Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вищевказана позовна заява. Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 128 224,00 гривен встановленої висновком судового експерта Рейнюк О.В. від 22.02.2021 року, моральної шкоди у сумі 50000 та судові витрати у розмірі 8282,25 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2021 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач до судового засідання не з`явився надав заяву у якій просив позовні вимоги задовольнити частково за виключенням моральної шкоди від стягнення якої він відмовляється та просить у цій частині провадження закрити. Ухвалою від 18 червня 2021 року часткова відмова позивача від позовних вимог прийнята провадження у цій частині закрито. Відповідач позовні вимоги визнав у частині матеріальної шкоди та судових витрат. Просив розглянути справу за його відсутності. Представники третьої особи про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, клопотань до суду не надали. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце проведення засідання повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. За правилами ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Приписами\~статей 76-79 ЦПК України\~закріплено, що доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] , 06 вересня 2020 року о 08.50, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21102, номерний знак [NUMBER] в м. Кривий Ріг по вулиці Заводській, в районі перехрестя заїзду на «Центральне кладовище», виконуючи обгін на перехресті, на нерегульованому пішохідному переході, здійснив зіткнення з автомобілем марки «КІА SPORT AGE», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] (надалі - позивач). При цьому відповідач застосував технічно не обґрунтований відворот керма ліворуч. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно Постанови Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.11.2020 року відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнений до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (а.с. 09-10). На підтвердження матеріального збитку позивачем надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 211/20, відповідно до якого сума матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «КІА Sportage 2.0 CVVT», реєстраційний номерний знак [NUMBER] ,, складає 376 748, 01 гривень. Відповідно до п.1.7 Дослідження вартість матеріального збитку в даному випадку прирівнюється до ринкової вартості досліджуваного транспортного засобу. Судовий експерт [PERSON] 22 лютого 2021 року надав висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 29/21 по визначенню ринкової вартості в якому зазначив, що ринкова вартість автомобіля «КІА Sportage 2.0 CVVT», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , у аварійному стані на момент ДТП 06.09.2020 року, складає 120 023,75 гривен (а.с.16-94). Вартість матеріального збитку, завданого відповідачем позивачу складає 256 724 (двісті п`ятдесят шість тисяч сімсот двадцять чотири) гривень 26 коп., яка полягає у різниці вартості транспортного засобу до вчинення відповідачем адміністративного правопорушення та вартістю транспортного засобу у аварійному стані на момент ДТП. СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» відповідно до Угоди № SAMDNWFC00030378665 від 18.10.2016 року здійснила позивачу страхове відшкодування згідно страхового акту N23161/1 від 14.02.2021 року у розмірі 128 500 гривень (а.с. 15). Матеріальна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу, яка полягає у вчиненні матеріальних збитків в результаті пошкодження автомобіля складає 128 224 (сто двадцять вісім тисяч двісті двадцять чотири) гривень 26 коп. Крім того, після ДТП, яку вчинив відповідач, позивач змушений був сплатити вартість висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 211/20 по визначенню матеріального збитку від 21.10.2020 року у розмірі 4 000 гривень та вартість висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 29/21 по визначенню ринкової вартості від 22.02.2021 року у розмірі 2 500 гривень (а.с. 11-14). Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15ц встановила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Приписами\~статті 263 ЦПК України\~визначено: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні Згідно частини 3 статті 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У абзаці другому п. 4 постанови № 5 Пленуму «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 вересня 2009 року Верховний Суд України роз`яснив, що, у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. Слід розрізняти визнання відповідачем позову від визнання ним обставин позову, що згідно з частиною першою статті 61 ЦПК звільняє позивача лише від доведення цих обставин. Таким чином, визнання це повідомлення стороною чи іншими особами, що беруть участь у справі, обставин, що підтверджують наявність чи відсутність фактів, які за законом має доводити друга чи інші особи. Процесуальним наслідком визнання у цивільному процесі однією зі сторін факту встановленим є набуття фактом безспірного характеру і звільнення другої сторони від його доказування. Визнання певної обставини звільняє від обов`язку її доказування лише тоді, коди її визнала інша сторона, треті особи, представники сторін та третіх особі. Якщо хтось з цих осіб, які беруть участь у справі, обставину не визнає вона потребує доказуванню. Аналізуючи зазначені норми права, роз`яснення Верховного Суду України, приведені вище обставини та наявні докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову за відсутності заперечень третьої особи, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1782,25 грн. за вимоги матеріального та морального відшкодування. Оскільки позивач відмовився від позовної вимоги, щодо стягнення моральної шкоди у сумі 50 000 грн., до стягнення з відповідача підлягає судовий збір у сумі 1282,25 грн. (1782,25-500) та інші судові витрати визнані відповідачем у повному обсязі.

Outcome: approved