Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

В серпні 2016 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 03 липня 2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 7400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а відповідач свої зобов'язання не виконала і станом на 30.06.2016 року має заборгованість в розмірі 39631,99 грн., з яких: сума заборгованості по кредиту 7230,94 грн., сума заборгованості за процентам за користування кредитом - 27764,62 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2273,00 грн., а також штрафів - 500 грн. - фіксована частина, 1863,43 грн. - процентна складова. З цих підстав позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 39631,99 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 1378 грн. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволені частково. Стягнуто з [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.07.2007 року станом на 30.06.2016 року у сумі 34995 грн. 56 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7230,94 грн., заборгованості за процентам за користування кредитом у розмірі 27764,62 грн., а також судовий збір в розмірі 1378,00 грн. З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що з зазначеним вище рішенням суду першої інстанції не згодний в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення комісії, пені та штрафів, вважає, що рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить апеляційний суд змінити рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2016 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 2273 грн., а також штрафів відповідно до умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн. - (фіксованої частини) та у сумі 1863 грн. 43 коп. - (процентної складової) і в цій частині задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання апеляційного суду відповідач [PERSON] не з'явилася, хоча своєчасно і належним чином був повідомлена про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 3 статті 76 ЦПК України, що підтверджується актом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліра ЛТД» (а.с. 71). Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, а саме заборгованості по пені і комісій в сумі 2273 грн. суд першої інстанції послався на ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд частково не погоджується з наступних підстав. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору б/н від 03 липня 2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 7400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а відповідач свої зобов'язання не виконала і станом на 30.06.2016 року має заборгованість в розмірі 39631,99 грн., з яких: сума заборгованості по кредиту 7230,94 грн., сума заборгованості за процентам за користування кредитом - 27764,62 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2273,00 грн., а також штрафів - 500 грн. - фіксована частина, 1863,43 грн. - процентна складова. Частиною 1 статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Із розрахунку заборгованості за вказаним вище договором вбачається, що нарахована комісія складає 2273,00 грн. (а.с. 6). Доводи апеляційної скарги позивача в частині незаконної відмови в стягненні штрафів з відповідачки є безпідставними, оскільки відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансови установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», м. Слов'янськ відноситься до вказаного вище переліку. На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні з відповідачки комісії в розмірі 2273,00 грн. і ухвалити нове рішення, яким стягнути заборгованість за комісією в розмірі 2273,00 грн. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial