Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ТДВ «СК «Альфа-Гарант» до [PERSON] про визнання договору страхування недійсним, треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], Моторне (транспортне) страхове бюро України. В обґрунтування власної позиції сторона позивача посилалась на ті обставини, що 04 листопада 2014 року відбулась ДТП за участю автомобілю марки «ВАЗ-211540», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобілю марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], а також автомобілю марки «Деу», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] З метою отримання страхового відшкодування заінтересованими особами було надано до страхової компанії поліс №АІ/0561751 від 20 квітня 2015 року обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Але представник ТДВ «СК «Альфа-Гарант» вказував, що вказаний бланк полісу був втрачений, страхових платежів за цим полісом не надходили, договір страхування не укладався. Виходячи з викладеного, товариство звернулось в суд з даним позовом, в якому просило визнати вказаний поліс недійсним. Представник ТДВ «СК «Альфа-Гарант» у відкрите судове засідання зявилась, заявлені вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання зявився, заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити. Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України у відкрите судове засідання зявився, заявлені вимоги не підтримав, заперечував проти задоволення позову. Інші учасники судового процесу у відкрите судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог виходячи з наступного. Під час розгляду цивільної справи і на підставі присутніх в ній доказів судом було встановлено, що 04 листопада 2014 року відбулась ДТП за участю автомобілю марки «ВАЗ-211540», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобілю марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], а також автомобілю марки «Деу», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно полісу №АІ/0561751 від 20 квітня 2015 року обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», автомобіль марки «ВАЗ-211540», реєстраційний номер [NUMBER], був забезпеченим транспортним засобом. Як наводить ст. 202 ч.ч.1,2 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст. 203 ч.ч.1,2,3,4,5 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вказує ст. 215 ч.ч.1,2,3 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Водночас, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правова позиція сторони позивача ґрунтується на тому, що страховий платіж за полісом до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не надходив та втрата відповідного бланку виключає можливість наявності вільного волевиявлення страховика при укладенні даного правочину. Перевіряючи обґрунтованість заявленої вимоги, суд зазначає наступне. Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Як регламентує ст. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоровю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховий поліс єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Згідно ст. 11 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Внутрішнім нормативним документом, яким регулюється питання щодо втрати бланків полісів страховиками членами МТСБУ, є Порядок замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затверджений протоколом Президії МТСБУ від 07 липня 2010 року №238/2010. Згідно п. 3.5 Глави 3 Порядку, у разі втрати бланку полісу (бланків полісу) страховик член МТСБУ виконує наступні дії: проводить службове розслідування причин втрати, інформує відповідні правоохоронні органи про втрату бланків полісів за наявності ознак злочинів або кримінальних проступків, самостійно приймає рішення щодо способу оприлюднення інформації про втрачені бланки, вносить до Централізованої бази даних МТСБУ (ЦБД МТСБУ) відомості про кожний втрачений бланк полісу. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Стаття 981 ЦК України передбачає, що договір страхування може укладатися шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифікату). Згідно ст. 983 ЦК України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового внеску, якщо інше не встановлено договором. 20 квітня 2014 року між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АІ/0561751, завірений печаткою ТДВ «СК «Альфа-Гарант», в пункті 10 якого зазначено, що страховий платіж у розмірі 363,28 гривень сплачений о 14:00 годині 20 квітня 2014 року. Пунктом 3 полісу передбачено, що строк дії з 00:00 години 21 квітня 2014 року до 20 квітня 2015 року включно, тобто договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії. Виходячи з викладеного, відповідна дорожньо-транспортна пригода відбулась під час дії договору страхування. Як випливає з пояснень представника ТДВ «СК «Альфа-Гарант», бланк спірного полісу був переданий [PERSON], який на той час перебував на посаді начальника управління страхування в місті Одесі та Одеській області в структурі ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Матеріали справи свідчать, що в подальшому страховий поліс був реалізований фізичною особою [PERSON], що діяв на підставі договору доручення №34 (агентської угоди) від 29 листопада 2013 року, укладеного між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] Як зобовязує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак в силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною позивача не представлено суду доказів звернення до правоохоронних органів з приводу дій чи бездіяльності осіб, які, за переконанням повноважних осіб страхової компанії, відповідальні за вибуття бланків полісів страхування з володіння ТДВ «СК «Альфа-Гарант». При цьому, суд не може погодитись із доведеністю виконання нормативних вимог Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженого протоколу Президії МТСБУ від 07 липня 2010 року №238/2010. Виходячи з викладеного, суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення вимоги сторони позивача про визнання недійсним оспорюваного правочину. При цьому, у звязку із висновком суду щодо відмови у задоволенні даного позову, стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат сторони присудженню не підлягає.

Outcome: dismissed