Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за відповідачем право власності на майно, яке не може буди виділено в натурі, а саме:Шафа-купе Braun (міжкімнатна перегородка)вартістю 4820 грн., придбана відповідно до Договору №2588 від 18.10.2007, ; транспортний засіб Audi 100 2.6, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами): [NUMBER], вартістю 143 685 грн.; Кондиціонер SamsungAQV 09 KBB, вартістю 12 295, 03 грн.;Накопичувач HDDWD 2000GB (WD20EARX), вартістю 942, 60 грн.;Акустика TALISMAN 2.1. JB-6330 вартістю 279 грн., Дитячі меблі, придбані на підставі Договору про виготовлення меблів №06/12/2011 від 06.12.2011, вартістю 8900 грн.;Меблі (диван та крісло),придбані відповідно до Договору № 7 від 28.11.2007, вартістю 5663 грн.;Натяжна стеля «DРS», придбана відповідно до Договору №ВК170/39 від 21.09.2007, вартістю 5320 грн.;Паркетна дошка відповідно до Рахунку №К0908-09-С від 09.08.2007, вартістю 5610, 02 грн.;Металопластикові вікна «Корса» придбані відповідно до Договору доручення 4-ДД-ДТ від 07.08.2007, вартістю 5782 грн., а всього на загальну суму майна в розмірі 193 296, 65 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію частки позивача у праві спільної сумісної власності на вище вказане майно, яке не може бути виділено в натурі, в сумі 96 648, 33 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.12.2001 між сторонами було укладено шлюб, від якого сторони мають двох дітей, [PERSON], 2002 р.н. та [PERSON], 2006 р.н. В подальшому за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2013 шлюб між сторонами було розірвано, діти після розлучення проживають разом з позивачем, питання про розподіл спільного сумісного майна сторонами в період шлюбу та по теперішній час не вирішувалось, згоди щодо поділу вказаного майна в добровільному порядку досягнуто не було, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду із позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачв судовому засіданніпросив відмовити в задоволенні позову, пояснив, що спірне майно передав позивачу. Від порядку поділу спільного майна подружжя, запропонованого позивачем відмовився, заперечував проти виплати компенсації. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.12.2001 до 09.10.2013 (а.с. 9), від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], 2002 р.н. та [PERSON], 2006 р.н. (а.с. 7, 8). Відповідно до Довідки ТОВ «Рембудсервіс ЛТД» вих. №51 від 05.05.2016 (а.с. 10), діти проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що спірне майно було набуте за час шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи: -Шафа-купе Braun (міжкімнатна перегородка) вартістю 4820 грн., придбана відповідно до Договору №2588 від 18.10.2007 (а.с. 11-13). Акт прийому-передачі підписаний позивачем 26.11.2007; -транспортний засіб Audi 100 2.6, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами): [NUMBER], придбаний 17.06.2006 на підставі Біржової угоди, вартістю 143 685 грн., що підтверджується Консультативним звітом про ринкову вартість КТЗ Audi 100 2.6, реєстраційний номер [NUMBER]; -Накопичувач HDDWD 2000GB (WD20EARX), вартістю 942, 60 грн., що підтверджується Фіскальним чеком від 03.10.2012 (а.с. 22); -Кондиціонер SamsungAQV 09 KBB, вартістю 12 295, 03 грн., що підтверджується Видатковою накладною № ЧКІСЗ-0012 від 09.05.2013, платник - відповідач, Акт виконаних робіт по встановленню кондиціонера також підписаний відповідачем (а.с. 19-20). -Акустика TALISMAN 2.1. JB-6330 вартістю 279 грн., що підтверджується Чеком № 12427 від 31.12.2012 (а.с. 23); -Дитячі меблі, придбані на підставі Договору про виготовлення меблів №06/12/2011 від 06.12.2011, вартістю 8900 грн. Вказаний договір підписаний позивачем; -Меблі (диван та крісло),придбані відповідно до Договору № 7 від 28.11.2007, вартістю 5663 грн.(а.с. 28). Вказаний Договір підписаний позивачем, Замовлення № 19 від 28.02.2007 на постачання вказаних меблів підписано позивачем (а.с. 29); -Натяжна стеля «DРS», придбана відповідно до Договору №ВК170/39 від 21.09.2007, вартістю 5320 грн. Договір, додатки до Договору та Акт виконаних робіт підписані позивачем (а.с. 30, 31, 32); -Паркетна дошка відповідно до Рахунку №К0908-09-С від 09.08.2007, вартістю 5610, 02 грн. (а.с. 33), Товарна накладна підписана позивачем, рахунок оплачено також позивачем; -Металопластикові вікна «Корса» придбані відповідно до Договору доручення 4-ДД-ДТ від 07.08.2007, вартістю 5782 грн. (а.с. 34). Вказаний Договір підписаний позивачем. Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За умовами ч.1,2,3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. У відповідності дост. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Враховуючи вказані норми права, а також наявні по справі докази, пояснення сторін з приводу джерел набуття спірного майна, суд приходить до висновку,що сторони набули спірне майно за спільні кошти. Судом також встановлено, що все спірне майно, яке придбавалось сторонами, придбавалось ними за час перебування в шлюбі. Зі змісту ч. 1 ст. 70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України вбачається, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 25Постанови Пленуму Верховного Суду України«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін протягом всього розгляду справи не надала суду доказів того, що вказане майно придбавалось за власні кошти будь-кого з них, а отже суд приходить до висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, відповідачем не надано доказів і того, що останній спірне майно передавав будь-яким чином позивачу. Суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на те, що визначене майно не було придбано та встановлено у квартирі відповідача за [ADDRESS], оскільки як свідчать надані позивачкою докази замовлення товарів та послуг, то за умовами договорів їх надання було погоджено саме у вказану квартиру. Також судом встановлено, що спірне майно неможливо поділити в натурі, враховуючи ту обставину, що сторони не досягли згоди щодо поділу спільного майна, суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки в спірному майні без його реального поділу і залишити майно у спільній частковій власності сторін. Тому, враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме, в порядку поділу майна подружжя, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] та за [PERSON] по 1/2 частині (за кожним) в наступному майні: Шафа-купе Braun (міжкімнатна перегородка);Транспортний засіб Audi 100 2.6, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами): [NUMBER];Кондиціонер Samsung AQV 09 KBB;Накопичувач HDD WD 2000GB (WD20EARX);Акустика TALISMAN 2.1. JB-6330; Дитячі меблі у відповідності до Договору про виготовлення меблів №06/12/2011 від 06.12.2011;Меблі (диван та крісло) у відповідності до Договору № 7 від 28.11.2007;Натяжна стеля «DРS»;Паркетна дошка відповідно до Рахунку №К0908-09-С від 09.08.2007;Металопластикові вікна «Корса» відповідно до Договору доручення 4-ДД-ДТ від 07.08.2007. Підстав для застосування строків позовної давності у відповідності до заяви відповідача на підставі ст..257 ЦК України суд не вбачає, оскільки позивач звернулась до суду у визначений вказаною статтею 3-х річний строк, який слід обчислювати з часу розірвання між ними шлюбу (рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 09.10.2013 року). Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі - 966, 49 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial