Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в якому вказувала, що 18 січня 2014 року в денний час в місті Вознесенську Миколаївської області в приміщенні орендованого офісу за адресою: [ADDRESS] [PERSON], з метою заволодіння чужим майном, під приводом прийняття замовлення на виконання робіт по виготовленню та встановленню ПВХ - конструкцій, а саме метало-пластикових вікон та дверей, шляхом обману та зловживання довірою [PERSON] заволодів належними їй грошовими коштами в сумі 1 350 грн., які привласнив та витратив на власні потреби, чим заподіяв останній матеріальну шкоду в розмірі 1 350 грн.. Проте частину коштів в розмірі 350 грн. в подальшому повернув. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 травня 2014 року (залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 30 липня 2014 року) [PERSON] за вчинення цього та інших злочинів було засуджено за ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України. Оскільки відповідач залишок коштів добровільно не повернув, а тому позивачка просила стягнути з нього 1 000 грн. в порядку відшкодування матеріальної шкоди в судовому порядку. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст.. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому з пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи встановлено, що 18 січня 2014 року в денний час в місті Вознесенську Миколаївської області в приміщенні орендованого офісу за адресою: [ADDRESS] [PERSON], з метою заволодіння чужим майном, під приводом прийняття замовлення на виконання робіт по виготовленню та встановленню ПВХ - конструкцій, а саме метало-пластикових вікон та дверей, шляхом обману та зловживання довірою [PERSON] заволодів належними їй грошовими коштами в сумі 1 350 грн., які привласнив та витратив на власні потреби, чим заподіяв останній матеріальну шкоду в розмірі 1 350 грн.. Проте частину коштів в розмірі 350 грн. в подальшому повернув. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 травня 2014 року (залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 30 липня 2014 року) [PERSON] за вчинення цього та інших злочинів було засуджено за ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України. Матеріальна шкода, завдана внаслідок скоєння злочину, відшкодовується потерпілій особі винною на загальних підставах, проте з особливостями, передбаченими законом. Зокрема, згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки. Матеріальне становище особи, яка завдала шкоду внаслідок вчинення злочину не підлягає врахуванню під час відшкодування такої шкоди (ч. 4 ст. 1193 ЦК України). З врахуванням встановлених обставин суд вважає, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає повному задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь державного бюджету також підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved