Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом та обґрунтовувала його тим, що їй належить право на земельну частку (пай) розміром 3,75 умовних кадастрових гектарів в землі, що перебувала в колективній власності КСП «Комунар». Згідно зі схемою розподілу земельних часток (паїв) позивач має право на приватизацію земельної ділянки, позначеної №111. Водночас, під час розробки технічної документації із землеустрою стало відомо про те, що на межі цієї ділянки накладаються межі іншої земельної ділянки з кадастровим номером 3220886200:05:002:0089, яка належить ТОВ «Аеро-Клуб» на підставі договору купівлі-продажу від 17 червня 2008 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №657531 від 10 липня 2008 року. Ця обставина перешкоджає позивачу здійснити право на приватизацію розпайованої земельної ділянки. Тому [PERSON] просила суд визнати недійсним та скасувати розпорядження Бориспільської РДА, яким був наданий дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером 3220886200:05:002:0089, а також визнати недійсними договір купівлі-продажу цього обєкту нерухомого майна від 17 червня 2008 року та виданий на підставі нього державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №657531 від 10 липня 2008 року. В ході розгляду цивільної справи представник позивача [PERSON] двічі подавала заяви про зміну предмета позову (а.с.51-52, 71-72): врешті-решт, просить визнати не-дійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №228708, виданий 22 травня 2008 року ТОВ «Екоінтерком»; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 17 червня 2008 року між ТОВ «Екоінтерком» та ТОВ «Аеро-Клуб»; а також визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №657531, виданий 10 липня 2008 року ТОВ «Аеро-Клуб». У судовому засіданні інший представник позивача [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. Представники ТОВ «Екоінтерком», ТОВ «Аеро-Клуб» та Бориспільської РДА жод-ного разу не зявились у судові засідання. Водночас, вони неодноразово у встановленому порядку повідомлялись про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина під-тверджується численною поштовою кореспонденцією, що міститься в матеріалах цивіль-ної справи. Представник ТОВ «Ревне» [PERSON] заперечує проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що висновок експерта №1-30/08 від 30 серпня 2016 року є недостовірним. В матеріалах цивільної справи відсутні інші належні та допустимі докази на підтвердження того, що межі земельної ділянки ТОВ «Аеро-Клуб» накладаються на межі земельної ділянки, яку позивач має намір приватизувати. Тому представник ТОВ «Ревне» [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 3,75 умовних кадастрових гектарів в землі, що перебувала в колективній власності КСП «Комунар». Згідно зі схемою розподілу земельних часток (паїв) він мав право на привати-зацію земельної ділянки, позначеної №111. Ці обставини підтверджуються копією довідки виконавчого комітету Ревненської сільської ради №94 від 15 листопада 2006 року (а.с.9 т.1) та копією витягу зі схеми розподілу земельних часток (а.с.15 т.1). 26 березня 2001 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №059999 (а.с.10 т.1). У такий спосіб замість земельної частки (паю) він набув право власності на земельну ділянку площею 3,88 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Ревненської сільської ради Бориспільського району. Водночас, рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 21 червня 2007 року (а.с.11 т.1) вказаний державний акт на право приватної власності на землю був визнаний недійсним. Ця обставина свідчить про те, що право власності [PERSON] на привати-зовану ним земельну ділянку припинилось, він знову став власником земельної частки (паю) розміром 3,75 умовних кадастрових гектарів в землі, що перебувала в колективній власності КСП «Комунар». Ця обставина додатково підтверджується копією довідки виконавчого комітету Ревненської сільської ради №218 від 13 вересня 2013 року (а.с.13 т.1). 31 січня 2012 року [PERSON] помер. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 16 грудня 2013 року (а.с.12 т.1) за його дочкою [PERSON] було визнано право на земельну частку (пай) розміром 3,75 умовних кадастрових гектарів в землі, що пере-бувала в колективній власності КСП «Комунар». У такий спосіб вона набула право на приватизацію земельної ділянки, яка в схемі розподілу земельних часток (паїв) позначена за №111. Розпорядженням Бориспільської РДА №284 від 11 квітня 2014 року (а.с.14 т.1, а.с.30 т.2) позивачу був наданий дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ревненської сільської ради Бориспільського району. Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] повторно розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, розпайованої її батьку [PERSON] Водночас, 22 травня 2008 року ТОВ «Екоінтерком» отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №228708. У такий спосіб ТОВ «Екоінтерком» набув право власності на земельну ділянку площею 2,4765 га з кадастровим номером 3220886200:05:002:0089 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, розташовану в адміністративних межах Ревненської сільської ради Бориспільського району. Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України в редакції, чинній на той час, надання у користування або у власність земельної ділянки, що перебувала у користуванні або у власності іншої особи, провадилась лише після вилучення її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і осново-положних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як розяснив Європейський суд з прав людини, при зясуванні змісту поняття «майно» недостатньо керуватись національним законодавством, адже поняття «майно», як і «власність» має досить широке тлумачення та охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) як матеріальних, так і не матеріальних. Зокрема, у справі «[PERSON] Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» під майном розуміються «правомірні очікування» та «законні сподівання». Так, з висновку експерта №1-30/08 від 30 серпня 2016 року за результатами про-ведення судової земельно-технічної експертизи (а.с.1-13 т.2) вбачається, що на межі земельної ділянки, розпайованої [PERSON] та яку має намір приватизувати позивач, накладаються межі земельної ділянки площею 2,4765 га з кадастровим номером 3220886 200:05:002:0089 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, розташованої в адміністративних межах Ревненської сільської ради Бориспільського району. Ця обставина додатково підтверджується копією протоколу проведення перевірки електронного документа №ПП-3200038102014 від 23 жовтня 2014 року та копією рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру №РВ-3200085062014 від 23 жовтня 2014 року (а.с.19, 20 т.1). Водночас, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що вказана земельна ділянка у встановленому порядку вилучалась з колективної власності КСП «Комунар». Тому набуття цієї земельної ділянки у власність ТОВ «Екоінтерком» відбулось з істотним порушенням ч.5 ст.116 ЗК України та перешкоджає [PERSON] здійснити право на приватизацію розпайованої земельної ділянки, на що вона має цілком правомірні та законні сподівання. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності належить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №228708, виданий 22 травня 2008 року ТОВ «Екоінтерком». Встановлено, що 17 червня 2008 року ТОВ «Екоінтерком» уклав з ТОВ «Аеро-Клуб» договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.54 т.1), за яким ТОВ «Екоінтерком» від-чужив у власність ТОВ «Аеро-Клуб» земельну ділянку площею 2,4765 га з кадастровим номером 3220886200:05:002:0089 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, розташовану в адміністративних межах Ревненської сільської ради Бориспільського району. 10 липня 2008 року ТОВ «Аеро-Клуб» отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №657531 від 10 липня 2008 року (а.с.53 т.1). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодер-жання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Встановлено, що ТОВ «Екоінтерком» незаконно набуло право власності на земельну ділянку площею 2,4765 га з кадастровим номером 3220886200:05:002:0089 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, розташовану в адміні-стративних межах Ревненської сільської ради Бориспільського району. Тому ТОВ «Еко-інтерком» не мало права розпоряджатись цим обєктом нерухомого майна. Ця обставина свідчить про те, що укладений ним договір купівлі-продажу земельної ділянки суперечить ч.1 ст.319 ЦК України. З огляду на це суд вважає, що з метою повного відновлення прав позивача належить визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 17 червня 2008 року між ТОВ «Екоінтерком» та ТОВ «Аеро-Клуб», та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №657531, виданий 10 липня 2008 року ТОВ «Аеро-Клуб». Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони про-порційно розміру задоволених позовних вимог. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Встановлено, що [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1 т.1). Предявлений нею позов задоволений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з кожного відповідача на користь [PERSON] належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 121 гривні 80 копійок (243 : 2).

Outcome: approved