Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

В провадженні Дзержинського міського суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів у звязку із продовженням сином - [PERSON], 17.04.1997 року, навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21.12.2005 року шлюб між сторонами був розірваний. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем. На теперішній час син навчається в Дніпропетровському національному університеті ім.Олеся Гончара на факультеті філології і мистецтвознавства (денне відділення), період навчання з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року. Оплата за один семестр складає 6280 грн., вартість навчання за весь період складає 50240 грн. Окрім оплати за навчання сина, позивач несе грошові витрати на забезпечення належних умов його навчання придбання зошитів, посібників, методичних матеріалів, канцелярських приладів тощо. Позивач також змушена витрачати кошти на проїзд сина з м.Торецьк (колишня назва м.Дзержинськ) до м.Дніпро (колишня назва м.Дніпропетровськ), сплачувати за харчування і проживання на період навчання (син проживає на орендованій квартирі, оплата за яку на рік складає 10800 грн.). В свою чергу, відповідач має стабільний дохід, а саме, отримує пенсію. З огляду на наведене, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу щомісячно до закінченням ним навчання. Позивач у судове засідання не зявилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги повністю підтримує, наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання також не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову категорично заперечує. Наполягає на тому, що з огляду на невелику пенсію за інвалідністю, відсутність інших доходів та наявність утриманців, а саме, малолітнього сина, [INFO], від другого шлюбу, надавати матеріальну допомогу повнолітньому синові до закінчення ним навчання не має фінансової можливості. Отже, дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлено наступне: так, з наявних у справі доказів вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21.12.2005 року. Даний факт підтверджений свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-НО №025191, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №298. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] (нині [PERSON]) [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-НО №3447534, видане Відділом реєстрації громадського стану м.Дзержинська Донецької області, актовий запис №123. (а.с.6). Також, судом встановлено, що позивач 07.07.2007 року зареєструвала шлюб із [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії 1-НО №087495 від 07.07.2007 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №119. В свою чергу, згідно свідоцтва про зміну імені серії І-НО №017365 від 15.01.2014 року, спільний син сторін у справі [PERSON], [INFO], змінив прізвище [PERSON] (прізвище рідного батька) на [PERSON] (прізвище теперішнього чоловіка матері, позивача у справі). (а.с.7). З довідки Дніпровського національного університету ім.Олеся Гончара №87-225-40 від 08.09.2017 року вбачається, що [PERSON] навчається на 4 курсі денної форми навчання факультету української й іноземної філології та мистецтвознавства, гр.УТ-14-1, на контрактній формі навчання. Спеціальність: філологія (англійська мова та література (переклад)). Згідно із начальним планом, термін навчання закінчується 31.06.2018 року. (а.с.12,26). Вартість навчання, згідно договору №1503-14 від 14.08.2014 року, за один семестр складає 6280 грн., вартість навчання за весь період 50240 грн. (а.с.12). При цьому, суд зауважує на наявності у спільного сина сторін [PERSON], [INFO], гарантованого ст.53 Конституцією України права на освіту, у тому числі безкоштовну, що забезпечується розгалуженою мережею закладів освіти, заснованих на різних формах власності, наукових установ, закладів післядипломної освіти, відкритим характером закладів освіти, створенням умов для вибору профілю навчання і виховання відповідно до здібностей, інтересів громадянина, різними формами навчання (очною, заочною, вечірньою, екстернатом, педагогічним патронажем); право на освіту проголошено у Загальній декларації прав людини, у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права, в Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року. З огляду на наведене, суд виходить з наявності у [PERSON], [INFO], також права проживання у гуртожитку, а не в орендованій квартирі, у звязку з чим представлені позивачем в якості доказів потребування повнолітнього сина у матеріальній допомозі батька договір на контрактне навчання та посилання на понесення позивачем витрат з оренди житла для сина судом прийняті до уваги, проте, оцінюються у сукупності з іншими доказами у справі, зокрема, доказами потребування повнолітнього сина сторін у матеріальній допомозі на період навчання та наявності у відповідача фінансової можливості таку допомогу надавати. Тим більше, що документальних доказів понесення позивачем витрат на оренду житла, проїзд повнолітнього сина з м.Торецьк до м.Дніпро та у зворотньому напрямку суду представлено не було. В свою чергу, матеріали справи свідчать, що відповідач до досягнення їх спільним з позивачем сином [PERSON], 17.04.1997 року, повноліття, за рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 06.05.2009 року (а.34) регулярно сплачував аліменти на його утримання, тобто, від надання неповнолітньому синові матеріальної допомоги не ухилявся. (а.с.34). Проте, на даний час відповідач не працює, що підтверджено копією трудової книжки серії БТ-ІІ №7187527, являється інвалідом другої групи згідно довідки МСЕК №55 від 26.01.2017 року (а.с.6) та отримує лише невелику пенсію за інвалідністю. Зокрема, в серпні жовтні 2017 року розмір пенсії відповідача складає 2841,82 грн. щомісячно. Інші джерела доходу у відповідача відсутні (доказів зворотного позивачем суду не надано). Окрім того, як встановлено судом, відповідач має інших утриманців, а саме, малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], від другого шлюбу, на утримання якого на даний час щомісяця сплачує аліменти у розмірі 572,02 грн. за рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 06.05.2009 року (а.с.34,37), що також підтверджено наявними в матеріалах справи довідками УПФ України в м.Держинську №7894 від 02.10.2017 року. Натомість, [PERSON], [INFO], є повнолітнім та дієздатним, навчається на передостанньому курсі вища за спеціальністю перекладача з іноземних мов, а отже, за наявності бажання, має можливість отримати додатковий дохід. Більш того, колишня дружина відповідача (позивач у справі) заміжня, а отже, повнолітній син сторін у справі [PERSON], має працездатного вітчима (чоловіка позивача), прізвище якого він доречі взяв на заміну прізвища рідного батька. Вітчим сина [PERSON], офіційно працевлаштований у ДУ «Торецька виправна колонія №2» та займає посаду старшого оперуповноваженого оперативного підрозділу. При цьому, згідно наявної в матеріалах справи довідки №160 від 10.10.2017 року, середньомісячний дохід [PERSON] майже втричі перевищує розмір пенсії відповідача. Отже, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: згідно з ч.1 ст.199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. В свою чергу, відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до п.4 ч.3\~ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, з огляду на встановлені судом під час вирішення спору фактичні обставини справи, за результатами надання правової оцінки наявним у справі доказам, суд приходить до висновку, що позивачем наявність передбачених ч.1 ст.199 Сімейного Кодексу України підстав утримання батьками повнолітньої дитинна період навчання, а також, визначеної п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язкової сукупності юридичних фактів, що передбачають обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), зокрема, потреби повнолітнього сина у матеріальній допомозі та наявність у батька (відповідача у справі) можливості надавати таку допомогу позивачем не доведена, що є правовою підставою для відмови в позові. Згідно з ч.2\~ст.88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, зазначені витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», в свою чергу, відповідач звільнений від сплати судового збору на підстав п.9 ч.1 ст.5 вищезгаданого закону, з огляду на що судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed