконання зобовязання, станом на час вирішення позову судом будь-якого погашення заборгованості не проводив. Причиною не звернення до суду з дотриманням строку позовної давності вказує систематичні звернення в виконавчу службу та очікування реального примусового стягнення коштів із боржника. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримала подану нею заяву. Додатково пояснила, що з позовної заяви вбачається, що заборгованість по договору позики у відповідача виникла 01.11.2006 року на суму 9000,00 грн. та 31.12.2006 року на суму 12\~750,00 грн.Через два місяці 26.02.2007 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів по договору позики. Відповідно до ст. 257 ЦК України,ст. 261 ЦК України, Правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-116 цс-13 від 6 листопада 2013 року, оскільки порушення грошового зобовязання відбулося ще у 2006 році, 3% річних та втрати від інфляції повинні були нараховуватися в період із 01.11.2006 року та 31.12.2006 року по 31.10.2009 року та 30.12.2009 року відповідно - протягом трьох років після виникнення такої заборгованості. Позовна заява про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань за останні місяці можливих нарахувань - жовтень 2009 року та грудень 2009 року повинна бути подана у жовтні 2012 року та грудні 2012 року відповідно, тоді як позов підписаний 02.02.2015 року. Вважає, що [PERSON] допущено порушення строку позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення коштів за договором позики. Строк позовної давності по зверненню до суду із даним позовом минув 01.12.2012 року. Просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності. Оцінюючи пояснення, досліджені надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав. Сукупністю досліджених в справі доказів, які визнані судом достовірними, в тому числі оригіналом Договору позики від 25 вересня 2006 року серії ВЕС № 072829 посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І. за яким [PERSON] дав у борг для гр. [PERSON] 21\~750 (двадцять одну тисячу сімсот пятдесят) грн. Боржник зобовязався повернути 9\~000 (девять тисяч) грн. до 01 листопада 2006 року, а решту суми до 31 грудня 2006 року без нарахування відсотків. Договір позики між сторонами відповідає вимогам ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, який має виконуватись в порядку ст.1049 ЦК України, а у разі невиконання їх стороною позичальника можуть бути застосовані передбачені ст.1050 ЦК України наслідки порушення договору позичальником. Відповідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а також боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. У звязку із невиконанням грошового зобовязання відповідачем, 26 Лютого 2007 року приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І. на підставі ст. 87 Закону України Про нотаріат та п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, видала виконавчий напис, про стягнення із відповідача на користь позивача коштів на суму 22\~276,98 грн., в тому числі заборгованість по договору, пені в розмірі 0,01 відсотка від неповерненої суми за умовами договору та коштів за вчинення виконавчого напису. 16 лютого 2009 року було відкрито виконавче провадження ВП № 31121114, з цього часу органами ДВС приймаються заходи до примусового стягнення коштів із боржника. Повідомленням начальника відділу ДВС Рівненського МУЮ від 21.01.2015 року за № 801 із заробітної плати боржника було частково стягнуто кошти в рахунок погашення боргу в розмірі 272,29 грн. та 256,23 грн., що разом становить 528,52 грн. Стягнення в рахунок погашення боргу по виконавчому документу після 05.12.2008 року не проводилося, тобто залишився борг в сумі 21\~748,46 грн., який станом на час судового розгляду позову залишається незмінним. Таким чином, на підставі досліджених доказів судом встановлено тривале, не дивлячись на прийняті заходи до примусового виконання, невиконання грошового зобовязання відповідачем перед позивачем із грудня 2008 року по теперішній час. Згідно положень ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України гривня. З урахуванням встановлених обставин у відповідності до вказаних норм закону, за відсутності умов іншого розміру процентів встановленого договором або законом, суд вважає доведеними вимоги представника відповідача обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення в частині стягнення коштів інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми із відповідача на користь позивача в межах трирічного строку позовної давності. Суд приймає до уваги заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності. Відповідно ст.257 ЦК України до вказаних правовідносин застосовується загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки має місце триваюче невиконання зобовязання, а позовні вимоги заявлені щодо стягнення інфляційних втрат і 3% річних, які нараховуються і стягуються із боржника помісячно, тобто за кожний окремий місяць, починаючи із січня 2009 року до місяця звернення із позовною заявою до суду, то з застосуванням трирічного строку давності щодо кожного такого платежу, позов підлягає до задоволення в межах трирічного строку давності, відповідно за період січня 2015 року по січень 2012 року, що становить кошти інфляційний втрат на загальну суму 5\~525 грн. та кошти трьох відсотків річних на суму 1956 грн. До вимоги в частині стягнення пені на підставі п. 3 Договору позики між сторонами, відповідно ч.2ст.258 ЦК України, застосовується спеціальний річний строк давності. Встановлено, що за позовною заявою нарахування пені в сумі 793,82 грн. проведено в межах річного строку давності. Таким чином, оцінюючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені за договором позики в сумі 16 572 грн. та заяву представника відповідача про застосування пропущеного трирічного строку позовної давності, суд вважає вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення на загальну суму 8 274 грн. 82 коп. Підтверджені доказами судові витрати в справі на суму /243,60+121,80/ 365 грн. 40 коп. судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України, покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial