Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві особистої власності належить квартирв № [ADDRESS], однак в квартирі зареєстрований [PERSON], який в квартирі не проживає з 2001 року та його місце знаходження невідоме. Таким чином реєстрація відповідача в будинку створює незручності, додаткові витрати на його утримання, порушує їх право, як власників, на вільне користування та розпорядження своїм майном, у зв'язку з чим просять позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з наведених підстав у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. Представник Мукачівського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до ордеру на житлове поміщення № 005426 від 11.04.1990 року та реєстраційного посвідчення виданого виданого Мукачівським бюро технічної інвентаризації від 06.05.1994 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої власності . Відповідно до довідки б/н від 15.08.2014 року виданої ЖСК «Карпати» власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], до склад сім'ї якої входять: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно з актом від 15.08.2014 року, [PERSON], [INFO], в квартири [ADDRESS] не проживає з 2001 року. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 47597-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України) Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, втратив право на користування квартирою [ADDRESS] у зв'язку з його відсутністю за місцем проживання понад встановлений законом строк, а тому позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 243,60 грн. судових витрат.

Outcome: approved