Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

В серпні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням збільшення розміру позовних вимог просить стягнути з відповідачки інфляційні втрати та три відсотки річних за період невиконання грошового зобов'язання з 1.10.2013р. по 17.12.2015р. в розмірі 253 868,83грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2014р. змінено рішення Святошинського районного суду м Києва від 4.09.2014р. та стягнуто з [PERSON] на його користь заборгованість за угодою № 05/08-13 від 5 серпня 2013р. в сумі 289 087грн. 50коп. Відповідно до вказаної угоди [PERSON] мала сплатити йому послуги за надання правової допомоги в 3-денний строк після надходження грошей, в т.ч. авансу від покупців. Згідно підписаного сторонами Акту, станом на 28.08.2013р. Угода № 5/08-13 від 5 серпня 2013р. виконана в повному обсязі, однак [PERSON] гроші не виплачує, протиправно ними користується, внаслідок чого інфляційні процеси майже вдвічі знецінили належну до стягнення суму. Лише 17 грудня 2015р. державна виконавча служба Святошинського РУЮ м. Києва, виконуючи в примусовому порядку рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2014р., стягнула з [PERSON] частину боргу в розмірі 227 517грн. 70коп. Враховуючи правову позицію Верховного суду України, оприлюднену в постановах від 6.06.2012р. у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011р. у справі № 6-38цс11, просить стягнути з відповідачки на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та три відсотки річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання - з 1.10.2013р. по 17.12.2015р. Представник відповідачки проти позову заперечує, посилаючись на те, що в угоді № 05/08-13 від 5.08.2013р. щодо надання правової допомоги [PERSON] [PERSON] не конкретизовано розмір вартості послуг виконавця, не передбачено взагалі яким чином і на який банківський рахунок (картку) замовник має перераховувати кошти виконавцю за надані послуги, в тому числі не конкретизовано відповідальність сторін за порушення умов даного договору. Крім того, відповідно до п. 3.1.2 Угоди щодо надання правової допомоги розрахунки, пов'язані з продажем зазначених в угоді домоволодінь мали здійснюватись в безготівковій формі і розрахунок з позивачем обумовлений надходженням коштів на рахунок/карту [PERSON] В ході судового засідання встановлено, що кошти від продажу домоволодіння та земельної ділянки [PERSON] на її банківський рахунок не надходили, а тому відсутні підстави для виплати 15% позивачеві. Також представник відповідачки вважає, що позивачем пропущена спеціальна позовна давність для стягнення неустойки (пені), якими, на її думку, є інфляційні втрати та 3% річних, оскільки згідно укладених договорів купівлі продажу домоволодінь від 29.08.2013р. грошові кошти відповідачка отримала під час їх підписання, однак з даним позовом позивач звернувся лише 26.08.2015р. Крім того, вважає розрахунки позивача неправильними, оскільки вони протирічать висновку суб'єкта оціночної діяльності. Також вважає, що угода про надання правової допомоги [PERSON] [PERSON] як адвокатом не відповідає Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки містить несправедливу умову щодо вартості послуг - 15% від сум, які надійдуть на банківську картку відповідачки. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду від 05 серпня 2013 року № 05/08-13 про надання правової допомоги /а.с. 5/. За даною угодою [PERSON] зобов?язувався виконувати представництво [PERSON] у взаємовідносинах з усіма органами влади з приводу звільнення від сторонніх осіб та тварин належних відповідачці домоволодінь за адресою [ADDRESS] пл. 0,1849га, при правовому супроводі, продажу зазначених домоволодінь на визначених Замовником умовах. Дані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2014р., яким частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на його користь вартість послуг по наданню правової допомоги в розмірі 289 087грн. 50коп. /а.с. 3,4/. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист і постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва від 19.01.2015р. відкрито виконавче провадження /ас 117/. 17.12.2015р. відділом державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві було перераховано на рахунок [PERSON] частину боргу в розмірі 227 517грн. 70коп., 22.03.2016р. видано свідоцтво про право власності на ? частину квартири [ADDRESS], придбаної [PERSON] на електронних торгах. /а.с. 81, 193/. Залишок боргу в розмірі 65 011,80грн. за заявою [PERSON] звернуто на пенсію боржника без перевірки майнового стану, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 19.08.2016р. /а.с. 195/. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов?язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи той факт, що відповідачка порушила грошове зобов'язання щодо сплати позивачу вартості послуг за надання правової допомоги в розмірі 289087грн. 50коп., позовні вимоги про стягнення на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України є обґрунтованими. Оскільки розмір грошового зобов'язання за договором остаточно був визначений рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2014р., суд, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, що міститься в постанові 6-3019цс-15 від 13.01.2016р., вважає, що прострочення виконання даного грошового зобов'язання відповідачкою [PERSON] почалось з 20.11.2014р. та тривало до часткового виконання даного рішення в примусовому порядку - до 17.12.2015р. Вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3-х відсотків річних за порушення виконання грошового зобов'язання в розмірі 65 011,80грн. позивач не заявляє, а тому суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених ним вимог. Індекс інфляції за період з 20.11.2014р. по 17.12.2015р. становить 146,439% (100,1 х 100,2 х 99,8 х 100,5 х 124,9 х 105,3 х 110,8 х 114 х 102,2 х 100,4 х 99,0 х 99,2), а тому інфляційні втрати за час прострочення в цей період складають 289 087,50 х 146,439% - 289 087,50 = 134 249грн. 34коп. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми за період з 20.11.2014р. по 17.12.2015р. складає: 289 087,50грн. х 3%: 365 днів х 407днів = 9 670грн. 32коп. Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати суми боргу за період з 20.11.2014р. по 17.12.2015р. в розмірі 134249грн. 34коп., 3% річних в розмірі 9 670грн. 32коп, а всього підлягає стягненню 143 919 грн. 66 коп. Посилання представника відповідачки на те, що інфляційні втрати та 3% річних є неустойкою /пенею/, а тому позивач, звернувшись до суду в 2015р., пропустив спеціальну позовну давність суд вважає безпідставним, оскільки інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов?язання і є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності, передбаченої Законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України), а тому на них розповсюджується загальний строк позовної давності. Твердження представника відповідачки про те, що умови угоди № 05/08-13 від 5.08.2013р., укладеної між [PERSON] та [PERSON] щодо вартості послуг є несправедливими, а тому угода відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсною суд до уваги не приймає, оскільки дана угода неодноразово була предметом розгляду судів і недійсною у встановленому порядку не визнана. Крім того, розмір зобов?язання за даною угодою визначений рішенням Апеляційного суду м. Києва, яке вступило в законну силу. На підставі викладеного,

Outcome: partial