Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

В своєму позові [PERSON] посилається на те, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: вул. Молодіжна, буд. 4 в с. Ожеве Сокирянського району Чернівецької області . На даний час відповідач зареєстрований як проживаючий в належному їй житловому будинку. [PERSON] з її згоди був зареєстрований в її будинку, як її племінник. Відповідач за місцем своєї реєстрації ніколи фактично не проживав. Востаннє він зявився на території домоволодіння за адресою вул. Молодіжна, 4 с. Ожеве Сокирянського району Чернівецької області в 2010 році, однак в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Завідувачем Сокирянського районного сектору Державної міграційної служби їй відмовлено у знятті з реєстрації в будинку відповідача та рекомендовано звернутися з позовом до суду. Посилаючись на ст.405 ч.2 ЦК України, просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в належному їй житловому будинку №4 по вул. Молодіжній в с. Ожеве Сокирянського району Чернівецької області. Позивач в судове засідання не зявилася, однак подала письмову заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила суд розглянути справу за її відсутності. Надала згоду на заочний розгляд справи. Будучи у відповідності до положень ст.ст.74 ч.5, 76 ч.ч.4,9 ЦПК України належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відповідач в судове засідання не зявився, про причини свого незявлення суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Сокирянського районного сектора УДМС України в Чернівецькій області в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його присутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. За таких обставин та у відповідності до вимог ст.ст.224-226 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. З досліджених судом письмових доказів судом встановлено, що згідно договору дарування, посвідченого 03.03.1994 року приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №275 та зареєстрованого в Чернівецькому ОБТІ в реєстровій книзі за №3, стор. №76 за реєстровим №315 від 31.03.1994 року, [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Молодіжній, 4 в с. Ожеве Сокирянського району Чернівецької області. З виданої виконавчим комітетом Ожівської сільської ради довідки №1198 від 21.12.2015 року встановлено, що до складу сімї, зареєстрованої за вищевказаною адресою, входить відповідач. Із складеного депутатом Ожівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області [PERSON] та затвердженого сільським головою с.Ожеве акту від 21.12.2015 року встановлено, що [PERSON] за адресою: по вул. Молодіжній, буд. 4 в с. Ожеве Сокирянського району фактично не проживає з 18.01.2010 року, тобто більше одного року. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1383-1У (надалі Закон) реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст.7 вищезазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто, питання реєстрації місця проживання особи відносяться до категорії понять, які регулюються житловим законодавством. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідач фактично не проживає в будинку позивача без поважних причин та відсутній в даному будинку з січня 2010 року, тобто більше одного року. За таких обставин, є всі передбачені законом підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в належному позивачу житловому будинку, тому позовні вимоги суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. В позовній заяві позивач не наполягала на стягненні з відповідача понесених нею судових витрат, тому суд не вирішує питання про їх стягнення. На підставі ст. 405 ч.2 ЦК України, ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1383-1У та

Outcome: approved