Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] ПФУ в Новобузькому районі звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], за яким просив стягнути з останнього 864,46 грн. збитків, завданих позивачу несплатою страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідач мав статус фізичної особи-підприємця, проте після припинення ним у липні 2014 року підприємницької діяльності було виявлено, що ним у 2010 році не сплачено страхові внески в вищезазначеному розмірі. Представник позивача у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, представника до суду не направив. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про їх права та взаємини, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на таке. Відповідно до п. 3\~ст. 11 Закону України від 09.07.2003 № 1058- IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»\~(далі - Закон № 1058) особами, що підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню (застрахованими особами) визначені фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Згідно з п. 5\~ст. 14 Закону № 1058застраховані особи, зазначені в п. З та 4\~ст.11 цього Закону\~є страхувальниками, а у відповідності до ч.І\~ст. 15 Закону № 1058\~- платниками страхових внесків. Згідно з п. 6 ч. 2\~ст. 17 Закону № 1058\~(в редакції\~Закону, яка діяла на момент виникнення заборгованості) ці страхувальники зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. На підставі п. 6\~ст. 20 Закону № 1058\~страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. При цьому, у відповідності до п. 12\~ст. 20 Закону № 1058, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Відповідно до п. 2\~ст. 106 Закону № 1058\~(в редакції\~Закону, яка діяла на момент виникнення заборгованості) суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені\~ст. 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (недоїмкою). Територіальні органи Пенсійного фонду України на підставі\~ст. 106 Закону № 1058\~(в редакції\~Закону, яка діяла на момент виникнення заборгованості) надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Судом встановлено, що з 10.03.2010 року відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що свідчить відповідне Свідоцтво, серії В03 за № 110863 (а.с.6). З врахуванням мінімального розміру страхового внеску у 2010 році та з урахуванням сплачених сум, відповідачу потрібно було здійснити доплату до мінімального внеску у сумі 864,46 грн. Своєчасно нараховані суми сплачені не були, в результаті чого утворилась недоїмка. Тому, відповідно до\~ст. 106 Закону №1058\~відповідачу було надіслано вимогу №Ф-21у від 16.11.2012 року, яку він отримав 20.12.2012 року. В передбачені\~законом\~терміни відповідач вимогу не оскаржив, тому вимога вважається узгодженою. Борг по страховим внескам, який залишився не сплачений у сумі 864,46 грн., відповідач до цього часу не погасив. 07 липня 2014 року набрав чинності\~Закон України від 13.05.2014 №1258- VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом»\~яким запроваджено процедуру припинення діяльності фізичної особи - підприємця протягом одного дня. З дня набрання чинності вищевказаним\~Законом\~повністю скасована попередня процедура реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, в тому числі й проведення позапланових перевірок та отримання довідок від органів доходів та зборів та Пенсійного фонду України про відсутність заборгованості, або очікування спливання строків надання таких довідок (або відмову у їх наданні) для проведення державної реєстрації за принципом «мовчазної згоди». Відповідно до відомостей з реєстру страхувальників відповідач припинив свою підприємницьку діяльність 14.07.2014 року ( а.с.5). Водночас,\~Законом № 1258\~внесено зміни до ч. 6\~ст. 15 Закону №1058, а саме з 07.07.2014 ч. 6\~ст. 15 Закону № 1058\~викладена в наступній редакції: «Зняття з обліку страхувальника здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, страхувальників - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок страхувальника та проведення остаточного розрахунку, а страхувальників, на яких не поширюється дія\~Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - за їх заявою після проведення передбачених законодавством перевірок страхувальника, звірення розрахунків з ним і проведення остаточного розрахунку». Таким чином, в результаті припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця його зобов'язання перед Пенсійним фондом не припиняються, а залишаються за ним, як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Статтею 609 ЦК України\~встановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли\~законом\~або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Відповідно до ч. 3 ст. 46\~Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 № 755-ІV фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Згідно із\~статтею 51 ЦК України\~до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено\~законом\~або не випливає із суті відносин. Відповідно до\~статті 52 ЦК України\~фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із\~законом\~не може бути звернено стягнення. Відповідно до ч. 4\~ст. 25 ЦК України\~цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Ураховуючи, що фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном - і тим, яке використовувалось для здійснення підприємницької діяльності, і тим, яке не використовувалося, після припинення нею здійснення підприємницької діяльності та виключення з Реєстру, фізична особа відповідає за зобов'язаннями, взятими на себе як суб'єктом підприємницької діяльності, всім належним їй майном як фізичній особі. Такі ж висновки містяться в Постанові Верховного суду України від 04.12.2013, яка є обов'язковою для застосування судами при розгляді вказаної категорії справ. Втрата відповідачем статусу субєкта підприємницької діяльності і, як наслідок, статусу страхувальника, унеможливлює стягнення існуючої суми боргу, як недоїмки, штрафної санкції та пені, в порядку адміністративного судочинства з посиланням на\~статтю 106 Закону №1058\~і зумовлює кваліфікацію цієї заборгованості як суму завданої відповідачем шкоди Пенсійному фонду України виходячи з такого. Згідно з ч. 1\~ст. 71 Закону № 1058\~бюджет Пенсійного фонду України визначений як план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок страхових внесків до солідарної системи та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом.\~Стаття 73 Закону №1058\~передбачає використання коштів Пенсійного фонду на виплату пенсій, надання соціальних послуг, оплату послуг з виплати та доставки пенсій. Несплатою страхових внесків до солідарної системи під час перебування в статусі страхувальника відповідач завдав шкоди управлінню та Пенсійному фонду в цілому, і, відповідно, охоронюваним\~законом\~соціальним правам застрахованих осіб, оскільки саме з бюджету Пенсійного фонду України здійснюється фінансування пенсій та соціальних послуг, передбачених\~Законом № 1058. Як встановлено ч. 1\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог в повному обсязі, щодо стягнення з відповідача завдано шкоди управлінню на суму 864,46 грн. На підставі\~ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1218 гривень.

Outcome: approved