Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

В позовній заяві зазначено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 06 червня 2008 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 23 червня 2008 року відповідач також підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитної картки. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме відкрив картковий рахунок із кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов договору. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 12 грудня 2020 року відповідач має заборгованість в сумі 16 684,51 грн., яка складається з наступного: 13 509,14 грн. - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 13 509,14 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 175,37 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути судовий збір в сумі 2 270,00 грн. 10 лютого 2021 року судом направлено запит до Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. 12 лютого 2021 року до канцелярії Василівського районного суду Запорізької області надійшла відповідь на запит суду про те, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судові засідання представник позивача Дашко В.М. не з`явився, до позовної заяви надав клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача, просив задовольнити позовні вимоги та вирішити позов на підставі долучених до позову доказів, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явивилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суду неповідомила. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З матеріалів справи судом встановлено, що 06 червня 2008 року [PERSON] підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», бажаний кредитний ліміт 500 грн., базова процентна ставка за кредитом 1,9 % на місяць на залишок заборгованості (а.с.19 зворот, 20). [PERSON] в заяві погодилася на приєднання до Умов в Правил надання банківських послуг ПАТ КБ ПриватБанк, які розміщені на офіційному сайті банку а мережі Інтернет, які разом з Тарифами складають договір банківського обслуговування, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. На підставі вказаної заяви [PERSON] тримала кредитну картку Універсальна № [NUMBER] , дата відкриття рахунку 06 червня 2008 року, із встановленим кредитним лімітом в сумі 0 грн., зі строком дії до червня 2012 року. При оформленні кредитної картки позичальник № [NUMBER] також була ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду», про що свідчить довідка про умови кредитування від 23 червня 2008 року (а.с.20). З виписки по особовому рахунку [PERSON] станом на 16 грудня 2020 року (а.с.40-54) і довідки Банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, яка не містить ні дати, ні підпису уповноваженої особи банку, ні печатки (а.с.17), вбачається, що 06 червня 2008 року відбувся старт карткового рахунку № [NUMBER] та відбулося встановлення кредитного ліміту в сумі 0 грн., 23 червня 2008 року ліміт було збільшено до 500 грн., 18 вересня 2008 року ліміт збільшено до 1 500,00 грн., 23 грудня 2008 року ліміт зменшено до 750,00 грн., 25 грудня 2008 року ліміт зменшено до 750,00 грн., 23 лютого 2009 року ліміт збільшено до 1 500,00 грн., 15 вересня 2009 року ліміт збільшено до 3 000,00 грн., 16 вересня 2009 року ліміт збільшено до 3 000,00 грн., 10 серпня 2010 року ліміт збільшено до 5 000,00 грн., 20 жовтня 2010 року ліміт збільшено до 10 000,00 грн., 09 квітня 2011 року ліміт збільшено до 13 000,00 грн., 17 жовтня 2019 року ліміт збільшено до 13 000,00 грн., 24 грудня 2019 року ліміт збільшено до 13 000,00 грн., 04 січня 2020 року ліміт збільшено до 13 000,00 грн., 05 лютого 2020 року ліміт збільшено до 13 000,00 грн., 02 липня 2020 року ліміт зменшено до 0,00 грн. В позовних вимогах АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складається з 13 509,14 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 3 175,37 грн. - заборгованості за простроченими відсотками. На підтвердження розміру зазначеної заборгованості позивач надав три розрахунки розміру заборгованості за договором №б/н від 06 червня 2008 року. З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 06 червня 2008 року станом на 31 травня 2015 року (а.с.4-10), розрахунку заборгованості за договором №б/н від 06 червня 2008 року станом на 30 червня 2019 року (а.с.11-14), розрахунку заборгованості за договором №б/н від 06 червня 2008 року станом на 14 грудня 2020 року (а.с.15-16), вбачається, що всупереч Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та Довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду», якими передбачено базова ставка процентів за користування кредитом 1,9 % на місяць на залишок заборгованості, що становить 22,80 % річних, за період з 16 січня 2013 року по 29 серпня 2014 року позичальнику [PERSON] нараховані відсотки за користування кредитом з розрахунку 30,00 % на рік (2,5 % на місяць), 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року з розрахунку 34,80 % на рік (2,9% на місяць), 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року з розрахунку 43,20 % на рік (3,6 % на місяць). Отже, дослідивши зазначені розрахунки, судом встановлено, що визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом з застосуванням підвищеної процентної ставки 2,5 % на місяць (30,00 % річних), 2,9% на місяць (34,80 % річних), 3,6% на місяць (43,20 % річних) суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді. Обґрунтовуючи своє право вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 06 червня 2008 року, позивач посилається на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», в редакції, що діяла на момент підписання заяви та «Тарифи Банку», як невід`ємні частини спірного договору і передбачає можливість односторонньої зміни Тарифів та інших умов договору. Проте, до позовної заяви не надано Умови та Правила надання банківських послуг, які містять підпис відповідача [PERSON] отже відсутні підтвердження того, що саме ті Умови і Правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. З урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеній у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), на підставі статей 207, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. В даному випадку сторони уклали кредитний договір, умови якого відображені в заяві та довідці про умови кредитування. У довідці про умови кредитування зазначено, що базова процентна ставка становить 1,9% на місяць (22,8% на рік), її зміна не передбачена, а отже підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами є неправомірним, отже наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором не відповідає умовам укладеного позивачем кредитного договору. Крім того, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, які суд приймає до уваги відповідно до положень ст. 263 ЦПК України при розгляді цієї цивільної справи. Згідно Довідки АТ КБ «ПриватБанк», яка не містить ні дати, ні підпису уповноваженої особи банку, ні печатки (а.с.18), позичальнику [PERSON] на підставі кредитного договору були надані кредитні картки № [NUMBER] із терміном дії до червня 2012 року, № [NUMBER] із терміном дії до грудня 2015 року, № [NUMBER] із терміном дії до липня 2016 року, № [NUMBER] із терміном дії до грудня 2017 року, № [NUMBER] із терміном дії до вересня 2021 року, № [NUMBER] із терміном дії до липня 2023 року. Одночасно з цим, доказів того, що відповідач [PERSON] по закінченні строку дії кредитної картки № [NUMBER] із терміном дії до червня 2012 року, на підставі підписаної нею заяви від 06 червня 2008 року отримувала інші кредитні картки в порядку, передбаченому Умовами та Правилами надання банківських послуг, та відповідно строк дії кредитного договору продовжувався, позивачем суду не надано. Таким чином, строк виконання зобов`язання згідно з умовами укладеного між сторонами у цій справі кредитного договору закінчився останнім днем червня 2012 року у зв`язку із закінченням строку дії кредитної картки, тому після закінчення строку дії договору банк не мав правових підстав для нарахування процентів за кредитним договором. За таких обставин, вимоги Банку про стягнення заборгованості за процентами нарахованими в період 01 червня 2015 року по 14 грудня 2020 року (суми нарахованих відсотків відображені в розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 06 червня 2008 року станом на 14 грудня 2020 року), є необґрунтованими. Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 3 175,37 грн. суд виходить з наступного. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано три розрахунки заборгованості за договором б/н від 06 червня 2008 року та виписка по рахунку [PERSON] станом на 16 грудня 2020 року. З розрахунку заборгованості станом на 31 травня 2015 року (а.с.4-10) вбачається, що у позичальника [PERSON] існувала заборгованість за тілом кредиту в сумі 12 988,21 грн. З розрахунку заборгованості станом на 30 червня 2019 року (а.с.11-14) та розрахунку заборгованості станом на 14 грудня 2020 року (а.с.15-16) вбачається, що з 01 червня 2015 року позивач змінив порядок проведення розрахунку, і ввів додаткову графу 4 до розрахунку «відсотки погашені за рахунок кредиту», внаслідок чого за період з 01 червня 2015 року по 14 грудня 2020 року відповідачу [PERSON] тіло кредиту безпідставно збільшено на вищезазначену суму, проте фактично зазначена сума позичальником не витрачалася, а тому визначена банком заборгованість за простроченим тілом кредиту з урахуванням відсотків є необґрунтованою. Погашення нарахованих відсотків за користування кредитом за рахунок тіла кредиту не передбачена умовами укладеного позичальником договору і доказів узгодження таких дій банку із позичальником матеріали справи не містять. З досліджених судом розрахунків заборгованості за договором б/н від 06 червня 2008 року станом на 31 травня 2015 року (а.с.4-10 вбачається, що за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року (3 графа «витрати клієнтом кредитних коштів») витрати кредитних коштів складають 8 097,92 грн., за період з 01 липня 2019 року по 14 грудня 2020 року (3 графа «витрати клієнтом кредитних коштів») витрати кредитних коштів складають 3 311,60 грн. Одночасно з цим, за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року відповідач [PERSON] сплатила банку на погашення кредиту 37 173,33 грн., в тому числі заборгованості за тілом кредиту 36 505,52 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 617,81 грн., заборгованості по пені 50,00 грн., за період з 01 липня 2019 року по 14 грудня 2020 року сплатила банку на погашення кредиту 8 436,30 грн., в тому числі заборгованості за тілом кредиту 5 200,38 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 1 476,45 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 1201,58 грн., заборгованість по прострочиним відсоткам 557,89 грн., що відображено у кінцевому підсумку розрахунків. Отже, загальна сума витрат кредитних коштів складають 24 397,73 грн. (12 988,21 грн. + 8 097,92 грн. + 3 311,60 грн.), і саме ці кошти є фактично отриманими відповідачем та підлягали поверненню банку, а загальна сума погашена за кредитом за період з 01 червня 2015 року по 14 грудня 2020 року складає 44 941,82 грн., що фактично перевищує суму витрат кредитних коштів. Приймаючи до уваги, що позивач безпідставно нараховував відсотки за користування кредитом у розмірах, які не відповідають умовам укладеного кредитного договору, погашення відсотків відбувалося за рахунок тіла кредиту, внаслідок чого тіло кредиту безпідставно збільшено банком на суму нарахованих відсотків, а сплачена відповідачем [PERSON] сума погашення за наданим кредитом перевищує суму фактично здійснених витрат кредитних коштів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості. Відповідно до ч. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості тлумачиться як основопо\-ложний принцип судочинства. Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також інших випадках, передбачених законом. Звертаючись до суду з відповідним позовом кожна особа має вчиняти таку дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками нарахованими на прострочений кредит, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. За правилами ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню останньому, оскільки заявлений предмет спору визнаний судом не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed