Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа №932/17506/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, служба у справах дітей виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області про позбавлення батьківських прав. Позивач в обґрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку: [PERSON] , [INFO] . З часу припинення спільного проживання та розірвання шлюбу позивач проживає разом зі своє донькою окремо від відповідача. Відповідач не бере участі у вихованні та догляді за дитиною, не цікавиться станом її здоров`я, залишив дитину без моральної, матеріальної, фізичної підтримки, що є для дитини психологічною травмою. Відповідач халатно відноситься до своїх батьківських обов`язків. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 37800,00 грн. Просила позбавити відповідача батьківських прав у відношенні доньки [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилася, проте надала письмову заяву в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином. Представник третьої особи Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином. Представник Служби у справах дітей Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області направили листа про скерування ухвали суду від 17.02.2021 року за належністю. В судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 280 ЦПК України у відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2021 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції у Запорізькій області 03.10.2015 року. Сторони від шлюбу мають доньку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 21.04.2009 року. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2014 року шлюб зареєстрований 15.10.2005 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за №977. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2014 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІНН [NUMBER] , уродженця м. Дніпропетровська який проживає за адресою: [ADDRESS] , місце роботи не відомо, аліменти у розмірі 600 гривень щомісячно, на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , до її повноліття, тобто до [INFO] починаючи стягнення з дня подачі позову - з 24.09.2014 року. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із матір`ю. Згідно копії розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] має заборгованість перед позивачем по сплаті аліментів в сумі 37800,00 грн. Суд дійшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з такого: Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що висновки органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав - відсутні, позивачкою підстав для застосування такої міри відносно відповідача - навіть в тексті позовної заяви не наведено, що свідчить про відсутність даних про умисне ухилення відповідача від виконання батьківського обов`язку з утримання дитини, не наведено даних про роботу або намагання цього органу, відповідального за захист прав дітей, об`єктивно визначити ставлення батька до дитини, не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав відповідача піде на користь інтересам дитини. Установивши відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження свідомого нехтування батьком своїми обов`язками відносно малолітньої дитини, а також відсутністю навмисних дій з невиконання своїх обов`язків батьком, із урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги той факт, що відомостей про те, що батько не бажає продовжувати спілкуватися з дитиною, а також відсутність передбачених частиною першою статті 164 СК України підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, судом зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав у даній справі. Однак, судом встановлено факт наявності заборгованості зі сплати аліментів на дитину, але цей факт як самостійна підстава - не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Посилання позивача в позовній заяві на те, що батько не бажає спілкуватися з дитиною та не бере участь у її вихованні, відхиляється судом, оскільки не доведений позивачем у встановленому законом порядку. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У контексті вказаної практики суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Вказана позиція узгоджується з практикою та правовою позицією Верховного Суду, що висловлена у Постанові від 27.02.2020 року у справі № 161/8507/18 (провадження № 61-3670 св 19). В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати слід покласти на позивачку згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed