Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

В позовній заяві позивач просив суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою, що був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Онуфріївського районного управління юстиції Кіровоградської області 09.08.2010 року, актовий запис № 28, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося внаслідок несумісності характерів та поглядів на спільне подружнє життя, через що збереження шлюбу є не можливим. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, пославшись на обставини, викладені у позові, відмовився від відшкодування понесених витрат та пояснив, що близько року у нього з відповідачкою подружнє життя та порозуміння відсутні, спільне господарство не ведеться. На початку їх спільного проживання між його донькою та відповідачкою, з вини останньої, виник конфлікт, через що донька 3 роки не приходить додому. Починаючи з березня 2013 року, він та відповідачка не можуть найти спільної мови, через що у вересні 2013 року подали заяву про розірвання шлюбу до відділу реєстрації актів цивільного стану, але в призначений час відповідачка до зазначеного відділу не з'явилася. 07.11.2013 року він підготовив позов про розірвання шлюбу, але не подав до суду, оскільки відповідачка попросила дати їй час для зміни свого відношення. Після цього змін в стосунках не відбулося, відповідачка продовжувала ображати його, безпідставно ревнувати спочатку до однієї, а потім іншої особи, висміювати його політичну діяльність. Авторитету у сім'ї він не має, його думка для відповідачки є неважливою. З 23.01.2014 року вони довіри один до одного не мають, не розмовляють. Він не примушував відповідачку ходити до церкви. Відповідачка має постійну роботу та власне житло. Позивач також просив не задовольняти заяву відповідачки про надання часу на примирення, оскільки його позов є обміркований і відповідачка своїх обіцянок про зміну свого відношення до сім'ї тривалий час не виконує. Відповідачка позов не визнала, просила дати час на примирення і пояснила, що важливих причин для розірвання шлюбу вона не бачить. Основною причиною є те, що відповідач хоче щоб вона ходила до тієї ж церкви, що і він. 23.01.2014 року їй стало відомо, що позивач подав позов про розірвання шлюбу до суду, але заходів для примирення вона не вживала, плануючи зробити це в майбутньому. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, спільних дітей не мають, кожен із них має власні доходи та житло. Із пояснення у судовому засіданні позивача, яке не спростовувалося відповідачкою, видно, що близько року у сторін подружнє життя та порозуміння відсутні, спільне господарство ними не ведеться. З 23.01.2014 року сторони довіри один до одного не мають, не розмовляють. Суд, взявши до уваги пояснення позивача, прийшов висновку, що збереження шлюбу між сторонами не можливе. Між сторонами існують шлюбно-сімейні правовідносини, які врегульовано ст.ст. 104 - 120 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 24 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд не бере до уваги заяву відповідачки про надання часу на примирення, оскільки вона, знаючи, що 23.01.2014 рок позивач подав позов про розірвання шлюбу до суду, заходів для примирення не вживала. Крім того, з метою примирення суддею проводилися бесіди з сторонами. На підставі ст. ст. 104 - 120, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved