Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом з урахування уточнення до [PERSON] про поділ майна подружжя, в обґрунтування якого вказала, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 29.04.2012 р. В період шлюбу у них народився син [PERSON] 24.04.2013 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21.07.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу, за спільні кошти подружжя придбало автомобіль FIAT GRANDE PUNTO 2013 року випуску, р.н. ВХ2080ВM, кузов ZFA19900000942509, за 129900грн., а також 20гр банківського золота 999,99 проби, за що сплатили 6707грн. Відповідач забрав золотий зливок собі при розірванні шлюбу, а автомобіль відчужив без згоди позивача, а тому позивач просить провести поділ спільного майна подружжя, стягнувши з відповідача 1/2 вартості вказаного майна, що становить 125860,50грн., а також понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що автомбіль продав своїй матері, оскільки цей автомобіль був придбаний за кошти, які його мати надала йому в борг, також вказав, що позивач була обізнана про необхідність повернення боргу та дала згоду на продаж автомобіля, золотий зливок залишився у позивача, просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, вказала, що автомобіль був відчужений під час спільного проживання, за згодою позивача, а кошти витрачені на потреби сімї, також вказала, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки поділу підлягає майно наявне у подружжя, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.04.2012 року, від якого народився син [PERSON] 24.04.2013 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21.07.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час шлюбу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 35 від 18.11.2013 року придбав автомобіль FIAT GRANDE PUNTO 2013 року випуску, р.н. ВХ2080ВM, кузов ZFA19900000942509, за 129900грн., а також 20гр банківського золота 999,99 проби, за що сплатив 6707грн. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серія 1-БВ № 099350, свідоцтва про народження дитини серія 1-БВ № 199392, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21.07.2015 року, договором купівлі-продажу з ТОВ «Італкарс» від 18.11.2013р. № 35, квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» № 000000045585 від 06.12.2013р. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Тобто законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, і обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, або іншої особи покладений на останнього. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Так, відповідно, ч. 1,3 ст. 65 СК передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. [PERSON] відчужив автомобіль FIAT GRANDE PUNTO 2013 року випуску, р.н. ВХ2080ВM, кузов ZFA19900000942509 своїй матері [PERSON] за 145000грн., що підтверджується повідомленням УДАІ у Хмельницькій області від 28.09.2015 № 5/10235, та довідкою-рахунком серія ВІА № 802160 від 14.10.2014р. При цьому доказів надання письмової згоди позивача на відчуження автомобіля відповідачем не надано, не здобуто таких і судом. Суд критично оцінює покази свідків [PERSON], [PERSON] щодо придбання спірного автомобіля за кошти батьків відповідача, оскільки вони суперечать іншим письмовим доказам зібраним по справі. За таких обставин, враховуючи відсутність згоди позивача на відчуження автомобіля, недоведеність відповідачем продажу вказаного майна в інтересах сім'ї чи на її потреби, позивач має право врахувати вартість вказаного автомобіля при поділі майна подружжя (абз.2 п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 16.2.2015р. № 174/15 середня ринкова вартість автомобіля FIAT GRANDE PUNTO 2013 року випуску, кузов ZFA19900000942509 становить 237921,00грн. За клопотанням представника відповідача призначено повторну судову автотоварознавчу експертизу, на предмет визначення дійсної ринкової вартості автомобіля, при цьому згідно ухвали суду на відповідача покладався обовязок надати спірний автомобіль експерту для огляду, проте автомобіль для огляду не представлений, у зв'язку з чим експертиза не проведена. Враховуючи такі обставини, при проведенні поділу майна подружжя судом взято до уваги вартість визначену згідно висновку експертизи від 16.2.2015р. № 174/15 в сумі 23792100грн., у звязку з чим з відповідача на користь позивача належить стягнути 118960,50грн. грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля FIAT GRANDE PUNTO 2013 року випуску, р.н. ВХ2080ВM, кузов ZFA19900000942509. Щодо стягнення 1/2 вартості золотого зливка вагою 20грн., то в цій частині належить відмовити, оскільки як зазначено п. 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділу підлягає майно наявне у подружжя та/або у третіх осіб, проте як позивач так і відповідач заперечують наявність у них спірного майна, крім цього позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розпорядився золотим зливком на власний розсуд. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи: витрат на правову допомогу; витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. 29.07.2015р. між позивачем та адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги в цивільній справі про стягнення аліментів та розподіл майна подружжя. Позивачем за вказаним договором сплачено 5000грн. Відповідно до абз 2 п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Згідно розрахунку витрат повязаних із наданням правової допомоги сума витрат позивача на правову допомогу становить 3572,80грн, які позивач також просить стягнути з відповідача (а.с. 90). Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги [PERSON] судом задоволено частково в сумі 118960,50грн., що становить 94,5% від заявлених в сумі 125860,50грн. Отже, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме з в сумі 3376,30грн. (3572,80х100:94,5). Крім цього з відповідача на користь позивача належить стягнути вартість проведеної судової експертизи в розмірі 800грн. При поданні позовної заяви з урахуванням уточнення ціна позову становила 125860,50грн., позивачем сплачено судовий збір в розмірі 243,60грн., в решті суми сплату судового збору відстрочено до ухвалення судового рішення по справі, у звязку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог, на користь позивача в розмірі 243,60грн., а на користь держави в розмірі 893,97грн. Таким чином на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 4419,90грн. (243,60грн.,+800грн.+3376,30грн.).

Outcome: approved