Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває вище вказана цивільна справа. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 2 липня 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 77 013 (сімдесят сім тисяч тринадцять) гривень 44 копійки. В решті позову відмовити. Питання про розподіл судових витрат судом не вирішено. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. (ч. 3 ст. 270 ЦПК України). У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 270 ЦПК України). Необхідність розгляду питання про ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи в даній справі відсутня. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Втім, в резолютивній частині рішення суду від 22 липня 2020 р. не зазначено про розподіл судових витрат, а також в мотивувальній частині судового рішення з вказаного питання не наведено відповідного мотивування щодо розподілу судових витрат. Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне. Відповідно до матеріалів справи, позивач звільнена від сплати судового збору у зв`язку з тим, що вона є інвалідом І групи. Дана обставина була встановлена попередніми судовими рішення, тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, повторному доказуванню не підлягає. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01.01.2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2102,00 грн. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як вбачається з рішення суду від 22 липня 2020 року, суд стягнув з відповідача на користь позивача 77 013,44 гривень матеріальної шкоди. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір виходячи з суми задоволених позовних вимог у розмірі 840 гривень 80 копійок на користь держави.

Outcome: approved