Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], неповнолітнього [PERSON] в особі законного представника [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, треті особи - державний нотаріус Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальова Лідія Іванівна, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування. В обґрунтування власної позиції та підстав звернення до суду, позивач посилався на ті обставини, що 19 березня 2007 року між [PERSON] - з одної сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], відповідно до умов якого [PERSON] прийняв в дар вказану квартиру і набув право власності на відповідний об'єкт нерухомості. Позивач [PERSON] пояснював, що укладаючи відповідний договір він був упевнений в тому, що насправді сторони уклали договір довічного утримання, згідно умов якого [PERSON] зобов'язався утримувати та забезпечувати [PERSON] Син позивача по справі - [PERSON] - помер [INFO]. За свідченням [PERSON], правову природу оформленого правочину ним було з'ясовано лише після смерті сина та звернення до нотаріуса для укладення нового договору довічного утримання. Виходячи з викладеного, [PERSON] звернувся з даним позовом до суду, в якому остаточно просив суд поновити строки позовної давності для відповідної вимоги та визнати недійсним договір дарування від 19 березня 2007 року, повернувши при цьому спірну квартиру у його власність. Представник [PERSON] у відкрите судове засідання з'явився, від імені та в інтересах особи заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у відкрите судове засідання з'явився, від імені та в інтересах особи заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву про заперечення проти заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони. Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини та пояснення сторін за суттю спору, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі - виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 19 березня 2007 року між [PERSON] - з одної сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], загальною площею 43,1кв.м., посвідчений державним нотаріусом Сьомої одеського державної нотаріальної контори Михальовою Л.І., зареєстрований в реєстрі за №3-1122 (надалі за текстом - Договір дарування), відповідно до положень якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар вказану квартиру. Право власності набувача за правочином було 03 травня 2007 року належним чином зареєстроване, про що свідчить лист КП «БТІ» Одеської міської ради №439397.67.14 від 06 травня 2014 року та інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №22224097 від 27 травня 2014 року. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 08 квітня 2013 року, видане Відділом ДРАЦС у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №3588. Після смерті особи відкрилась спадщина до певного майна, в тому числі - квартири [ADDRESS]. Як свідчать матеріали спадкової справи, із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулись син померлого - [PERSON], дружина померлого - [PERSON] При цьому з клопотанням про затримання видачі правовстановлюючих документів у зв'язку з наявністю спору звернувся [PERSON] Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як наводить ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ч.1 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як регламентує ст. 267 ч.5 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно пояснень сторони позивача, про той факт, що між сторонами укладено саме договір дарування, [PERSON] стало відомо лише в квітні 2013 року. Суд не може погодитись із доведеністю даного твердження, однак вбачає обґрунтованим поновити встановлені законом строки позовної давності, забезпечити особі право на доступ до суду та розглянути заявлені позовні вимоги по суті. Правова позиція позивача ґрунтується на тому, що, за його переконанням, з [PERSON] 19 березня 2007 року був укладений договір довічного утримання, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язався утримувати та забезпечувати [PERSON], а останній, в свою чергу, передає у власність [PERSON] спірну квартиру, що і було здійснено сторонами. Однак як виявилось після смерті [PERSON], не зважаючи на досягнуту між сторонами домовленість, був укладений та нотаріально посвідчений договір дарування, що не відповідало реальному волевиявленню учасників правочину. Проте на підставі встановлених фактичних обставин та аналізу досліджених по справі доказів суд з такою позицією погодитись не може. Як наводить ст. 202 ч.ч.1,2 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст. 203 ч.ч.1,2,3,4,5 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вказує ст. 215 ч.ч.1,2,3 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Водночас, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Як роз'яснено в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», 19. Відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. В силу ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Так, згідно ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. В силу ст. 719 ч.2 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому, згідно ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Як зазначалось, позивач по справі [PERSON] є батьком померлого [PERSON], відносини між сторонами правочину були добрими, що відповідає загальноприйнятим уявленням про сімейні стосунки. Факт укладення Договору дарування підтверджуються підписами сторін у документі, а також діями, що свідчать про добровільне виконання покладених на сторін обов'язків. При підписанні Договору нотаріусом роз'яснювались положення зокрема ст.ст. 210, 229-231, 233-235, 334, 405, 651, 721, 722, 727, 728 ЦК України. Таким чином, всупереч твердженням позивача суд встановив, що сторони вчинили дії, які з одного боку засвідчують їх бажання укласти відповідний Договір дарування, а з іншого - були спрямовані на виконання укладеного договору. Відповідними діями сторони підтвердили факт укладення саме договору дарування та здійснили фактичні дії щодо його виконання та настання відповідних правових наслідків. Як зобов'язує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак в силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може погодитись із доведеністю тих обставин, на які посилається [PERSON] в обґрунтування заявлених вимог, стороною не надано доказів фактичного укладення договору довічного утримання та його виконання. Виходячи з викладеного, суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення базової вимоги сторони позивача про визнання недійсним оспорюваного договору дарування, що, в свою чергу, обумовлює відсутність підстав для задоволення похідних вимог особи щодо повернення спірної квартири у власність [PERSON] При цьому, у зв'язку із висновком суду щодо відмови у задоволенні даного позову, стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат сторони присудженню не підлягає.

Outcome: dismissed