Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

В поданому до суду позові [PERSON] посилається на те, що з 22.03.2008 року в її власності перебував автомобіль «Mersedes-Benz-350», 2004 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER], зареєстрований Мукачівським ВРЕР УДАІ УМВС України в Закарпатській області. Шляхом видачі нотаріально посвідченої довіреності, дійсної до 08.09.2013 року, вона передала даний автомобіль гр.-ну [PERSON], який передовірив його гр.-ну [PERSON] Останній, діючи в межах наданих йому повноважень, 14.11.2011 року передав даний автомобіль відповідачу [PERSON] в тимчасове користування, для поїздки в м.Чернівці. 15.11.2011 року, приблизно о 00 год. 10 хв. в м.Чернівці відповідач [PERSON], керуючи зазначеним автомобілем з порушенням вимог ПДР України, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, з перевищенням встановленої швидкості руху, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої спричинив загибель потерпілої гр.-ки [PERSON], а також пошкодив належний позивачу автомобіль, спричинивши їй матеріальний збиток у сумі 201740 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь на відшкодування завданої їй матеріальної шкоди 210740,00 грн., а також понесені судові витрати. Протягом часу розгляду справи в суді представник позивача шляхом подання до суду письмової заяви від 07.06.2013 року змінив підстави позову та зменшив позовні вимоги, зокрема: Вчинивши злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, відповідач пошкодив належний їй автомобіль. До пошкодження даного автомобіля ринкова вартість автомобіля «Mersedes-Benz-350», д.н. [NUMBER] згідно з проведеним оцінювачем [PERSON] дослідженням становила 210740,00 грн. Згідно п. 1.6 звіту вищезазначеного оцінювача вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 314318,00 грн., тобто є більшою ніж ринкова вартість даного автомобіля, його відновлення визнано недоцільним, а вартість матеріального збитку, завданого власнику визначена в сумі ринкової вартості автомобіля до аварійного пошкодження при ДТП - 210740,00 грн. 08.09.2012 року позивач продала даний пошкоджений автомобіль [PERSON] за суму 48335,00 грн. для використання або продажу (на його розсуд) окремих вузлів в якості запасних частин, що підтверджується копією довідки-рахунку. З урахуванням вищезазначеного, [PERSON] зменшила свої позовні вимоги до суми 162405,00 грн. (а.с.75-78). 17.03.2014 року представник позивача знову подав до суду письмову заяву, якою зменшив позовні вимоги [PERSON] до суми 142322,24 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та заявах про зміну підстав позову та зменшення позовних вимог. Представники відповідача позовні вимоги не визнали з підстав, зазначених у письмовому запереченні на позов, в якому зазначено наступне: в процесі розгляду судом кримінальної справи відносно [PERSON] по факту вчиненої ним ДТП з участю зазначеного в позовній заяві автомобіля, [PERSON], зловживаючи дружніми стосунками з матір'ю [PERSON] - [PERSON], постійно вимагав у неї кошти і загальна сума переданих йому коштів складає 63449 доларів США. Зокрема, кошти в сумі 17750 доларів США, які були надіслані [PERSON], її співмешканцем [PERSON] та другом сім'ї [PERSON] через систему «Вестерн Юніон», були призначені саме для відшкодування завданих [PERSON] матеріальних збитків внаслідок пошкодження автомобіля «Mersedes-Benz-350» і дану суму було передано [PERSON] Просять ухвалити рішення про відмову в позові. Третя особа [PERSON] не висловив заперечень щодо задоволення позовних вимог, а третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували. Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка, [PERSON] пояснив що до події ДТП відповідач [PERSON] був товаришем його сина [PERSON]. З 23.03.2011 року він на підставі довіреності користувався автомобілем «Мерседес-Бенц», власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію була [PERSON] Фактично, він придбав цей автомобіль у [PERSON] за 30 тис. доларів США, однак на даний час ще всі кошти не сплатив. Довіреність власника надавала йому право розпоряджатися автомобілем, у тому числі передавати його в користування іншим особам, а згодом було прийнято нормативні акти, які не вимагали наявності довіреності, а достатньо було передати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. 14.11.2011 року, приблизно о 14-15 год. до нього підійшов молодший син [PERSON] з [PERSON] і останній попросив у нього автомобіль, щоб поїхати в м.Чернівці, на день народження його старшого сина [PERSON], який проживав і навчався в даному місті. Він погодився та передав хлопцям автомобіль, при умові що ним буде керувати [PERSON], оскільки [PERSON] не мав посвідчення водія. О 17.30 год. хлопці зателефонували та сказали що доїхали добре та вже поставили автомобіль на стоянку. Приблизно о 01.00 год. ночі йому зателефонували незнайомі люди і повідомили, що його діти потрапили в ДТП, а згодом зателефонував [PERSON] та повідомив, що в результаті вчиненого ним ДТП в зустрічній автомашині загинула дівчина, тому він негайно виїхав в м.Чернівці. Прибувши приблизно о 03-04 год. на місце ДТП на вул. П.-Кільцевій, він побачив на узбіччі свій автомобіль, який згодом забрали на штраф майданчик. Там він перебував до 08.09.2012 року, коли він згідно довідки-рахунку придбав його у [PERSON] за 48335 грн., тобто даний автомобіль знятий з обліку на ім'я [PERSON] і власником автомобіля з тих пір є він. Оскільки автомобіль не підлягає ремонту, переоформити даний автомобіль на своє ім'я він не зміг. В даний час автомобіль у нього відсутній, бо він продав його на запчастини. Автомобіль був застрахований, однак у зв'язку з тим, що [PERSON] вчинив ДТП у стані алкогольного сп'яніння, жодного страхового відшкодування ним не отримано. Після ДТП відповідачем чи іншими особами жодних коштів за пошкодження автомобіля йому не повернуто. На інші цілі йому передавалися кошти матір'ю [PERSON] - [PERSON] через різних осіб, зокрема для залагодження обставин, пов'язаних із ДТП та для полегшення відповідальності [PERSON] за вчинений злочин. Ці кошти, а їх йому було передано приблизно 40 тис. доларів США, ним за усною домовленістю з [PERSON] передано потерпілим та посередникам, оскільки потерпілі з ним не хотіли розмовляти. Посередниками були не відомі йому особи. Зокрема, потерпілому [PERSON] він сплатив 12 тис. грн., а 3 тис. грн. сплатив невідомому посереднику. Після цього у потерпілих не було до [PERSON] ні матеріальних, ні моральних претензій. При цьому, приблизно 30-35 тисяч доларів були передані через його сина [PERSON], крім того ним особисто отримано декілька переказів, також отримано кошти від невідомих людей і 3 тис. дол. передала йому сестра [PERSON] Жодних коштів на відшкодування вартості пошкодженого автомобіля він [PERSON] не сплатив. Дійсно, він отримав від [PERSON] суму 20500 доларів. Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, [PERSON] пояснила що вона є матір'ю відповідача [PERSON] та вже тривалий час вона проживає за кордоном. Приблизно за місяць до ДТП вона приїжджала в м.Новодністровськ, де познайомилася з товаришем сина - [PERSON] та його батьками. 15.11.2011 року о 00 год. 50 хв. до неї зателефонував син і сказав що він і [PERSON] попали в ДТП, де загинула дівчина, що за кермом автомобіля був він і що він пошкодив належний [PERSON] автомобіль. Вона зателефонувала [PERSON] і той повідомив, що з дружиною вже виїхали в м.Чернівці. 16.11.2011 року о 04.00 год. вона прибула в м.Новодністровськ, а о 10.00 год. зустрілася з [PERSON] і вони спільно поїхали в м.Чернівці, до слідчого, що розслідував злочин, вчинений її сином. Тоді вона вела мову з [PERSON] про відшкодування вартості пошкодженого її сином автомобіля і той сказав, що автомобіль коштує 30 тис. доларів. Крім того, він сказав відшкодувати йому 300 доларів та 350 Євро, які були заховані в автомобілі і після ДТП зникли. По дорозі до м.Чернівці вона відразу ж віддала [PERSON] ці зниклі кошти. Також, вона відразу ж повернула останньому кошти, які він витратив на придбання одягу для її сина, коли його було затримано. Для можливого звільнення сина під заставу трьома людьми з Іспанії на її ім'я було переслано 10 тис. доларів. Оскільки сина не звільнили, коли їхала в Іспанію, вона ці кошти передала [PERSON], однак розписки від нього не брала та доказів на підтвердження цього не має. Після цього по «Вестерн Юніон» вона особисто надсилала кошти на ім'я [PERSON]: 19.12.2011 року - 3500 доларів; 28.12.2011 року - 800 доларів; 03.01.2011 року - 450 Євро. При цьому, не дозволялося надсилати одним платежем суму, більшу ніж 3500 доларів США. Тобто, на відшкодування шкоди, заподіяної її сином в результаті пошкодження автомобіля [PERSON], вона сплатила останньому: 10000 доларів + 4300 доларів + 450 Євро. Крім того, кошти на погашення даної шкоди на її прохання, надсилали для [PERSON] її цивільний чоловік [PERSON], який не був знайомий з [PERSON] та його знайомі: 19.12.2011 року [PERSON] надіслав 3500 доларів; 19.12.2011 року [PERSON] надіслав 3000 доларів США; 13.01.2012 року [PERSON] надіслав 3000 доларів США; 13.01.2012 року [PERSON] надіслав 3500 доларів США. Приблизно після 10.01.2012 року [PERSON] сказав, що за пошкоджену зустрічну автомашину вона повинна сплатити 15 тис. доларів, однак ці кошти повинен віднести власнику він, бо той не бажає бачити її. Тоді за її проханням громадяни України з Іспанії надсилали кошти на ім'я різних її та [PERSON] знайомих, для передачі [PERSON], зокрема: 13.01.2012 року по «Вестерн Юніон» були перераховані такі кошти: [PERSON] 3000 доларів на ім'я [PERSON]; [PERSON] 3500 доларів на ім'я [PERSON]; [PERSON] 3500 доларів на ім'я [PERSON]; [PERSON] 3000 доларів на ім'я [PERSON]; нею, [PERSON] 3500 доларів на ім'я [PERSON]. Також, 15.01.2012 року [PERSON] 3500 доларів на ім'я [PERSON]; 15.01.2012 року нею, [PERSON] 3500 доларів на ім'я [PERSON]; 14.01.2012 року [PERSON] 3500 доларів на ім'я [PERSON]; 14.01.2012 року [PERSON] 3500 доларів США на ім'я [PERSON]; 12.01.2012 року [PERSON] 3000 доларів на ім'я [PERSON]; 03.01.2012 року нею, [PERSON] 200 Євро [PERSON]. Крім того, на її прохання [PERSON] з с.Білоусівка в лютому 2012 року їй позичив 5000 доларів США і відніс її сестрі, а сестра віддала [PERSON], однак без розписки. Дані кошти мали бути передані батькам загиблої в ДТП дівчини. Також, на відшкодування шкоди батькам загиблої дівчини, 23.11.2011 року чоловік її рідної сестри - [PERSON] надіслав з Росії 1 тис. Євро [PERSON], для передання [PERSON] Всього, батькам дівчини [PERSON] мав би передати 40 тис. доларів США, а за пошкодження іншого автомобіля - 15 тис. доларів США. Також, 30 тис. грн. її сестра [PERSON] надіслала на її ім'я 18.11.2011 року; 5 тис. грн.. - 10.01.2012 року; 5 тис. грн. - 17.01.2012 року, і отримавши дані кошти, вона всі віддала їх [PERSON] без розписки, тобто доказів не має. Зібравши надіслані з Іспанії кошти, в лютому 2012 року [PERSON] передав 20500 доларів сину [PERSON] - [PERSON], а в січні-лютому 2012 року [PERSON] передав 4 тис. доларів [PERSON] Також, отримавши із Іспанії кошти, [PERSON] та [PERSON] передали сину [PERSON] - [PERSON] по 3500 доларів кожна. В цілому, [PERSON] було передано приблизно 75 тисяч доларів США, із яких на відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням його автомобіля: 17750 доларів США через «Вестерн Юніон» переказами на його ім'я та ім'я інших осіб та 10000 доларів США, які вона особисто передала йому, без доказів. Крім того, було сплачено готівкою 10 000 грн., на яку також немає доказів. Всього, на відшкодування заподіяної шкоди в результаті пошкодження зазначеного в позовній заяві автомобіля, вона [PERSON] передала 27750 доларів США та 10000 грн. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є власником автомобіля «Фольксваген-Кадді», якого пошкодив [PERSON] в результаті ДТП 15.11.2011 року. [PERSON], зустрівшись з ним в відділенні ДАІ, відшкодував вартість заподіяної шкоди в сумі 12 тис. грн., про що він дав розписку. Розмову з ним [PERSON] вів та кошти передавав без участі жодних посередників і такого, щоб він не хотів розмовляти з [PERSON] і потрібні були б посередники в їх контакті, не було. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] він знає у зв'язку з їх перебуванням на роботі в Іспанії. Крім того, співмешканець [PERSON] - [PERSON] є рідним братом його дружини. В грудні 2011 року в відділенні «ПриватБанку» в смт. Путила він отримав 7 тис. доларів двома платежами по 3500 доларів: один - на його ім'я та один - на ім'я [PERSON], яка віддала ці кошти йому. [PERSON] по телефону йому продиктувала коди кожного переказу. В той же день [PERSON], який теж свідок по справі та який теж отримав від [PERSON] кошти, він віддав 7 тис. доларів, для передання їх власнику пошкодженого автомобіля. Ще до цього, на телефонне прохання [PERSON] він позичив їй 4 тис. грн., зателефонував [PERSON] і за вказівкою останнього передав ці кошти його сину [PERSON]. При цьому, розписку не брав, однак перевірив його паспорт. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] знає по спільному перебуванню на роботі в Іспанії. На прохання останньої в грудні 2011 року та січні 2012 року він надсилав з Іспанії на ім'я [PERSON] два платежі по 3000 доларів США, за рахунок коштів [PERSON] Вона пояснювала йому, що це кошти за якусь пошкоджену автомашину. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в листопаді 2011 року вона проживала в одній кімнаті з дівчиною [PERSON], на прохання якого на її ім'я та ім'я ще однієї її сусідки - [PERSON] прийшли грошові перекази в сумі по 3500 доларів кожній від [PERSON], з Іспанії, якої вона не знала. Отримавши дані кошти, вони з [PERSON] передали їх [PERSON], який мав передати їх своєму батькові. Будь-яких розписок на підтвердження факту передачі коштів вони не відбирали. [PERSON] пояснював їм, що це кошти за розбиту батькову машину. Також їй відомо, що в той день [PERSON] їздив і забирав в декількох людей кошти, які приходили переказами на їхню адресу, всього зібрав 10 тис. доларів. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є однокласником цивільного чоловіка [PERSON] - [PERSON] Коли сталася ДТП, під час якої [PERSON] на вул. П.Кільцевій в м.Чернівці автомобілем збив дівчину, [PERSON] йому повідомив про це по телефону. За його проханням з Іспанії були перераховані кошти [PERSON], [PERSON] та іншим жителям смт. Путила. Ці люди йому принесли по 3500 доларів кожний, [PERSON] приніс 7000 доларів. Крім того, [PERSON] попросив позичити йому 6500 доларів і він позичив. На прохання [PERSON] та [PERSON] він разом із [PERSON] всі ці кошти відвіз в м.Чернівці і передав [PERSON] в загальній сумі 20500 доларів. З останнім він зв'язався по телефону номер якого йому дала [PERSON], пояснивши що ці кошти за аварію, для батька [PERSON]. Після того він зателефонував в Іспанію і сказав Поляку та [PERSON], що передав [PERSON] кошти, а вони комусь зателефонували і через деякий час зателефонували до нього та сказали що все добре. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сином третьої особи [PERSON] В ніч з 14 на 15 листопада 2011 року на вул. П.Кільцевій в м.Чернівці сталася ДТП, яку вчинив [PERSON] на автомобілі «Мерседес МЛ-350», який перебував в користуванні [PERSON] В результаті ДТП загинула дівчина. Дізнавшись про ДТП, він відразу ж зателефонував до батька і батьки приїхали в м.Чернівці. Оскільки між його батьками і матір'ю [PERSON] були дружні відносини, після затримання [PERSON] працівниками міліції за вчинення злочину, його батько, [PERSON] неодноразово передавав останньому одяг та їжу, а також вирішував інші питання, що стосувалися аварії, щоб полегшити участь останнього. Зокрема, на підставі телефонного дзвінка [PERSON] матір'ю [PERSON] на його ім'я були надіслані кошти на ім'я [PERSON], дівчини на ім'я «[PERSON]» в загальній сумі 7000 доларів, а також на його ім'я, точної суми не пам'ятає. Також, невідомий чоловік на вул. Комарова в м.Чернівці, приїхавши на мікроавтобусі, передав йому для його батька від імені матері [PERSON] велику суму грошей в доларах, можливо 20400 доларів. Всі отримані кошти він віддав своєму батькові. Всі отримані кошти його батько сплатив потерпілим від ДТП батькам загиблої дівчини, а також 15000 доларів за пошкоджений автомобіль «Фольксваген». [PERSON] приблизно за 1-2 місяці до ДТП почала зустрічатися з [PERSON] та ходила до нього на побачення в СІЗО після ДТП. Судом встановлено, що з 22.03.2008 року у власності [PERSON] перебував автомобіль «Mersedes-Benz-350», 2004 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER], зареєстрований Мукачівським ВРЕР УДАІ УМВС України в Закарпатській області. Шляхом видачі нотаріально посвідченої довіреності, дійсної з 08.09.2010 року до 08.09.2013 року, вона передала даний автомобіль гр.-ну [PERSON], який 23.03.2011 року передовірив його гр.-ну [PERSON] Як встановлено судом з показань в судовому засіданні в якості свідка третьої особи [PERSON], він придбав цей автомобіль у [PERSON], який діяв на підставі довіреності від імені та в інтересах [PERSON], за 30 тис. доларів США. [PERSON], діючи в межах наданих [PERSON] власником [PERSON] та передовірених [PERSON] [PERSON] повноважень, 14.11.2011 року передав даний автомобіль відповідачу [PERSON] в тимчасове користування, для поїздки в м.Чернівці. 15.11.2011 року, приблизно о 00 год. 10 хв. в м.Чернівці відповідач [PERSON], керуючи зазначеним автомобілем з порушенням вимог ПДР України, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, з перевищенням встановленої швидкості руху, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої спричинив загибель потерпілої гр.-ки [PERSON], а також пошкодив належний позивачу автомобіль. З визнаних в судовому засіданні третьою особою [PERSON] обставин судом встановлено, що зазначений в позовній заяві автомобіль він купив у представника позивача - [PERSON] за 30 тис. доларів, тобто відсутні підстави вважати, що в результаті пошкодження [PERSON] належного [PERSON] автомобіля їй заподіяна шкода, оскільки позивач повну вартість автомобіля від [PERSON] до моменту ДТП вже отримала. Позов надійшов до Сокирянського районного суду 28.02.2013 року. Оскільки визначення розміру завданого матеріального збитку потребувало спеціальних знань, позивач, від імені якої в судовому розгляді приймає участь представник-адвокат, мала б заявити клопотання про призначення судом автотоварознавчої експертизи, для чого експерту необхідно було надати сам пошкоджений автомобіль. Однак, 08.09.2012 року на підставі довідки-рахунку серії ДПІ №607499 через ТОВ «Автобізнес» даний автомобіль, а саме «Mersedes-Benz-350», 2004 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER], зареєстрований Мукачівським ВРЕР УДАІ УМВС України в Закарпатській області позивач продала третій особі [PERSON], який в подальшому продав його на запчастини невідомій особі. З листа заступника начальника УДАІ УМВС України у Закарпатській області №8/1013 від 09.04.2014 року судом встановлено, що вищезазначений автомобіль 08.09.2012 року був знятий з обліку для реалізації Мукачівським РЕП ДАІ та 08.05.2013 року зареєстрований РЕП ДАІ м.Чернівці за гр. [PERSON] на підставі довідки-рахунку серії ДПІ №021183, виданої Кельменецькою філією ТОВ «Торго-Авто» від 25.03.2013 року. Порядок реєстрації та зняття з реєстрації транспортних засобів законодавчо передбачений Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ від 07.09.1998 року №1388 (надалі - Порядок). У п.40 Порядку зазначено, що Зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Дозволяється проводити огляд транспортних засобів, які знімаються з обліку, за їх місцезнаходженням з дотриманням вимог пункту 15 цього Порядку. Такий огляд оформляється відповідним актом, засвідчується підписом посадової особи, що скріплений печаткою підрозділів Державтоінспекції. Оскільки автомобіль «Mersedes-Benz-350» з обліку як діючий транспортний засіб не знятий, відсутні підстави вважати: що він відсутній в натурі, що він фізично знищений і не підлягає відновленню для використання за призначенням. За таких обставин, висновок експерта №563-а від 22.02.2014 року щодо визначення середньої ринкової вартості пошкодженого автомобіля, а також вартість його відновлювального ремонту, по фотографіях, без надання експерту самого автомобіля, суд вважає недопустимим доказом та відкидає його. Згідно ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із вимог вищезазначеної статті, висновок спеціаліста, наданий поза межами цивільної справи, що розглядається судом, без дотримання вимог щодо призначення та проведення експертизи, передбачених ЦПК України, не замінює собою висновку експерта, за обставин оспорювання та піддавання його сумніву зі сторони представника відповідача та наявності його клопотання про призначення експертизи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач не може надати автомобіль в натурі для дослідження автотоварознавчої експертизи, оскільки у вересні 2012 року продала його третій особі [PERSON], а останній продав його невідомій особі на запчастини. Разом з тим, дане твердження спростовується вищенаведеною довідкою УДАІ УМВС України в Закарпатській області, з якої вбачається, що зазначений у позовній заяві автомобіль перебуває на обліку як транспортний засіб, а не знятий з обліку у зв'язку з його непридатністю для використання за призначенням. Заслухавши думку представників відповідача, критично оцінивши звіт №09/12 від 14.05.2012 року по визначенню матеріального збитку, нанесеного власнику транспортного засобу «Мерседес-Бенц 350», державний реєстраційний знак [NUMBER], проведений оцінювачем [PERSON], суд встановив наступне: Представники відповідача не визнали достовірність відомостей, що зазначені в даному звіті, оскільки його отримано поза рамками даної цивільної справи, тому він є неналежним доказом. Спеціаліста-оцювавача перед дачею висновку не попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, тому даний висновок є недопустимим доказом. Даний висновок суперечить протоколу огляду транспорту, що міститься в кримінальній справі Шевченківського районного суду м.Чернівці по обвинуваченню [PERSON] за ст. 286 ч. 2 КК України та досліджений судом по даній справі, в якому не зазначено про повне фізичне знищення автомобіля. Суд вважає заперечення представників відповідача щодо звіту спеціаліста повністю обгрунтованими та критично оцінивши даний звіт, приходить до висновку про те, що він є неналежним і недопустимим доказом з підстав, зазначених представниками відповідача. Показання в судовому засіданні третіх осіб [PERSON] та [PERSON] щодо розміру переданих та отриманих ними коштів на відшкодування збитку, завданого в результаті злочину, не підтверджені належними та допустимими доказами, крім того показання [PERSON] частково заперечуються показаннями ряду допитаних в судовому засіданні свідків, тому суд не приймає їх до уваги. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки представник позивача не довів в суді обґрунтованість заявлених позовних вимог як в частині повного фізичного знищення з вини відповідача належного їй автомобіля, так і в частині розміру завданого їй збитку, вони є безпідставними та не підлягають до задоволення. Виходячи з того, що п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судових витрат, їх слід віднести за рахунок держави. Заходи забезпечення цивільного позову, застосовані ухвалою судді Сокирянського районного суду від 28.02.2013 року (справа №2/722/230/13) - після набрання даним рішенням суду законної сили слід скасувати.

Outcome: dismissed