Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

В позові йдеться про неможливість подальшого спільного проживання подружжя (сторін по справі) в укладеному 31 жовтня 1992 року с. Стужиця Великоберезнянського району Закарпатської області шлюбі (актовий запис № 6). Від шлюбу сторони мають двох дітей, які на даний час є повнолітніми. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Відповідачка півтора роки тому разом з дітьми покинула позивача, залишивши його в безпорадному стані, так як він є інвалідом першої групи з діагнозом загальне захворювання опорно-рухового апарату та має залежність від сторонніх осіб для самообслуговування. Тому вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, не має. Примиритися вони не бажають. Посилаючись на дані обставини, позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. По справі встановлено, що 31.10.1992 року Стужицькою сільською радою народних депутатів Великоберезнянського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], після чого дружина обрала прізвище [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 6. Дана обставина стверджується свідоцтвом про шлюб від 31.10.1992 р. серії [NUMBER] (а.с. 3). Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. В результаті чого півтора року разом не проживають, жодних сімейних відносин не підтримують і поновлювати такі не мають наміру, а тому їх шлюб існує тільки формально. Дані викладені позивачем у позовній заяві обставини не заперечувалися відповідачем. Відповідно до ст.ст. 60 ч.1, 61 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи наведені у позові обставини, які не заперечувалися відповідачем, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін. Отже, позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб - розірванню. Оскільки позивач відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) звільнено від сплати судового збору, як інвалід першої групи, ці судові витрати 640 грн. судового збору - відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved