Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

В провадженні Каховського міськрайонного суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності. Позовна заява мотивована тим, що позивач з 27.01.1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Каховського міського суду від 27.10.1994 року шлюб розірвано. Та, лише, 22.09.2004 року у Каховському відділі РАЦС зареєстровано розірвання вказаного шлюбу. 15.12.1997 року на підставі договору купівлі-продажу, позивач придбала квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, оскільки розірвання шлюбу відбулось відповідно до рішення суду від 27.10.1994 року, а реєстрація розлучення 22.09.2004 року, то квартира , придбана на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.1997 року, з урахуванням положень ст. 44 КпШС України в редакції 1969 року є перешкодою у відчуженні через нотаріальні органи вказаної квартири, оскільки вважається, що спірну нерухомість позивач набула у шлюбі з відповідачем. Тому, просить усунути перешкоди у розпорядженні власністю. Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 11.02.2021 року провадження про справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Каховського міського суду від 27.10.1994 року , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с.4). На підставі договору купівлі-продажу від 19.12.1997 року, [PERSON] придбала нерухомість у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ( а.с.5). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.05.2019 року, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] ( а.с.10). В матеріалах справи міститься рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 11.01.2007 року, відповідно до якого скасовано реєстрацію [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( а.с.9). Відповідно до домової книги, [PERSON] , [INFO] , знятий з місця реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , 24.01.2007 року ( а.с.8). Постановою державного нотаріуса від 11.11.2020 року, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме в посвідченні договору дарування , належної їй квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ( а.с.22). Враховуючи те, що спірна нерухомість була придбана до 01 січня 2004 року, суд вважає необхідним застосувати до даних правовідносин норми\~Цивільного кодексу УРСР\~1963 року, закону України від 07.02.1991 №697-ХІІ «Про власність», Кодексу про шлюб та сім*ю від 20.06.1969 № 2006-VII. За змістом ст.\~86,\~128 ЦК УРСР\~право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Відносини власності регулюються\~Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно зі ст. 16\~Закону України «Про власність»\~майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і\~Кодексом про шлюб та сім`ю\~України. Відповідно\~ст.22 КпШС, діючого на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядженням цим майном. Статтею 28 КпШС\~визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст. 38 КпШС, за життя подружжя шлюб може бути розірваний шляхом розлучення за заявою одного з подружжя або їх обох. Стаття 44 КпШС, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до\~статті 112 ЦК УРСР\~(чинного на час набуття прав на спірний будинок та земельні ділянки) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Частиною другою вказаної статті визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Аналогічні положення містяться в\~ЦК України\~та\~СК України. Так, згідно з ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 60 СК України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов до висновку,що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved