Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

В позові прокурора зазначено, що рішенням [PERSON] селищної ради від 26 червня 2014 року № 8, [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням [PERSON] селищної ради від 30 вересня 2014 року № 99, [PERSON] затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку у власність площею 0,0800 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2320355400:03:004:0172, за адресою смт. Кирилівка, вул. Толстоуса. В подальшому [PERSON] проведена реєстрація речового права на земельну ділянку. Рішення [PERSON] селищної ради від 30 вересня 2014 № 99 та свідоцтво про право власності серії №30074220 на земельну ділянку площею 0,0800 га підлягають визнанню недійсними, а земельна ділянка поверненню територіальній громаді [PERSON] селищної ради у звязку з порушенням вимог ст.ст.58, 59, 60, 61, 84, 116, 118, 186-1 Земельного кодексу України, ст.ст. 85, 88, 90 Водного кодексу України, 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Так, в порушення вимог ст. 186-1 ЗК України та п. 2.9 Порядку проектна документація із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в смт. Кирилівка, по вул. Толстоуса. [PERSON] затверджена оскаржуваним рішенням [PERSON] селищної ради без погодження з Департаментом екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації. Згідно з положеннями ст.58 ЗК України спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду. Відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок вказаної категорії підлягають обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації. В порушення вимог ст.118 ЗК України проектна документація із землеустрою, затверджена оскаржуваним рішенням [PERSON] селищної ради без проведення зазначеної експертизи. Також, згідно зі ст.88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» (ліцензія Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» серії АВ від 07.04.2010 року №521182), проведено геодезичне дослідження розташування спірної земельної ділянки відносно урізу води Азовського моря. Результати вказаного дослідження оформлено у вигляді ситуаційній схеми, відповідно до якої виділена [PERSON] земельна ділянка знаходиться на території [PERSON] селищної ради в межах визначеної ст. 88 Водного кодексу України двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, а саме на відстані 1812 м від урізу води Азовського моря, а також відносно Утлюкського лиману на відстані 1283 м. Викладене, також підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 04.06.2015 року, матеріалами проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки. Відповідно до ст.90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією. Згідно з положеннями ст.59 Земельного кодексу України, ст.85 Водного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Таким чином, з наведених норм закону вбачається, що спірна земельна ділянка не могла бути передана у приватну власність. Всупереч вимогам ст. 83 ЗК України, оскаржуваним рішенням [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку, яка відносилась до земель комунальної власності, які заборонено передавати у приватну власність. Водночас, згідно п.п. 10, 11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води. Проте, проект встановлення меж водоохоронної зони та прибережно-захисної смуги на території [PERSON] селищної ради не розроблено та не затверджено. Межі прибережної захисної смуги як то передбачено ст. 60 Земельного кодексу України у містобудівній документації та документації із землеустрою не позначені. Однак, у затвердженому оскаржуваним рішенням [PERSON] селищної ради від 30 вересня 2014 № 99 проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Крім того, при затверджені оскаржуваним рішенням ради проекту землеустрою спірним рішенням селищної ради порушено вимоги ст. 116 ЗК України. Зокрема, відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Однак, згідно інформації Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області встановлено, що рішенням Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 29.02.2012 року № 53, [PERSON], вже було раніше передано у власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд земельну ділянку площею 0,1315 га, розташовану по вул. Свердлова, 96 в смт. Якимівка. На підставі цього рішення видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ № 804964, який зареєстрований 27.12.2012 року за № 232035511001114. Разом з цим, незважаючи на відсутність у [PERSON] права на безоплатне отримання земельних ділянок для даного виду користування, [PERSON] селищною радою прийнято рішення від 30.09.2014 № 99, яким передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0800 га (кадастровий № 2320355400:03:004:0172) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по вул. Толстоуса в смт. Кирилівка. У подальшому на підставі цього рішення реєстраційною службою Якимівського районного управління юстиції Запорізької області 26.11.2014 видане свідоцтво про право власності, серії № 30074220. Таким чином, рішення [PERSON] селищної ради Якимівського району Запорізької області від 30.09.2014 року № 99 про передачу у власність громадянину [PERSON] вищенаведеної земельної ділянки площею 0,0800 га прийнято з порушенням вимог ст. 116 Земельного кодексу України, оскільки на момент прийняття селищною радою рішення про безоплатну передачу в 2014 році [PERSON] земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлових будинків останній вже використав своє право на безоплатну передачу у власність земельних ділянок у 2012 році. Таким чином, [PERSON] селищною радою при прийнятті рішення від 30 вересня 2014 № 99 гр. порушено вимоги земельного та водного законодавства, що вказує на протиправність дій селищної ради, а тому зазначене рішення є незаконним та підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Посилаючись на положення ст.ст. 203,215 ЦК України, вважають що рішення [PERSON] селищної ради Запорізької області від 30 вересня 2014 року № 99 «Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки [PERSON]В.» підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а видане на його підставі свідоцтво на право власності серії №30074220 визнанню недійсними. Відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана його повернути. Особа зобов'язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У зв'язку з наведеним вважають, що [PERSON] незаконно набув право власності на земельну ділянку по вул. Толстоуса у смт. Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області, кадастровий номер 2320355400:03:004:0172 та вона підлягає поверненню територіальній громаді смт. Кирилівка. В судовому засіданні прокурор Керімов Е.І. підтримав доводи позову та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання повторно не з`явився про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що право власності на спірну земельну ділянку по вул. Толстоуса у смт. Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області, кадастровий номер 2320355400:03:004:0172, було припинено рішенням про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер 23266043 від 30 серпня 2015 року та надав письмові заперечення та копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 липня 2015 року про припинення права власності. Представник третьої особи: в судове засідання не з`явився, надано письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Якимівського районного управління юстиції та вирішення справи на підставі наявних матеріалів. Вислухавши пояснення осіб які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням сорок дев`ятої сесії шостого скликання [PERSON] селищної ради Якимівського району Запорізької області №99 від 30 вересня 2014 року, відповідачу [PERSON] затверджено проект землеустрою та надано у власність земельну ділянку площею 0,0800 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2320355400:03:004:0172, за адресою смт. Кирилівка, вул. Толстоуса. В подальшому за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку та 26 листопада 2014 року було видано свідоцтво про право власності. Згідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ч.3 вказаної статті безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частиною 4, цієї статті передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Разом з цим, згідно інформації Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області встановлено, що рішенням Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 29 лютого 2012 року № 53, громадянину [PERSON], передано у власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, земельну ділянку площею 0,1315 га, розташовану по вул. Свердлова, 96 в смт. Якимівка. На підставі цього рішення видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, бланк серії ЯИ № 804964, зареєстрований 27 грудня 2012 року за № 232035511001114. Таким чином, рішення [PERSON] селищної ради Якимівського району Запорізької області №99 від 30 вересня 2014 року, прийнято з порушенням вимог ч.4 ст. 116 ЗК України, оскільки на час його прийняття [PERSON] вже використав своє право на безоплатне отримання земельної ділянки. Також суд враховує, що відповідно до ч.3 ст. 60 ЗК України уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Вказана земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту смт. Кирилівка в межах до двох кілометрів від урізу води (а.с.18). Відповідачем [PERSON] селищною радою не надано доказів, щодо наявності проектів землеустрою, щодо встановлення меж прибережних захисних смуг. Разом з цим, у випадку відсутності такого проекту землеустрою, щодо встановлення меж прибережних захисних смуг, нормативні розміри прибережних захисних смуг встановлюються відповідно до положень ст.88 Водного кодексу України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови КМУ №486 від 08 травня 1996 року з урахуванням конкретної ситуації. Таким чином, рішення [PERSON] селищної ради Якимівського району Запорізької області №99 від 30 вересня 2014 року, прийнято без врахування зазначених обставин, а тому суд погоджується з доводами позивача, що оскаржуване рішення було прийнято з порушенням положень ст.87,88,90 Водного кодексу України та ст.ст.59-60,186-1 Земельного кодексу України, та ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», ст. 118 Земельного кодексу України, щодо обовязковості державної експертизи землевпорядної документації. В частині заявлених прокурором вимог, щодо визнання недійсним свідоцтва про право на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, суд виходить з наступного. В судовому засіданні відповідачем [PERSON] надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 липня 2015 року, відповідно до якого право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2320355400:03:004:0172, за адресою смт. Кирилівка, вул. Толстоуса, зареєстроване за [PERSON] було припинено. В судовому засіданні позивачем не надано доказів, щодо тих обставин, що спірна земельна ділянка на цей час перебуває у власності відповідача [PERSON] та що він її використовує. Згідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень За таких обставин заявлені вимоги, щодо визнання недійсним свідоцтва про право на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, суд вважає необгрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: partial