Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходилася цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Перший Малиновський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції м. Одесі про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. За наслідками розгляду вказаної справи, 30.03.2020 року Біляївським районним судом Одеської області ухвалено рішення, яким позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Перший Малиновський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Одесі про звільнення від сплати заборгованості за аліментами задоволено частково. Звільнено [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами за виконавчим листом № 2-82/09 від 23 січня 2009 року, виданим Біляївським районним судом Одеської області про стягнення аліментів на користь [PERSON] на її утримання, за період з 06.05.2018 року по 30.04.2019 року у розмірі 7775,19 грн. В іншій частині позовну заяву залишено без задоволення. Разом з цим, при ухваленні вказаного рішення не було вирішено питання про судові витрати, у зв`язку з чим 09.04.2020 року до суду надійшла заява представника позивача Богомолової І.Г. , в якій вона просить ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат на професійну правову допомогу в сумі 32941,20 грн., фактичні витрати у розмірі 7000 грн., а також судовий збір у розмірі 768,40 грн. В обґрунтування заяви посилається на те, що в позовній заяві від 14.07.2019 року позивачем вказано попередній розрахунок суми витрат, які ним понесені та які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а також транспортні витрати. Розрахунок гонорару, порядок його сплати та розмір визначено у договорі про надання правничої допомоги № 2765/304 від 14.07.2019 року, понесення яких підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними документами про сплату. Також надано Звіт про надану правову допомогу від 09.04.2020 року. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Позивач [PERSON] та його представник Богомолова І.Г. в судовому засіданні на задоволенні заяви наполягали з підстав, викладених у ній. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви. При цьому пояснила, вона є інвалідом дитинства третьої групи, на її утриманні знаходиться неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , колишній чоловік участі у вихованні та матеріальному забезпеченні не приймає. Крім того зазначила, що на даний час вона не працює, а розрахована сума судових витрат є непомірною для неї. Представник Першого Малиновського РВДВС ГТУЮ в м. Одесі в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 259 ЦПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Як зазначалося вище, 30.03.2020 року Біляївським районним судом Одеської області ухвалено рішення, яким позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Перший Малиновський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Одесі про звільнення від сплати заборгованості за аліментами задоволено частково. Звільнено [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами за виконавчим листом № 2-82/09 від 23 січня 2009 року, виданим Біляївським районним судом Одеської області про стягнення аліментів на користь [PERSON] на її утримання, за період з 06.05.2018 року по 30.04.2019 року у розмірі 7775,19 грн. В іншій частині позовну заяву залишено без задоволення. При цьому, як вбачається зі змісту вказаного рішення, позивачем заявлено позов до [PERSON] щодо звільнення його від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-82/09 від 23 січня 2009 року, виданим Біляївським районним судом Одеської області про стягнення аліментів на користь [PERSON] на її утримання у розмірі 21059,23 грн. Частини 1 та 2 ст.141 ЦПК України регламентують розподіл судових витрат між сторонами, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: - у разі задоволення позову на відповідача; - у разі відмови в позові на позивача; - у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача після ухвалення судом рішення по справі протягом п`яти днів не надано докази щодо судових витрат, які долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення, а саме: квитанція від 09.04.2020 року, від 30.03.2020 року, від 14.07.2020 року та Звіту про виконане доручення та розмір фактичних витрат від 09.04.2020 року, питання щодо поновлення строку на подання цих доказів у заяві не порушено, у зв`язку з чим суд відхиляє ці докази щодо судових витрат. Разом з цим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 826/14072/17. Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених Установчим З`їздом адвокатів України від 17.11.2012, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення. Таким чином, усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним. З Додатку № 1 до Договору № 275/304 від 14.07.2019 року вбачається, що: 1) адвокат Богомолова І.Г. за надання професійної правничої допомоги, обумовленої даним договором, довіритель ( [PERSON] ) сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі 6000 грн.; 2) відшкодування понесених адвокатом фактичних витрат здійснюються на підставі платіжних документів. Добові під час відрядження, які складають 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, що у 2019 році дорівнюється 420 грн. за добу, транспортні витрати у сумі 1500 грн. за кожен судодень, 1300 грн. за участь у кожному судовому засіданні (а.с. 85). Водночас, суд звертає увагу, що приїзд адвоката до суду і подання позовної заяви безпосередньо до канцелярії не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги. А тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу. Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 4 листопада 2019 року у справі № 9901/264/19. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги представником позивача додано Договір про надання правової допомоги № 275/304 від 14.07.2019 року та квитанції до прибуткового касового ордеру без номерів від 14.07.2019 року на суму 6000 грн., від 04.02.2020 року на суму 500 грн., від 28.10.2019 року на суму 1500 грн., від 13.11.2019 року на суму 1500 грн., від 27.11.2019 року на суму 1500 грн., а всього 11000 грн. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Разом з цим, квитанції до прибуткового касового ордеру без номерів, зокрема від 14.07.2019 року на суму 6000 грн., від 04.02.2020 року на суму 500 грн., від 28.10.2019 року на суму 1500 грн., від 13.11.2019 року на суму 1500 грн., від 27.11.2019 року на суму 1500 грн., а всього 11000 грн. не містять конкретних відомостей, за яку послугу виписана дана квитанція, не зазначено № укладеного договору, на підставі якого здійснюються правова допомога, а квитанція від 13.11.2019 року на суму 1500 грн. взагалі не зрозуміло до чого відноситься, оскільки цього дня судове засідання не відбувалося. Отже, розмір витрат на правову допомогу відповідача не можна вважати належним чином обґрунтованим. При цьому, відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, суд ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Таким чином, суд прийшов до висновку відсутність підстав щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутній детальних опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір- обґрунтованим (п.268). Отже, суд дотримується позиції, що необхідною умовою для вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи (постанови КГС ВС від 31 січня 2019 року у справі №19/64/2012/5003, від 05 січня 2019 року у справі №906/194/18, від 19 лютого 2019 року у справі №917/1071/18). Так, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надано належні фінансові документи, що свідчать про перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги. До того ж, як зазначено у заяві і підтверджено позивачем та його представником в судовому засіданні, [PERSON] сплатив адвокату Богомоловій І.Г. не 39941,20 грн., зазначені у заяві та розрахунку, а 20000 грн., при цьому просить стягнути з відповідача 39941,20 грн., зазначаючи, що це витрати, які він поніс. Як зазначалося вище, дослідивши надані квитанції, суд зазначає, що в квитанції до прибуткового касового ордеру відсутня дата сплати коштів, відсутній номер договору, призначення платежу, тому суд вважає, що дані квитанції не є належними та допустимими доказами, оскільки вони не підтверджують здійснення касової операції про сплату вказаних сум. Як вбачається з наданого платіжного доручення від 15.07.2019 (а.с. 1), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 768,40 грн., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 283,70 грн. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 7775,19 грн.*768,40 грн./21059,23 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведені обставини, вбачаються правові підстави для часткового задоволення вимог представника позивача в частині стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 283,70 грн. При цьому, суд відмовляє у задоволенні заявлених вимог в частині стягнення суми, пов`язаної з вчиненням наступних дій: добові під час відрядження, які складають 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, що у 2019 році дорівнюється 420 грн. за добу (хоча у позовній заяві від 16.08.2019 року представником вказано, що відрядження з м. Києва до м. Одеси на кожне судове засідання не менш як 1500 грн. за добу, включаючи транспортні витрати та добові, при цьому не зрозуміло до чого тут м. Одеса, коли засідання відбуваються у м. Біляївка Одеської області), транспортні витрати у сумі 1500 грн. за кожен судодень, 1300 грн. за участь у кожному судовому засіданні, гонорар у фіксованому розмірі 6000 грн., консультація та складання позовної заяви 13000 грн., транспортні витрати позивача у сумі 50 грн. за судодень, оскільки вказані види послуг, які окремо виокремлюються адвокатом, проте об`єктивно мають бути включеними та входити до загальної суми витрат, пов`язаних з наданням правничої юридичної допомоги позивачу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви.5

Outcome: approved