Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом Військової частини [NUMBER] до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду, представник позивача вказував, що [PERSON] за відсутності службового житлового приміщення забезпечувався згідно договору №71 від 02 січня 2013 року для проживання житловою площею у гуртожитку, що переобладнаний для тимчасового проживання військовослужбовців та не зареєстрований в органах місцевого самоврядування як об`єкт житлового фонду, який розташований на території військового містечка № [NUMBER] , яке закріплене у відповідальну експлуатацію за військовою частиною [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , у вивільненій будівлі №36. У порушення вимог законодавства України та вимог договору між сторонами боржник не вносив плату за користування житловою площею та спожиті комунальні послуги, що призвели до утворення заборгованості у сумі 11\~582,00 гривень. Виходячи з викладеного, представник військової частини [NUMBER] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь військової частини [NUMBER] суму заборгованості за житлово-комунальними послугами у розмірі 11 582,00 гривень та достроково розірвати договір №71 від 02 січня 2013 року, зобов`язати відповідача звільнити житлове приміщення у тимчасовому гуртожитку військової частини [NUMBER] , розташованому на території військового містечка № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , у вивільненій будівлі № [NUMBER] . Представник військової частини [NUMBER] у відкрите судове засідання не з`явився, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених позовних вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, але від особи надійшла заява про заперечення проти заявлених позовних вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України, крім того, представник відповідача надав письмові заперечення проти позову у повному обсязі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін за суттю спору, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, проаналізувавши представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 02 січня 2013 року у місті Одесі між військовою частиною [NUMBER] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір №71, відповідно до умов якого відповідачу надано у тимчасове користування житлове приміщення у вивільненій будівлі № [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] військової частини [NUMBER] , розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов договору наймач [PERSON] зобов`язаний своєчасно здійснювати оплату за проживання та комунальні послуги. Однак, як випливає із довідки щодо заборгованості за спожиті комунальні послуги\~\~\~\~\~ [PERSON] згідно з договором №71 від 02 січня 2013 року станом на 27 липня 2017 року заборгованість складає 11\~582,55 гривень. Сторона відповідача вказаної заборгованості не визнає та свідчить про відсутність підстав для застосування вказаних тарифів, вважає, що його заселення не є самоправним, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що не має іншого житла, крім того він утримує вказане житлове приміщення вісім років.\~ Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. В силу ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі Типового договору. Згідно ст. 68 Житлового кодексу УРСР, Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Кабінетом Міністрів України від 08 жовтня 1992 року, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача комунальних послуг щомісячно вносити плату за комунальні послуги. На підставі ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок виконавця послуг підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, обов`язок власника квартири укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п.7 Правил користування приміщенням житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року. Як передбачає ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Згідно ст. 319 ч.ч.1,2,4,5 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. При цьому, згідно ст. 322 ч.1 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з викладеного, [PERSON] зобов`язаний утримувати відповідне майно, що включає в тому числі і оплату комунальних послуг. Згідно ст. 67 ЖК УРСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. В силу ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із додатковою угодою №1 до договору №71 від 02 січня 2013 року строк дії договору діє з дати набрання ним чинності до 02 січня 2018 року, а в частині розрахунків до повного їх виконання. Крім того, згідно із договором №71 від 02 січня 2013 року договір може бути достроково розірвано за ініціативою будь-якої із сторін і в інший термін у порядку, передбаченому договором та чинним законодавством. Відповідно до умов договору у разі дострокового розірвання договору наймач зобов`язаний у 30-ти денний строк після отримання попередження звільнити приміщення. Так, [PERSON] 10 травня 2017 року було надіслано повідомлення щодо дострокового розірвання договору №71 від 02 січня 2013 року через порушення вимоги щодо своєчасної сплати за спожиті комунальні послуги. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Водночас, як чітко вказує ст. 631 ч.1 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як зазначає ст. 611 ч.1 п.1 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору. У зв`язку з вищенаведеним суд вважає обґрунтованим задовольнити вимогу щодо дострокового розірвання договору №71 від 02 січня 2013 року, який укладений між військовою частиною [NUMBER] та [PERSON] . За відомостями Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як регламентує ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно рапорту вх. №2221 від 03 липня 2017 року, завіреного командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] , [PERSON] у кімнаті№4 тимчасового гуртожитку №5 військового містечка № [NUMBER] станом на 01 липня 2017 року не проживає. Також, в матеріалах справи міститься пояснювальні записки вх. №2616 від 01 серпня 2017 року, підписані начальником приймального радіо пункту [PERSON] , черговим контрольно-пропускного пункту [PERSON] , помічником чергового контрольно-пропускного пункту [PERSON] , завірені командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] , що підтверджують той факт, що [PERSON] та [PERSON] не бачили та не пропускали на територію військової частини на протязі двох місяців. Згідно ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В силу ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як чітко регламентує ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ураховуючи викладене, а також на підставі встановлених судом фактів, суд вбачає цілком обґрунтованим, задовольняючи відповідну вимогу позивача, зобов`язати відповідача звільнити житлове приміщення у тимчасовому гуртожитку військової частини [NUMBER] , розташованому на території військового містечка № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , у вивільненій будівлі № [NUMBER] .

Outcome: approved