Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом Приватного підприємства «Електро-технічна лабораторія» до [PERSON] , Моторного (ТРАНСПОРТНЕ) страхового бюро України про стягнення суми збитків. Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Електро-технічна лабораторія» до [PERSON] , Моторного (ТРАНСПОРТНЕ) страхового бюро України про стягнення суми збитків, було відмовлено. До адреси суду 18 вересня 2020 року від відповідача надійшла заява про винесення додаткового рішення, у якому просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат по справі, шляхом стягнення з Приватного підприємства «Електро-технічна лабораторія» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 19 500 грн. Ст.270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Так, як вбачається з матеріалів справи та рішення суду, судом під час вирішення спору питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу адвоката не вирішено. Відповідно до наданих суду документів, а саме договір про надання правової допомоги від 4 червня 2019 року, акту-прийому - передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 04 червня 2019 року; платіжне доручення № 24469432 про оплату правових послуг в розмірі 14 900 грн. та 4 600 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи додано: саме договір про надання правової допомоги від 4 червня 2019 року, акту-прийому - передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 04 червня 2019 року; платіжне доручення № 24469432 про оплату правових послуг в розмірі 14 900 грн. та 4 600 грн. Відповідно до п.4.3 Договору про надання правової допомоги від 04 червня 2019 року, клієнт зобов`язаний оплатити надання правової допомоги на умовах визначених та узгоджених клієнтом та адвокатським об`єднанням та в додаткової угоди. Згідно до додаткової угоди до договору від 04 червня 2019 року клієнт оплачує послуги у фіксованому розмірі 19 500 грн. до початку виконання адвокатським об`єднанням обов`язків за договором та не пізніше трьох робочих днів з моменту укладення цієї додаткової угоди. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 16 вересня 2020 року визначений час на консультації та роз`яснення з правових питань протягом розгляду справи № 208/6685/19 у період часу з 23.12.2019 року по 16.09.2020 рік. Ознайомлення із матеріалами справи; складання та подання відзиву на позов, адвокатського запиту, клопотання про призначення експертизи; клопотання до суду щодо витребування доказів, а також участь у судових засіданнях. Відповідно до платіжних доручень № 24469432, № 24502288 від 24 грудня 2019 року та 25 грудня 2019 року [PERSON] оплачені послуги з надання правової допомоги відповідно до договору від 04.06.2019 року в розмірі 14 900 грн. та 4 600 грн. Враховуючи зазначене, суд вважає, що заявником документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу. Так, до адреси суду від представника позивача Приватного підприємства «Електро-технічна лабораторія» Пацкова М.Л. надійшло клопотання про відмову в задоволенні заяви про стягнення судових витрат на правову допомогу, де позивач вважає, що відповідачем не надано доказів реальності зазначених витрат, платіжні доручення не можуть бути доказом витрат [PERSON] , тому як платником зазначений не [PERSON] , а юридична особа, копії платежів не завірені; розмір витрат на правову допомогу необґрунтований, не зазначений механізм розрахунку витрат на правову допомогу; не зазначена вартість кожної конкретної послуги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, з урахуванням вимог ч.4 ст.137 ЦПК України та ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також до розміру задоволених вимог позивач, суд приходить до зменшенню витрат та до стягненню з позивача підлягає сума пов`язана з правничою допомогою адвоката в розмірі 15 000 грн. Враховуючи вкладене та

Outcome: approved