Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

В серпні 2015 року Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього 963, 45 грн. збитків, завданих управлінню Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва несвоєчасною сплатою фінансових санкцій та пені. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що [PERSON] до 11.08.2014 року мав статус субєкта підприємницької діяльності (фізичної особи-підприємця), та зареєстрований в управлінні Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва, як платник страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. За несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в період з 30.01.2009 року по 19.10.2012 року начальником Управління від 05.11.2012 року винесено рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, і тому числі до нарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду від 05.11.2012 року № 225 про застосування до [PERSON] фінансових санкцій та нарахування пені на загальну суму 300,11 грн., у тому числі штраф 20,58 грн., пеня 279,53 грн. За несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в період з 30.01.2009 року по 04.10.2012 року начальником Управління від 16.10.2012 року винесено рішення від 16.10.2012 року № 217 про застосування до [PERSON] фінансових санкцій та нарахування пені на загальну суму 383,26 грн., у т.ч. штраф 26,56 грн., пеня 356, 70 грн. За несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування начальником Управління від 30.01.2009 року винесено рішення № 45 про застосування до [PERSON] фінансових санкцій на загальну суму 471, 44 грн. За несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в період з 15.02.2013 року по 13.10.2014 року начальником Управління від 11.11. 2014 року винесено рішення № 67 про нарахування [PERSON] пені на загальну суму 6,58 грн. Відповідачем рішення Управління в передбачений законом строк оскаржені не були, і було частково погашено нараховану заборгованість у розмірі 191, 36 грн. Заборгованість зі сплати фінансових санкцій та пені на загальну суму 963, 45 грн., у т.ч. фінансові санкції 505, 01 грн., пеня 458,44 грн., до теперешнього часу залишаєються не погашеними. Саме на підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду з цивільним позовом. В судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, будь яких заяв від нього не надходило, причина його не явки суду не відома. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що 11.08.2014 року відповідачем, відповідно до ст. 46 Закону України від 15.05.2003 року № 755-4 Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, до державного реєстратора подано заяву про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. 11.08.2014 року в результаті надходження до Управління повідомлення державного реєстратора про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Управлінню стало відомо про втрату відповідачем статусу субєкта підприємницької діяльності. Водночас Законом № 1258 були внесені зміни до ч.6 ст. 15 Закону № 1058, а саме з 07.07.2014 року ч. 6 ст. 15 Закону № 1058 викладена в наступній редакції: Зняття з обліку страхувальника здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, страхувальників фізичних осіб-підприємців на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок страхувальника та проведення остаточного розрахунку, а страхувальників, на яких не поширюється дія Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за їх заявою після проведення передбачених законодавством перевірок страхувальника, звірення розрахунків з ним і проведення остаточного розрахунку. Таким чином в результаті припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця його зобовязання перед Пенсійним фондом не припиняються, а залишаються за ним як за фізичною особою. Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону № 755 фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Згідно із ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або випливає із суті відносин. Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Ураховуючи, що фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобовязаннями всім своїм майном і тим, яке використовувалося для здійснення підприємницької діяльності і тим яке не використовувалося, після припинення нею здійснення підприємницької діяльності та виключення з Реєстру, фізична особа відповідає за зобовязаннями взятими на себе як субєктом підприємницької діяльності, всім належним їй майном як фізичній особі. Такі ж висновки містяться в Постанові Верховного суду України від 04.12.2013 року яка є обовязковою для застосування судами при розгляді вказаної категорії справ. Втрата відповідачем статусу субєкта підприємницької діяльності і як наслідок статусу страхувальника, унеможливлює стягнення існуючої заборгованості в порядку ст. 106 Закону № 1058 і зумовлює кваліфікацію цієї заборгованості як суму завданої відповідачем шкоди Пенсійному фонду України. Згідно з ч.1 ст. 71 Закону № 1058 бюджет Пенсійного фонду України визначений як план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок страхових внесків до солідарної системи та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом. Стаття 73 Закону 1058 передбачає використання коштів Пенсійного фонду на виплату пенсій, надання соціальних послуг, оплату послуг з виплати та доставки пенсій. Несплатою коштів до солідарної системи під час перебування в статусі страхувальника відповідач завдав шкоди Управлінню та Пенсійному фонду в цілому, і відповідно охоронюваним законом соціальним правам застрахованих осіб, оскільки саме з бюджету Пенсійного фонду України здійснюється фінансування пенсій та соціальних послуг, передбачених Законом № 1058. Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлена така підстава виникнення цивільних прав та обовязків, як завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Іншими словами, завдання шкоди є деліктним зобовязанням. Вчинення особою делікту є підставою для захисту порушених прав потерпілої особи та притягнення завдавача шкоди до передбаченої законом відповідальності. Як встановлено ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 16 ЦК України, передбачений такий спосіб захисту порушеного права або інтересу, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відшкодування збитків є заходом цивільно-правової відповідальності, застосування якого можливе за наявності умов відповідальності, передбачених законом. Такими умовами є протиправність поведінки особи; наявність шкоди; причинний звязок між протиправною поведінкою та шкодою (шкода має бути обєктивним наслідком поведінки завдавача шкоди); вина завдавача шкоди за винятком випадків, коли в силу прямої вказівки закону обовязок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. У цьому випадку протиправні дії відповідача полягають у несвоєчасній сплаті страхових внесків під час перебування в статусі страхувальника, тобто порушенні ст. 106 Закону № 1058. Несвоєчасна сплата внесків потягла за собою застосування фінансових санкцій, нарахування пені та виникнення заборгованості, що підтверджується такими документами, як картки особового рахунку фізичної особи-субєкта підприємницької діяльності, рішеннями Управління від 05.11.2012 року № 225; від 16.10.2012 року № 217; від 30.01.2009 року № 45; від 11.11.2014 року № 67 та розрахунком заборгованості. Шкода (або збитки) як така, полягає в ненадходженні до Пенсійного фонду тих сум фінансових санкцій та пені, які мали б бути перераховані відповідачем до Пенсійного фонду та використовуватись за цільовим призначенням. Причинний звязок між протиправними діями відповідача і ненадходженням коштів до Пенсійного Фонду є прямим. Відповідач не сплатив вказані кошти до Пенсійного фонду, і саме такі дії відповідача призвели до ненадходження коштів до бюджету Пенсійного фонду в розмірі 963,45 грн. Відшкодування шкоди в цьому випадку має здійснюватися незалежно від наявності вини відповідача або її форми, враховуючи пряму вказівку на це в законі: страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. За таких обставин суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в прибуток держави належить стягнути судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений при подачі даного позову.

Outcome: approved