Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

В провадження Орджонкеідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Рассвет», в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 30\~078,63 грн., а також середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку починаючи з 01.12.2020 року по день ухвалення судового рішення. Мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 03.06.2013 року по 30.11.2020 року. Наказом № 15-вк від 30.11.2020 року його було звільнено з товариства на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був сплатити на його користь всі належні суми, але ніяких виплат на день звільнення із [PERSON] проведено не було. Згідно довідки АТ «Рассвет» від 01.02.2021 року № 3 відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 30\~078,63 грн. за період: червень 2020 року листопада 2020 року. Станом на день подачі позову заборгованість по заробітній платі не погашена. Згідно довідки відповідача нарахований заробіток за відпрацьований час [PERSON] у вересні 2020 року складає 2\~500,00 грн, у жовтні 2020 року складає 1\~309,52 грн. Кількість робочих (відпрацьованих) днів у вересні 2020 року склала 22 день, у жовтні 2020 року складає 11 день, всього 33 дня. Середньоденна заробітна плата позивача розраховується наступним чином (2\~500,00 грн.+ 1\~309,52 грн.): 33 робочих днів, та складає 115, 44 грн. Враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 65 робочих днів за період з 01.12.2020 року по 04.03.2021 року, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати, який на момент звернення до суду, виходячи з його розрахунку складає 115,44 грн. х 65 р. дн. = 7\~503,60 грн. Таким чином, відповідачем порушено трудові права позивача, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 05.03.2021 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву суду щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З урахуванням положень ст.ст.\~223 ч. 4, 280\~ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в його клопотанні, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з АТ «Рассвет» з 03.06.2013 року по 30.11.2020 року. \~ \~ \~ \~Наказом № 15-вк від 30.11.2020 року [PERSON] було звільнено з АТ «Рассвет» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки про розмір належних сум при звільнені, АТ «Рассвет» має перед [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з червня 2020 року по листопада 2020 року у розмірі 30\~078,63 грн., яка згідно з позовом залишається не виплаченою позивачу. Як проголошує ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За ст. 47 Кодексу законів про працю України\~(надалі\~КЗпП України), роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в\~ст.\~116\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№ 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що провадиться обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з довідки відповідача нарахований [PERSON] заробіток за відпрацьований час у вересні 2020 року складає 2\~500,00 грн, у жовтні 2020 року складає 1\~309,52 грн. Кількість робочих (відпрацьованих) днів у вересні 2020 року склала 22 день, у жовтні 2020 року складає 11 день, всього 33 дня. Тобто, середньоденна заробітна плата позивача складає 115, 44 грн. (2\~500,00 грн.+ 1\~309,52 грн.: 33 робочих днів = складає 115, 44 грн.). Таким чином, за період часу з 01.12.2020 року по 09.06.2021 року, що становить 130 робочих дня, сума середнього заробітку [PERSON] за весь період затримки розрахунку складає 15\~007,20 грн. з розрахунку: 130 р.д. х 115,44 грн. Відповідно до ст.ст. 12,\~13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно із\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідачу надавався строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, але відзив до суду не надходив. Відповідачем не спростовано факт наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем та факту затримки у розрахунку з позивачем. Також відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки. Тому, проаналізувавши вищевикладені вимоги законодавства, з`ясувавши обставини справи та оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки матеріалами справи підтверджено порушення трудових прав позивача. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Приймаючи до уваги зазначене, суд приходить до висновку, що розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 15\~007,20 грн. підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до приписів ст. 163.1.1\~Податкового кодексу України, компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно із ст. 18 Податкового кодексу України\~особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Отже, зважаючи на наведене, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні має бути виплачена позивачу після утримання необхідних податків і зборів. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 грн.

Outcome: approved