Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначав, що 19.05.2008 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №2351-н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 914 000 грн. 00 коп. з терміном його повернення до 19.05.2028 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Також вказаним договором було передбачено сплачення пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків по кредиту. В забезпечення зобов'язання за вказаним кредитним договором між ним та відповідачем 20.05.2008 р. також був укладений іпотечний договір, відповідно до якого відповідач в забезпечення вищевказаного зобов'язання передав йому в іпотеку належну відповідачу земельну ділянку площею 0.1000 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розміщена за адресою: [ADDRESS], яка має кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до вищевказаного кредитного договору ним була надана відповідачу обумовлена договором сума кредиту. Відповідач зобов'язання по кредитному договору не виконував, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 09.08.2015 р. складає 2 669 852 грн. 78 коп., з яких 911 951 грн. 76 коп. - сума заборгованості за кредитом, 1 066 309 грн. 16 коп. - сума заборгованості за відсотками, 275 109 грн. 98 коп. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 416 481 грн. 88 коп. - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків. В рахунок погашення вищевказаної заборгованості позивач просив звернути стягнення на вищевказану земельну ділянку шляхом визнання права власності на вказану вище земельну ділянку за ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В заяві, направленій до суду представник позивача вимогу підтримав та просив суд слухати справу у його відсутність (а.с. 68). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином (а.с. 66,67). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст.224 ЦПК. Дослідив письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою статті 36 того ж Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України про іпотеку. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться мова про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Оскільки, відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи тільки в межах заявлених ними вимог, а вимога позивачем не змінена та з урахуванням вищевикладених доводів суд вважає, що позов задоволенню і не підлягає.

Outcome: dismissed