Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

В серпні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником 1/2 частини квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 28.02.2009 року. [PERSON] є власником 1/2 частини зазначеної квартири на підставі договору дарування від 28.02.2009 року. Відповідач є колишнім чоловіком [PERSON], шлюб було розірвано 04.01.2016 року. Відповідач зареєстрований у квартирі, що належить позивачу та третій особі, але фактично в квартирі не проживає більше шести місяців. Відповідач не сплачує комунальні послуги, виникає заборгованість, яку змушені сплачувати власники приміщення. На підставі чого просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою [ADDRESS], що є підставою для зняття його з реєстрації. Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі. Треті особи в судове засідання не зявились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Від третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи в її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 28.02.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Третій особі [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування частини квартири від 28.02.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно довідки про склад сімї від 28.07.2016 року, в спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] колишній чоловік, [PERSON] донька. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.01.2016 року у справі № 200/27032/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивачці залишено прізвище [PERSON]. Рішення суду набрало законної сили. З акту від 27.07.2016 року, складеного майстрами дільниці КП «Жилсервіс-2» ДМР [PERSON], [PERSON], [PERSON], вбачається, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з липня 2015 року, його речей в квартирі немає. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частина третя вказаної статті встановлює винятки з цього правила, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців. Однак встановлені обставини справи дають змогу прийти до висновку, що жоден з вказаних винятків в даному спорі не може бути застосований. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад шість місяців без поважних причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. \~\~\~\~ Враховуючи наведене, та,

Outcome: approved