Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

В позові зазначено, що [PERSON] має двох малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2011 року батько дітей, [PERSON] , був позбавлений батьківських прав. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 28 листопада 2019 року у матері [PERSON] були відібрані діти, без позбавлення батьківських прав. На підставі розпорядження голови Чернігівської районної державної адміністрації №67 від 12 березня 2020 року, малолітніх дітей взяв під опіку їх дідусь, [PERSON] , який проживає разом з дітьми. З часу відібрання малолітніх дітей у матері [PERSON] , вона жодного разу не зверталась із заявою про повернення їй дітей. Весь цей час мати не докладала зусиль, щоб покращити свій матеріальний стан та матеріально утримувати дітей. На теперішній час вона не працює, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не цікавиться їх життям, не дбає про їхнього здоров`я, про духовний та фізичний розвиток. На підставі викладеного, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Суд, згідно ст.ст.128, 223, 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.п.15,16, 18 постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, при розгляді справ за позовами про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених ст. 164 СК України, особа, яка подала такий позов, повинна довести, що мати ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В свою чергу мати повинна довести, що вона належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Судом встановлено, що відповідач у справі, [PERSON] , є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвами про народження дітей (а.с.2, 3). Згідно рішення Василівського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2011 року, позбавлено батьківських прав [PERSON] відносно його дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , дітей передано на опікування матері - [PERSON] (а.с.5). Згідно рішення Василівського районного суду Запорізької області від 28 листопада 2019 року у [PERSON] були відібрані її малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав (а.с.9). Відповідно до повідомлення Служби у справах дітей Чернігівської державної адміністрації Чернігівської області №01-18/65 від 21 травня 2021 року, [PERSON] за час перебування [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] під опікою бабусі [PERSON] , до служби у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації не зверталась (а.с.10). Згідно розпорядження голови Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області №67 від 12 березня 2020 року встановлено опіку над малолітніми [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , опікуном призначено дідусь, [PERSON] (а.с.12). Згідно рішення виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області №136 від 15 червня 2021 року, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їх малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.13, 14). Відповідно до ч.8 та ч.9 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої із заявою Верховною Радою України Законом № 69-У від 03.08.2006 передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи він має достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності. Стаття 18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-Х11 від 27.02.1991, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст.27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 151 СК України, стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» надає батькам переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і одночасно зобов`язує повністю бути відповідальним за виховання дітей, піклування про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання. Стаття 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав судом, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З огляду на встановлення судом ухилення відповідачем [PERSON] від обов`язку утримання та виховання дітей, суд вважає необхідним позбавити відповідача батьківських прав щодо їх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд вважає необхідним роз`яснити відповідачу у справі про її право, відповідно до ст.ст.168, 169 СК України, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору в розмірі 908,00 грн. на користь держави.

Outcome: approved