Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

В провадженні суду перебуває вищевказана справа. Справа розглядається судом неодноразово. Так, ухвалою суду від 3.07.2019 року вимоги позивачів до [PERSON] за період з вересня 2014 року по квітень 2015 року та з вересня 2015 року по червень 2016 року (цивільні справи № 521/1275/16ц та № 521/7812/15ц) об`єднані в одне провадження. В обґрунтування своїх вимог позивачі послалась на те, рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19.10.2006 року з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стягнутий борг, три відсотка річних від простроченої суми та проценти на рівні облікової ставки НБУ за договором позики. Рішення суду відповідачем [PERSON] не виконане. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2014 року у виконавчому провадженні №41620297 з примусового виконання вищевказаного рішення було замінено стягувача [PERSON] її правонаступником [PERSON] . Позивачі стверджували, що свідоме невиконання відповідачем рішення суду надає їм право стягнення процентів за основним боргом застосування положень статті 625 ЦК України як стягнення інфляційні витрат та трьох відсотка річних від простроченої суми боргу. За наданими позивачами розрахунками розмір позовних вимог за позовними вимогами в періоди з вересня 2014 року по квітень 2015 року та з вересня 2015 року по червень 2016 року, які підлягають стягненню на користь [PERSON] становлять : проценти 74 793 грн. 40 коп. інфляційні витрати 214 365 грн. 67 коп. три відсотка річних 6 496 грн. 96 коп. які підлягають стягненню на користь [PERSON] становлять : проценти 18 712 грн. 45 коп. інфляційні витрати 53 591 грн. 42 коп. три відсотка річних 1 714 грн. Позивач [PERSON] , який є також представником позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач [PERSON] позов не визнав, стверджуючи, що до виниклих між сторонами правовідносин має бути застосована стаття 613 ЦК України як підстава відмови у позові, оскільки кредитори відмовились прийняти належне виконання зобов`язання, запропонованого боржником. Так, відповідач стверджував, що намагався виконати рішення Приморського суду м.Одеси, надсилав відповідачам грошові кошти частинами, які не прийняті позивачами, що підтверджується квитанціями, вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.04.2015 року. [PERSON] наполягав на тому, що сторони є колишніми родичами, сімейні стосунки між ними не склалися та відповідачі свідомо не отримують грошові кошти частинами на виконання рішення суду з метою постійного звернення до суду із аналогічними позовами за кожен рік після ухвалення судового рішення, що призводить до штучного збільшення заборгованості з метою позбавити його прав на об`єкт нерухомості кафе-бар « [INFO] », розташований по [ADDRESS] шляхом його реалізації в межах виконавчого провадження. З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнутий борг у сумі 69 116, 99 грн., на користь [PERSON] борг в розмірі 138 233, 32 грн., на користь [PERSON] борг в розмірі 50 624, 85 грн. Рішення суду набрало законної сили. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2014 року у виконавчому провадженні з примусового виконання вищевказаного рішення замінено стягувача [PERSON] її правонаступником [PERSON] . На час розгляду справи рішення суду не виконано, що не оспорювалось відповідачем в процесі розгляду справи. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд із тим, звернення особи із позовом про стягнення всією заборгованості за позикою, змінює порядок, умови і строк дії договору. Рішення суду про стягнення заборгованості, в даному випадку рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19.10.2006 року засвідчує такі зміни. Права кредитора нараховувати передбачені договором проценти припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням суду про стягнення заборгованості за договором позики заборгованість вказана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Зазначене узгоджується із постановою Великої Палати ВСУ від 28.03.2018 року у справі № 444, /9519/12. Аналіз вищевказаних норм закону свідчить про те, що наявність судового рішення, яке боржник не виконав в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за договором позики на користь позивачів згідно рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19.10.2006 року. Поряд із тим, позивачі як кредитори не позбавлені права на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За рішенням вищевказаного Приморського районного суду м. Одеси на користь позивачів стягнуті грошові кошти в валюті України, що передбачає застосування положень закону про інфляційні витрати, оскільки офіційний індекс інфляції це знецінення - зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні. Суд не погоджується із доводами відповідача про застосування до виниклих правовідносин положень статті 613 ЦК України, за якою кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, оскільки доказів належного виконання зобов`язання в повному обсязі [PERSON] в процесі розгляду справи не надано. При цьому, суд враховує право позивачів як кредиторів, визначене статтею 529 ЦК України, за якою кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Підстави для застосування судом статті 617 ЦК України, за якою особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили - відсутні. При вирішенні спору суд враховує, що встановлені ст. 625 ЦК України платежі є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Більш того, статтею 617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а стаття 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання. Вирішуючи питання про розмір інфляційних витрат за період прострочення з вересня 2014 року по квітень 2015 року та з вересня 2015 року по червень 2016 року а також трьох процентів річних від простроченої суми за спірний період суд не погоджується із математичним розрахунком позовних вимог, наданим позивачами. Так, при розрахунку інфляційних витрат суд враховує лист Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 року, відповідно до якого: - інфляційні витрати, які підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] за період прострочення з вересня 2014 року по квітень 2015 року становлять 3 162 грн., за період прострочення з вересня 2015 року по червень 2016 року становлять 2 263 грн. -інфляційні витрати, які підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] за період прострочення з вересня 2014 року по квітень 2015 року становлять 769 грн., за період прострочення з вересня 2015 року по червень 2016 року становлять 546 грн. Три відсотка річних на користь позивача [PERSON] за вищевказаний спірний період складають 4 906 грн. 52 коп. Три відсотка річних на користь позивача [PERSON] за вищевказаний спірний період складають 1 194 грн. 17 коп. Вказаний розрахунок, перевірений судом за математичними формулами та рекомендаціями ВСУ, відповідачем не спростований. Враховуючи викладене, на користь позивача [PERSON] в порядку статті 625 ЦПК України підлягає стяганню індекс інфляції 5 425 грн., три відсотка річних від простроченої суми боргу в розмірі 4 906 грн. 52 коп.; на користь позивача [PERSON] - індекс інфляції 1 315 грн., три відсотка річних від простроченої суми боргу в розмірі 1 194 грн. 17 коп. Судовий збір підлягає стягненню на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в порядку статті 141 ЦПК України в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial