Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] вказала, що вона є власником квартири 20, що розташована за адресою: Запорізька область, Василівський район, місто Дніпрорудне, вулиця Центральна (Леніна), будинок 27. Відповідач є її сином та з 01 грудня 2000 року зареєстрований у належній їй квартирі, проте фактично там не проживає з 2006 року, власних речей у квартирі не має, не несе жодних витрат з утримання квартири та сплати комунальних послуг, добровільно залишив зареєстроване місце проживання. На теперішній час позивач має бажання відчужити належну їй квартиру, але перешкодою в цьому є реєстрація в квартирі відповідача. Крім того, позивач змушена сплачувати житлово-комунальні послуги з врахуванням кількості осіб зареєстрованих у зазначеній квартирі, що ставить її в скрутне матеріальне становище. Позивач вважає, що відповідач фактично втратив своє право користування належною їй на праві приватної власності квартирою, а тому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: Запорізька область, Василівський район, місто Дніпрорудне, вулиця Центральна (Леніна)[ADDRESS]. В судове засідання позивач та представник позивача не зявились, але надали суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд, згідно ст.ст.128, 223, 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1); член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2). Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: Запорізька область, Василівський район, місто Дніпрорудне, вулиця Центральна (Леніна)[ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру №167-1 від 19 грудня 1996 року (а.с.14), та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120919672 від 17 квітня 2018 року (а.с.15). Як вбачається з актів про перевірку реєстрації та проживання, складених 30 березня 2018 року та 04 вересня 2016 року Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, відповідач [PERSON] з 2005 року зареєстрований, але не проживає за адресою: [INFO] (Леніна)[ADDRESS], перебуває за межами України, в місті Санкт-Петербург Російської Федерації (а.с.16, 17). Згідно довідки від 28 вересня 2015 року, виданої ОСКМД «Горняк-1» [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: Запорізька область, Василівський район, місто Дніпрорудне, вулиця Центральна (Леніна)[ADDRESS], за вказаною адресою зареєстрований її син [PERSON], [INFO], але з 2006 року не проживає за вказаною адресою (а.с.18). Відповідно до довідки № 1356 від 19 квітня 2018 року, виданої виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, за адресою: Запорізька область, Василівський район, місто Дніпрорудне, вулиця Центральна (Леніна)[ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.19). Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Враховуючи, що відповідач зареєстрований в квартирі, розташованій за адресою: Запорізька область, Василівський район, місто Дніпрорудне, вулиця Центральна (Леніна)[ADDRESS], належній позивачу, однак фактично там не проживає з 2006 року, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення судом не встановлено, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №20 будинку №27 по вулиці Центральній (Леніна) в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

Outcome: approved