Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала на те, що 05 травня 2002 року померла її матір [PERSON] За життя нею був складений заповіт, відповідно до якого все своє майно вона заповіла дочці [PERSON] 04 жовтня 2002 року позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з помилкою в імені спадкоємця, а саме: у заповіті зазначено «Галина», а у свідоцтві про народження «Ганна». 18 грудня 2012 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва було встановлено факт належності [PERSON] заповіту від 26 січня 1999 року, складеного [PERSON] Позивач замінила паспорт громадянина України, привівши його у відповідність до свідоцтва про народження, замість імені «Галина» було видано паспорт на імя «Ганна». Після цього [PERSON] знову звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Проте, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що свідоцтво про право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок №64 по вул. Ватутіна в с. Дударків Бориспільського району Київської області, видано 24 жовтня 2002 року, тобто вже після смерті [PERSON] Крім того, нотаріус зазначив, що 04 жовтня 2002 року заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подала [PERSON], а 05 липня 2016 року [PERSON]. Тому позивач просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок №64 по вул. Ватутіна в с. Дударків Бориспільського району Київської області. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити позов. Представник Дударківської сільської ради Бориспільського району у судове засідання не з'явився. Сільський голова [PERSON] надав до суду заяву, в якій зазначив, що просить розглядати справу без участі представника сільської ради та проти позову не заперечує. Третя особа державний нотаріус Бориспільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Проте, також надала заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що предявлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 05 травня 2002 року померла матір позивача [PERSON] Це підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на її ім'я, серії 1-БК №380097 (а.с.7). За час свого життя, а саме: 26 січня 1999 року [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, що буде їй належати на день смерті, заповіла своїй дочці [PERSON]. На день смерті [PERSON] заповіт не змінено і не скасовано (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №64 по вул. Ватутіна в с. Дударків Бориспільського району Київської області. У відповідності до ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З копії спадкової справи №540/2002, заведеної Бориспільською районною державною нотаріальної конторою після смерті 05 травня 2002 року [PERSON], вбачається, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини в межах встановленого шестимісячного строку (а.с.25). Таким чином вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] Проте, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з помилкою в імені, а саме: у заповіті зазначено «Галина», а у свідоцтві про народження «Ганна». Крім того, 01 листопада 2002 року заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подав [PERSON] (а.с.26). 02 червня 2009 року позивач змінила паспорт громадянина України, виданого на імя [PERSON], що підтверджується копією паспорта серії МЕ №940304 (а.с.6). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року було встановлено факт належності [PERSON] заповіту від 26 січня 1999 року, складеного [PERSON] та посвідченого Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області (а.с.8). Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 05 липня 2016 року [PERSON] знову звернулася до Бориспільської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, постановою державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1184/02-31 від 07 липня 2016 року, [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено, оскільки свідоцтво про право власності на житловий будинок №64 по вул. Ватутіна в с. Дударків Бориспільського району Київської області видано 24 жовтня 2002 року, тобто вже після смерті [PERSON] Тому спадкодавець не набула право власності на зазначений житловий будинок. Крім того, нотаріус зазначив, що 04 жовтня 2002 року заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подала [PERSON], а 05 липня 2016 року [PERSON] (а.с.14,34). Відповідно до свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок №239 від 24 жовтня 2002 року, виданого Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області, житловий будинок №64 по вул. Ватутіна в с. Дударків Бориспільського району Київської області, дійсно належав [PERSON] (а.с.12). Як вбачається з довідки №780 від 03 жовтня 2002 року, виданої Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області, згідно з записом по господарської книги Дударківської сільської ради народних депутатів за №182 [PERSON] належав на праві особистої власності житловий будинок, який розташований в с. Дударків по вул. Ватутіна, буд.64 (а.с.31). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 . Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов'язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на вказаний будинок. На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що позивач, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], набула право власності в порядку спадкування за заповітом з моменту відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Тобто, незважаючи на наявність заповіту, складеного спадкодавцем [PERSON] на випадок своєї смерті, обов'язкову частку у майні має її непрацездатний за віком син [PERSON] (? : ? = ?). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на ? частини житлового будинку №64 по вул. Ватутіна в с. Дударків Бориспільського району Київської області (1 ? = ?). На підставі викладеного та

Outcome: partial