Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

В позовній заяві представник позивача [PERSON] за дорученням [PERSON] зазначає, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя належить житловий будинок з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] По [ADDRESS] проживає [PERSON], який на відстані 0,5 м від земельної ділянки позивача розташував звалище каміння. Актом комісії Меджибізької селищної ради від 27.09.2016 року [PERSON] було рекомендовано змінити розміщення звалища каміння, з дотриманням норм законодавства, протягом місяця. Однак вказані вимоги [PERSON] не виконав, чим, як власник і землекористувач суміжної земельної ділянки з позивачем, відмовляється жити за правилами добросусідства та порушує законні права [PERSON] на землю. Звернення до державних органів та органів місцевого самоврядування щодо змушення [PERSON] припинити порушувати права власників домовоління по [ADDRESS] не дало бажаного результату, тому представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] звернувся в суд із позовом в якому просить усунути перешкоди у користуванні належними [PERSON] житловим будинком і господарськими будівлями та земельною ділянкою по [ADDRESS] шляхом зобов'язання відповідача - [PERSON], прибрати тимчасове звалище каміння розміщене на присадибній ділянці, що є власністю [PERSON] В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Крім того, [PERSON] пояснила, що каміння, яке викинув [PERSON] на своїй земельній ділянці неподалік її сараю призвело до утворення тріщин в будівлі, у погрібі вгнулася стіна, що порушує її право та псує її майно. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що для будівництва привіз каміння, яке скинув на свою земельну ділянку неподалік від межі [PERSON]. На даний час більшість каміння використано, а решта перекинуто на достатню відстань від земельної ділянки належної [PERSON], тому вважає що порушення закону ним не допускається. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і є непорушним. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власник володіє своїм майном на власний розсуд, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При цьому, згідно з приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. У випадку порушення його прав, не пов'язаного з позбавленням права власності, власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожне сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні враховуватися законні інтереси та вимоги власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва. Відповідно до п. 3.13 державних будівельних норм ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відстань між житловими будинками, житловими і громадськими, а також між виробничими будинками треба приймати на снові розрахунків інсоляції та розміщення гаражів передбачають переважно вбудованими або прибудованими до житлових будинків по лінії забудови або в гибині діляки. Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки віднайбільш виступаючої конструкції стіни повинна становити не менше 1,0 м. при цьому повинно бути забезпечення влаштування необхідних інженерно-тенічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів із покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Споруди призначені для утримання домашньої худоби або птиці, розміщуються в 4м і більше від кордону домоволодіння. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON], згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 05.03.1988 року є власником житлового будинку розташованого в [ADDRESS]. Згідно витягів із Державного земельну кадастру [PERSON] належать земельні ділянки: площею 0,2500 га - для будівництва і обслуговування житлового будину, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER], яка межує від Г до В із земельною ділянкою [PERSON]; площею 0,1420 га - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], яка межує від Б до А із земельною ділянкою [PERSON]. Із повідомлення Летичівської РДА Хмельницької області від 03.11.2016 року № 17/ОП, на звернення [PERSON], вбачається, що господарська споруда [PERSON] побудована з порушенням будівельних норм при забудові земельної ділянки, а саме 0,7 м. до межі земельної ділянки, замість 2,0 м, як зазначено в будівельному паспорті на забудову земельної ділянки, та при нормі 1,0 м.. Згідно акта обстеження земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], проведеного комісією Меджибізької селищної ради Летичівького району Хмельницької області від 15 листопада 2017 року, встановлено, що відстань від наявної огорожі з металевих стовпчиків та металевої сітки до одного вугла сараю становить один метр, а до іншого - сімдесят один сантиметр, і що каміння, що знаходиться на земельній ділянці [PERSON], розміщене на відстані 1 метра 40 сантиметрів від межі [PERSON], ознаки просідання відсутні; на подвір'ї [PERSON] копії від руху транспортних засобів біля сараю [PERSON] та видимих просідань грунту відсутні. Отже, із вище наведеного, вбачається, що сарай належний [PERSON] побудований з недодержанням будівельних норм при забудові земельної ділянки. Каміння на земельній ділянці [PERSON] розміщене на відстані 1,4 м від межі земельної ділянки належної [PERSON] та не утворює перешкод у користуванні останнім своїм майном та не може призвести до пошкодження його майна. За таких обставин позовна заява задоволенню не підлягає так як не порушує права [PERSON] на користування його майном та не призводить до його руйнування. На підставі наведеного ст.ст. 319, 321,329 ЦК України,

Outcome: dismissed