Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

В серпні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна набутого в період шлюбу, визнання права власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS]. В подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги і просить суд розділити рухоме майно набуте з відповідачем в період шлюбу, виділивши їй: комплект м'яких меблів «Комбі»( кутовий диван з кріслом), комплект шкіряних меблів чорного кольору, пральну машину LGF 105 LDP серійний номер 911PWWKO25057, косметичний столик ( трюмо на хромовій нозі), тумбу для зберігання речей, комплект штор, газову колонку, котел, станцію для водопостачання. Відповідачу виділити тумбу під телевізор, диван, килим, телевізор «Самсунг», холодильник « Самсунг», мопед марки SUZUKI. Оскільки вартість домоволодіння істотно збільшилась за рахунок її грошових затрат, а також проведення нею робіт по переплануванню кімнат, добудови допоміжних приміщень коридору та тамбуру, газифікації спірного будинку, встановлення водопостачання, установки каміну, воріт з хвірткою, придбання та встановлення міжкімнатних дверей, тому просить суд визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS]. Відповідач позов не визнав, посилаючись на його безпідставність, оскільки позивачка не надала суду доказів, того, що вартість майна яке підлягає розподілу на момент розгляду справи відповідає дійсності, частина майна відсутня взагалі. Крім цього вважає, що вимоги позивачки про визнання права власності на спірний будинок є необґрунтованими, не надала суду належних і допустимих доказів про істотне збільшення вартості будинку в період шлюбу. Третя особа, комунальне підприємство «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» надало письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у шлюбі в період з 09.08.1985 року по 19.07.2012 року ( том 1 а.с.15,16). Позивачка не проживає в спірному будинку з травня 2008 року, що підтверджується копією довідки голови квартального комітету ( том 1 а.с.54). [PERSON] належить ? частини спірного житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 08.12.1989 року, посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою за реєстром № 5457 і договору дарування від 17.03.1990 року посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-783 ( том 1 а.с.60-63, 144). [PERSON] належить ? частина будинку [ADDRESS] на підставі договору міни від 28.11.1973 року посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою за реєстром № 4427 ( том 1 а.с.58,59,144). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( том 1 а.с.56). Вартість будинку [ADDRESS] станом на 28.09.2012 року складає 147309 гривень, що підтверджується довідкою комунального підприємства « Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» ( том 1 а.с.96). Газифікація житлового будинку [ADDRESS] була виконана Ізюмським УЕГХ 09.10.1991 року ( том 1 а.с.143). 04.10.2012 року позивачка вийшла заміж і змінила прізвище на [PERSON] ( том 1 а.с.230 оборот). Із довідки комунального виробничого водопровідно - каналізаційного підприємства вбачається, що централізація водопостачання домоволодіння [ADDRESS] Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості, внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, вона в разі спору може бути визнана за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні норми передбачені ст. 22 КпШС, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилось у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Із роз'яснень викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 вбачається, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом на тих підставах, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися внаслідок затрат подружжя і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна, як об'єкта та його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення і при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить істотність збільшення вартості майна як об'єкта. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсності його вартості на час розгляду спору Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, подавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Позивачкою і її представником не надано суду доказів, які б свідчили про визнання спірного будинку [ADDRESS] об'єктом на права спільної сумісної власності подружжя на підставі ч. 1 ст. 62 СК України. Не надано позивачкою доказів вартості рухомого майна, яке підлягає розподілу між подружжям. Сторони в судовому засіданні непогодили вартість майна, що підлягає розподілу. При таких даних позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed