Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] Юлiї Валерiївни, третя особа Відділ державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управляння юстиції в Дніпропетровській області, в якому позивач просить звільнити майно з-під арешту та стягнути судові витрати. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 15 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] Юлiєю Валерiївною було укладено кредитний договір № DNN0GK000000029, згідно з яким ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав [PERSON] Юлiї Валерiївні кредит в розмірі 34160,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] Юлiя Валерiївна уклали договір іпотеки № DN80FJ00000081 від 15 червня 2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] Юлiя Валерiївна передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: приватний будинок, загальною площею 55,00 кв.м, житловою площею 26,3 кв.м., що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Калініна, буд. 199, який належить на праві власності [PERSON]. 14 травня 2010 року за заявою стягувача, державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] відкрито виконавче провадження № 19237151 з примусового виконання виконавчого напису № 2150 виданого 14 квітня 2010 року приватним нотариусом [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] у розмірі 37351,06 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09 квітня 2010 року складає 296055,71 грн. на корить ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та накладено арешт на все майно боржника. 12 серпня 2011 року виконавче провадження № 19237151 було закінчено на підставі п.3 ч.1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження, що передбачає собою закінчення виконавчого провадження без припинення чинності арешту на майно боржника. Позивач зазначив в заяві, що згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15 грудня 1999 р. та ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про Іпотеку» Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. В даному випадку, право застави у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникло 10 вересня 2008 року, а постанови про накладення арешту та розшуку були винесені пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Крім того, згідно ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на заставлене майно має ПриватБанк. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. В зв'язку з наведеним, посилаючись на вимоги ст. ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просить суд звільнити з-під арешту, накладеного 14 травня 2010 року державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] при примусовому виконанні ВП № 19237151 та заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ ПРИВАТБАНК прав іпотекодержателя на нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON], а саме: приватний будинок, загальною площею 55,0 кв. м, житловою площею 26,3 кв.м., що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Калініна, буд. 199 та судові витрати у справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої він підтримує позовні вимоги та не заперечує проти винесення рішення по справі. Відповідач [PERSON] Юлiя Валерiївна та третя особа Відділ державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управляння юстиції в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлені. Ухвалою суду встановлений заочний розгляд справи. В звязку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом по справі встановлено факт, що 15 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] Юлiєю Валерiївною було укладено кредитний договір № DN80FJ00000081, згідно з яким ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав [PERSON] Юлiі Валерiївні кредит в розмірі 34160,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] Юлiя Валерiївна уклали договір іпотеки № DN80FJ00000081 від 15червня 2007 року, відповідно до умов якого, [PERSON] Юлiя Валерiївна передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: приватний будинок, загальною площею 55,0 кв. м, житловою площею 26,3 кв.м., що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Калініна, буд. 199, який належить на праві власності [PERSON]. Встановлено, що 14 травня 2010 року за заявою стягувача, державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області [PERSON] відкрито виконавче провадження № 19237151 з примусового виконання виконавчого напису № 2150 виданого 14 квітня 2010 року приватним нотаріусом [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] у розмірі 37351,06 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09 квітня 2010 року складає 296055,71 грн. на корить ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та накладено арешт на все майно боржника. 12 серпня 2011 року виконавче провадження № 19237151 було закінчено на підставі п.3 ч.1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження, що передбачає собою закінчення виконавчого провадження без припинення чинності арешту на майно боржника. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про Іпотеку» Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15 грудня 1999р. та ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Право іпотеки у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникло 15 червня 2007 року, тобто, після укладення між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] договору іпотеки № DN80FJ00000081 від 15 червня 2007 року, який укладений для забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору. Постанова про накладення арешту спірного майна було винесено органом виконавчої служби пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Згідно ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Таким чином, вищий пріоритет щодо рухомого майна має ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в зв'язку з чим, державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи наведеним, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 1378,00 гривень. Враховуючи викладене,

Outcome: approved