Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

В позові йдеться, про те що 14.06.2003 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюбу, який 20.08.2009 року був розірваний. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] [INFO], який після розірвання шлюбу постійно проживає з матір'ю [PERSON] Однак сторони не можуть дійти спільної згоди щодо місця проживання та виховання сина, а тому позивачка звернулась до суду з заявою про визначення місця проживання та виховання сина разом з позивачем (матір'ю) [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомлені судом про час, дату та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомили. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В судовому засіданні 25.01.2016 року пояснив, що на час розгляду справи між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо місця проживання дитини, однак просив розглянути спір по сутті, враховуючи те, що на цьому наполягає позивач, оскільки можливі спори в майбутньому. Представник відповідача також подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, заявлені позовні вимоги визнала повністю, просила долучити до матеріалів справи акт обстеження умов проживання дитини. В судовому засіданні 25.01.2016 року пояснила, що дійсно на час розгляду справи між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо місця проживання дитини. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи однак подав акт обстеження умов проживання № 63/12-26 від 02.02.2016 року (а.с.22,24-25). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, в тому числі й з передбачених ч.4 ст.174 ЦПК України підстав, виходячи з наступного. По справі встановлено, що 21.05.2009 року Ужгородським міськрайонним судом було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] дана обставина стверджується виданим свідоцтвом про розірвання шлюбу від 25.07.2012 серії [NUMBER] (а.с.5,6). З копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.12.2003 виданого відділом РАГС Ужгородського МУЮ Закарпатської області вбачається, що [INFO] у сторін в шлюбі народився син [PERSON] (а.с.4). Згідно акту служби у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради обстеження умов проживання від 02 лютого 2016 року, вбачається, що було проведено обстеження житлово-побутових умов неповнолітнього [PERSON] проживаючого в [ADDRESS], житло розміщено на другому поверсі п'яти поверхового будинку, складається з двох кімнат. Умови проживання відмінні, квартира забезпечена всіма необхідними меблями та побутовою технікою, опалення автономне. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови для дитини є окрема кімната, в який є робоча і ігрова зона. З [PERSON] було проведено бесіду, в ході якої з'ясовано, що дитина любляче ставиться до матері, між ними склалися тісні дружні стосунки. Відповідно до ст.ст. 60 ч.1, 61 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За правилами ч. 1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дата ратифікації 27.02.1991, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За принципом 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Враховуючи вік та стать дитини, а також те, що між дитиною та матір'ю у ранньому віці існує тісний зв'язок, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини, з врахуванням акту обстеження умов проживання служби у справах дітей, в кому зазначено, що для розвитку та виховання дитини є всі необхідні умови, які створені матір'ю, суд приходить до переконання про те, що місце проживання дитини необхідно визначити з матір'ю за місцем її проживання. Документально підтверджені позивачем понесені нею судові витрати - судовий збір за подачу позову, що складає 487 гривень 20 копійок (а.с. 1) відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: approved