Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувала справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19.04.021 року позов задоволено. Визнано виконавчий напис, вчинений 22 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТзОВ «Росвен Інвест Україна» у розмірі 44150,66 гривень, за кредитним договором, укладеним з АТ «Сбербанк» № 89#00017742096 від 02.09.2013 року, таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на користь [PERSON] судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 908 грн. 05.05.2021 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення та стягання витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Згідно приписів ч. 4 ст. 270 ЦПК України справа розглянута без виклику сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, заяву представника позивача, суд дійшов наступного висновку. За змістом ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом невирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Так, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження здійснених представником позивача адвокатом витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору №011501/21 від 15.01.2021 р., акт виконаних робіт про надання юридичних послуг, згідно договору про надання правової допомоги №011501/21 від 15.01.2021 року по цивільній справі №569/1859/21 р., з яких вбачається, що сторонами узгоджено суму наданих юридичних послуг у розмірі 6000 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу підтверджується копією квитанції на суму 6000 грн. №0.0.2107714381.1 від 29.04.2021 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд виходить із доведеності їх понесення, що стверджується наявними в матеріалах справи. Визначаючи їх розмір, суд виходить із критерію розумної необхідності таких витрат. Перелік наданих адвокатом послуг при розгляді справи та їх вартість наведена у підписаному акті, згідно якого їх загальна вартість становить 6000 грн. За наведеного, суд приходить до висновку, що за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню позивачу понесені ним витрат на правничу допомогу в сумі 6000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved