Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права на спадщину на земельну ділянку, посилаючись на те, що 29 січня 2010 року померла його бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,0205 га, яка розташована на території Черленівської сільської ради Новоселицького району відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 035534, виданого 14 серпня 2003 року. Спадщину за заповітом він прийняв своєчасно. Однак, оскільки оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку спадкодавцем був втрачений, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просив визнати за ним право на спадщину на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не зявилися, направивши на адресу суду заяви про визнання позову та розгляд справи в їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] 29 січня 2010 року відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,0205 га, яка розташована на території Черленівської сільської ради Новоселицького району відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 035534, виданого 14 серпня 2003 року на імя спадкодавця на підставі розпорядження Новоселицької райдержадміністрації від 04 серпня 2003 року за № 329 р. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно заповіту, який був складений 10 грудня 2009 року та посвідчений секретарем Черленівської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповіла все своє майно позивачу [PERSON]. Позивач як спадкоємець за заповітом, спадщину після смерті [PERSON] прийняв своєчасно, оскільки на час смерті спадкодавця постійно проживав із нею, що підтверджується довідкою Чернівецької сільської ради Новоселицького району № 211 від 21 травня 2015 року. Однак, у звязку із смертю спадкодавця та втратою оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянки. Приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON], своєчасно прийняв спадщину, інших спадкоємців не має та відповідачі позов визнали, то право на спадщину на земельну ділянку слід визнати за ним. На підставі ст.ст. 328, 1218, 1223, 1225, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved