Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку земельної ділянки. В обґрунтування свого позову вказав, що згідно рішення суду за ним було визнано право власності на 4/15 частки будинку з надвірними будівлями, що по вул.Гавришка,76 в с.Давидківці Хмельницького району Хмельницької області. У відповідності до положень ст.ст.120, 125 ЗК України, ст.377 ЦК України він вважає, що після набуття права власності на частину будинку, до нього перейшло також право власності на відповідну частку земельної ділянки, загальною площею 0,1670га, на якій розташований спірний будинок і яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Остання не визнає його права на частину вказаної ділянки, оскільки звернувшись до суду з позовом про припинення права власності на частку у спільному майні і за результатами проведеної додаткової судово-технічної експертизи його частка будинку з надвірними будівлями була оцінена без врахування вартості земельної ділянки, на якій розташований будинок. Тому позивач просить суд визнати за ним право спільної часткової власності на 4/15 частки земельної ділянки прощею 0,1670га., кадастровий номер 6825082401:01:001:0551, розташованої за адресою вул.Гавришка,76 в с.Давидківці, Хмельницького району, Хмельницької області та припинити право приватної власності [PERSON] на вказану земельну ділянку, залишивши за нею право спільної часткової власності на 11/15 частки ділянки. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали та заперечили проти його задоволення, представник відповідача пояснив, що не заперечуючи право позивача на частину земельної ділянки, вони заперечують розмір земельної ділянки на яку просить визнати право власності позивач. Оскільки, до позивача згідно ст.120 ЗК України перейшло право власності на 4/15 частини земельної ділянки не від її загальної площі, а на 4/15 частки від площі земельної ділянки на якій безпосередньо розміщений будинок з прибудовою. Позивач має право, після виділення йому в натурі його частини будинку, на частину земельної ділянки, що розміщується під цією частиною, а тому враховуючи, що його частка в будинку не виділена, позов задоволенню не підлягає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником 4/15 житлового будинку з надвірними будівлями за адресою вул.Гавришка,76, с.Давидківці Хмельницького району, Хмельницької області, згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.08.2013 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.08.2013 року в справі №686/3897/13ц було встановлено, що [PERSON] має право на 4/15 часток колгоспного двору, з яких: 1/5 набута позивачем частка права власності колгоспного двору, яка збереглась після припинення його існування, і 1/15 набута позивачем після смерті батька [PERSON] Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 02.12.2013 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29.08.2013 року було скасовано в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.08.2010 року та в частині визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 03.02.2011 року. Вказаним рішенням визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04.08.2010 року, видане на імя [PERSON], в частині визнання за нею права власності на 4/15 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Давидківці Хмельницького району по вул. Гавришка, 76. Та визнано частково недійсним договір дарування щодо 4/15 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Давидківці Хмельницького району Хмельницької області по вул. Гавришка, 76, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 03.02.2011 року. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Частиною 3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №20559888, за [PERSON] 16.04.2014 року було зареєстровано право спільної часткової власності на 4/15 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, с.Давидківці, вул.Гавришка, 76, загальною площею 160,5 кв.м., житловою площею 57,2 кв.м. Власником іншої частини вказаного будинку в розмірі 11/15 частки залишилась [PERSON], вказані обставини в судовому засіданні визнанні сторонами та не оспорюються. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України \~обставини, визнані\~сторонами\~та іншими\~особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Власником ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: вул.Гавришка, 76 в с.Давидківці Хмельницького району, Хмельницької області, загальною площею 0,1670га, кадастровий номер 6825082401:001:0551, являється [PERSON], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку, виданим 19.01.2012 року. Згідно ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить\~право власності,\~право користування\~на\~земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.4 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~статті 125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11.02.2015 року № 6-2цс15 яка, відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Тобто, позивач як співвласник житлового будинку, має право на виділення йому у власність частини земельної ділянки, яка є пропорційною його частці в житловому будинку. Таке право позивача не визнається відповідачем. Частиною 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України\~власник може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 87 ЗК України визначено, що право спільної часткової власності на земельну ділянку\~виникає: при добровільному об'єднанні власниками належних їм\~земельних ділянок; при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини на земельну ділянку\~двома або більше особами; за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст.88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Не зважаючи на те, що житловий будинок належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності, із визначенням часток без їх виділення в натурі, земельна ділянка належить на праві приватної власності [PERSON]. При таких обставинах, враховуючи те, що частка позивача в житловому будинку складає 4/15 і згідно долученого до справи висновку експерта від 03.07.2015 року її виділ технічно не можливий, тому за позивачем слід визнати право власності на частку земельної ділянки пропорційну його частці житлового будинку. Отже, відповідно до зазначених вище норм закону та зазначеної правової позиції Верховного Суду України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню в частині визнання за позивачем права спільної часткової власності на 4/15 частки земельної ділянки, розташованої за адресою: вул.Гавришка, 76 в с.Давидківці Хмельницького району, Хмельницької області, загальною площею 0,1670га., кадастровий номер 6825082401:001:0551, а решта 11/15 частки земельної ділянки залишається у власності [PERSON]. В задоволенні позовних вимог в частині припинення права приватної власності [PERSON] на дану земельну ділянку, слід відмовити за безпідставністю, оскільки право попереднього власника або користувача земельної ділянки припиняється автоматично, в силу закону, оскільки факт визначення часток співвласників в майні автоматично припиняє право приватної власності на нього. Відповідно до ч.1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то на користь позивача підлягає стягненню половина судового збору сплаченого ним при зверненні до суду 257,73грн. (515,45грн./2).

Outcome: approved