Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

в позові вказано, що позивач є власником квартири за адресою: кв. [ADDRESS] , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є одноособовим власником майна. В належній позивачці квартирі зареєстрований відповідач, який є її колишнім чоловіком. В житлі відповідач не проживає понад півтора року, з часу припинення шлюбних відносин. На день подання позову в Івано-Франківському міському суді перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами. Реєстрація відповідача в квартирі порушує права позивача на вільне розпорядження та користування майном, спричиняє збільшення щомісячних витрат з комунальних платежів. Позивач зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача з проханням знятись з реєстрації, відповідач добровільно знятись з реєстрації місця проживання відмовився. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, клопотань щодо реалізації прав суду не подано. Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Отже правові наслідки не прибуття в судове засіданні сторін та їх уповноважених представників покладено повністю на відповідні сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні обставини. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] шлюб сторін зареєстровано 06.06.2019, актовий запис №983. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником двох кімнатної квартири, загальною площею за адресою: квартира [ADDRESS] є [PERSON] , частка власності 1/1. Згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС України в Івано-Франківській області відповідач [PERSON] зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ч. 1 ст. 316 ЦК України вказано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В ч. 1 ст. 317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В ч. 2 ст. 317 ЦК України вказано, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Так в ч. 2 ст. 405 ЦК України вказано, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Згідно правової позиції Верховного Суду викладеного в Постанові від 28/04/2020 в справі №761/20452/17 аналіз норми ст.405 ЦК України дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті71,72,116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). В п. 1 ст. 317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. В статті 1 Протоколу першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право власності власника на майно. Таким чином позов обґрунтовано належними правовими підставами. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved