Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на ? частину торгівельних павільйонів (малих архітектурних форм), що розташовані за адресами : [ADDRESS] ; м.Одеса, [ADDRESS] ; м.Одеса, [ADDRESS] ; м.Одеса, [ADDRESS] ; м.Одеса, [ADDRESS] ; а також шляхом стягнення ? частини доходів, які відповідач [PERSON] отримав або мав отримати за рахунок особистого використання вищевказаних торгівельних павільйонів (малих архітектурних форм) за період з 01.06.2004 року по 03.04.2008 року, вказуючи, що ці торгівельні павільйони (малі архітектурні форми) були придбані та встановлені за вказаними вище адресами під час зареєстрованого шлюбу між нею і відповідачем та за рахунок їхніх спільних сумісних коштів. В судовому засіданні [PERSON], який є представником позивача [PERSON], підтримав позов, а відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не визнали позов, посилаючись, що спірні павільйони (малі архітектурні форми) були придбані відповідачем вже після розірвання шлюбу з позивачем і за свої особисті грошові кошти. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 березня 2000 року по 03 квітня 2008 року. Під час шлюбу та на цей час сторони займаються приватною підприємницькою діяльністю та є фізичними особами - підприємцями. 01 червня 2004 року відповідач [PERSON] як приватний підприємець, з метою здійснення роздрібної торгівлі фасованими товарами, уклав з відділом дозволів та узгоджень Управління розвитку торгівлі та побутового обслуговування Одеської міської ради договори оренди окремого індивідуально визначеного майна №№ 981, 982, 985, 986, 987, терміном дії по 01 червня 2005 року, за умовами яких прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - тверде покриття, що знаходиться за адресами : м.Одеса, [ADDRESS], площею 6,00 кв.м. ; м.Одеса [ADDRESS], площею 6,00 кв.м.; м.Одеса, вул.[ADDRESS], площею 6,00 кв.м. ; м.Одеса, [ADDRESS], площею 6,00 кв.м. ; [ADDRESS], площею 6,00 кв.м., - яке є комунальною власністю та використовується для розміщення і експлуатації некапітальних пунктів дрібно-роздрібної торгівельної мережі. Пункти 1.1., 1.2., 2.1. цих договорів передбачають, що передане в оренду майно повинно бути використано виключно для розміщення та експлуатації некапітального пункту дрібно-роздрібної торгівельної мережі - кіоску. При цьому, суд виходить з того, що той факт, що відповідачем [PERSON] були розміщені та експлуатувались некапітальні пункти дрібно-роздрібної торговельної мережі - торгівельні павільйони (кіоски, малі архітектурні форми) за вищевказаними адресами повністю підтверджується фактом виконання ним умов договорів оренди окремого індивідуально визначеного майна №№ 981, 982, 985, 986, 987 від 01.06.2004 року. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що відповідачем [PERSON] за час шлюбу з позивачем [PERSON] були придбані торгівельні павільйони (кіоски, малі архітектурні форми), які були розміщені за згаданими адресами відповідно до умов договорів оренди окремого індивідуально визначеного майна №№ 981, 982, 985, 986, 987 від 01.06.2004 року. Згідно приписів ч.1, 2 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. При цьому, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.4 ст.61 СК України, речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача щодо того, що торгівельні павільйони (кіоски, малі архітектурні форми), що були розміщені та експлуатувались відповідачем за вказаними вище адресами на підставі договорів оренди окремого індивідуально визначеного майна №№ 981, 982, 985, 986, 987 від 01.06.2004 року, вважаються об'єктами спільного сумісного майна сторін. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Будь-які домовленості між сторонами щодо належних їм часток у спірному майні відсутні та вони не укладали шлюбний договір. Також суд враховує, що про факт придбання, розміщення і експлуатації відповідачем [PERSON] за час шлюбу з нею спірних торгівельних павільйонів (кіосків, малих архітектурних форм), вона дізналася лише нещодавно. Згідно з ч.2 ст.72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відтак позивач не пропустила строк звернення до суду з даним позовом. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання права власності на ? частину торгівельних павільйонів (малих архітектурних форм), що розташовані за адресами : [ADDRESS] ; м.Одеса, [ADDRESS] ; м.Одеса, [ADDRESS] ; м.Одеса, [ADDRESS] ; м.Одеса, [ADDRESS], - підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає безпідставними та недоведеними позовні вимоги позивача в частині стягнення ? частини доходів, які відповідач [PERSON] отримав або мав отримати за рахунок особистого використання вищевказаних торгівельних павільйонів (малих архітектурних форм) за період з 01.06.2004 року по 03.04.2008 року, оскільки, зокрема, у зазначений період часу сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і зароблені ними кошти мали витрачати в інтересах своєї сім'ї, а позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що отримані доходи від використання спірних торгівельних павільйонів відповідач приховував від неї та/або використовував виключно в своїх інтересах. Більш того, позивач не надала суду доказів на підтвердження розміру отриманих відповідачем доходів від використання спірних торгівельних павільйонів в період з 01.06.2004 року по 03.04.2008 року, а судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 500,00 грн., тобто пропорційно до ціни задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial