Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

в позові вказано, що відповідач здійснив самовільну прибудову до власної квартири [ADDRESS], загальною площею 25,8 кв. м., довжиною 7.6. м., шириною 3.3. м., без надання відповідних дозволів. Тому позивач просив суд зобов`язати [PERSON] повернути Івано-Франківській міській раді самовільно захоплену земельну ділянку та власним коштом знести самовільну прибудову. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені та надав суду пояснення про те, що відповідач звернувся за дозволом на розробку проекту землеустрою у зв`язку із претензіями до нього щодо самовільного захоплення земельної ділянки позивача, однак вказана обставина не змінює незаконності самовільного захоплення земельної ділянки та не звільняє відповідача від обов`язку щодо звільнення відповідної земельної ділянки та знесення самочинної прибудови. В судовому засіданні відповідач заперечив позов з тих підстав, що він звернувся до проектної організації, яка виготовила проект відведення спірної земельної ділянки. Судом встановлено наступні обставини. В судовому засіданні усі сторони визнали обставину самовільного захоплення спірної земельної ділянки та самочинного будівництва на ній прибудови відповідачем. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. 23/12/2014 р. Виконавчий комітеті Івано-Франківської міської ради ухвалив рішення, яким зобов`язав відповідача в місячний строк знести самочинну прибудову. 20/11/2014 р. складено акт про те, що до квартири [ADDRESS], загальною площею 25,8 кв. м., довжиною 7.6. м., шириною 3.3. м., здійснено самовільну прибудову, без надання відповідних дозволів. 31/10/2007 р. було складено протокол, про те, що відповідач здійснив самочинну прибудову до квартири [ADDRESS] без надання відповідних дозволів. 31/10/2007 р. було складено постанову №100/07, якою встановлено, що відповідач здійснив самочинну прибудову до квартири [ADDRESS] без надання відповідних дозволів. 31/10/2007 р. Івано-Франківська міська інспекція ДАБК ухвалила припис щодо припинення спірної самочинної прибудови. 13/01/2015 р. позивач надіслав відповідачу вимогу про знесення самочинного будівництва. 30/07/2015 р. позивач ухвалив рішення про надання відповідачу дозволу на складення проекту відведення земельної ділянки. ТзОВ «Науково-виробниче підприємство ГІС» розробило відповідний проект в 2015 р. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Спірна прибудова збудована на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту. Відповідно до п. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до п. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На час звернення до суду та ухвалення судового рішення проект відведення спірної земельної ділянки не був затверджений у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. В правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-180 цс14 вказано, що відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином відповідач зобов`язаний знести спірну самовільну забудову та звільнити самовільно захоплену спірну земельну ділянку. Відповідно до п. 7 постанови Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Отже у відповідача відсутні також правові підстави для заперечення позову з вказаних підстав. Так само в п. 11 постанови Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказано, що відповідно до пункту 4 статті 26, статті 27 Закону № 3038-VI право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. Разом з цим в ст. 212 ЗК України вказано, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до п. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до п. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В п. 1 ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України). Разом з цим відповідно до п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак відповідач просив суд відмовити в позові саме на припущенні можливості ухвалення в майбутньому позивачем рішення про затвердження розробленого ним проекту відведення земельної ділянки. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved