Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

В серпні 2015р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», третя особа: ПАТ «Київенерго», в якому просила суд: зобов'язати відповідача зробити позивачці перерахунок плати за спожиту теплову енергію згідно з площею її квартири, яка опалюється (квартира [ADDRESS], загальною площею 60,6 кв.м.), за період починаючи з моменту введення лічильника в дію з жовтня 2011р. до моменту його демонтажу в жовтні 2014р. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона є співвласником зазначеної вище квартири № 5, іншими співвласниками даної квартири є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За позивачкою відкрито особовий рахунок зі сплати комунальних послуг і вона проводила щомісячно оплату за житлово-комунальні послуги. Інші члени сім'ї мають рівні права на користування житлом. Між третьою особою та відповідачем укладено договір про постачання теплової енергії у гарячій воді на потреби опалювання в опалювальний період. 10 серпня 2005р. в будинку [ADDRESS] було встановлено загальнобудинковий лічильник, яким вимірюються загальні витрати теплової енергії на централізоване опалення. Вказаний лічильник фактично було введено в роботу в жовтні 2011р. Щомісяця відповідач надсилав позивачці, як власнику особового рахунку, рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг. На думку позивачки сума вартості послуг з опалення є значно завищеною та викликає сумніви щодо правильності нарахування, враховуючи, що до моменту підключення будинкового теплолічильника вона сплачували суми значно нижчими. Після неодноразових звернень позивачки до відповідача та третьої особи, щодо стану приладу обліку теплової енергії, встановленого в будинку [ADDRESS], за результатами розгляду її звернень третя особа повідомила, що фахівці товариства у ході перевірки на витратомірній ділянці лічильника виявили сторонній предмет (окалину). Крім того, пізніше, під час проведення перевірки, працівники ПАТ «Київенерго» встановили, що різниця витрат теплоносія між подавальним та зворотним трубопроводом є більшою ніж нормативна, що свідчить про некоректну роботу приладу теплової енергії. Таким чином, позивачка вважає, що нарахування плати за теплову енергію є незаконним, оскільки було здійснено на підставі показника несправного (зі стороннім предметом) загальнобудинкового теплолічильника, роботу якого за результатами відповідних перевірок визнано некоректною. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснивши суду, що дійсно в квітні 2014р. відповідно до звернення позивачки до Антимонопольного комітету було проведено перевірку спірних нарахувань за теплову енергію та згідно рекомендації Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України в квітні 2014р. відповідачем було проведено корегування обсягів теплової енергії, спожитої мешканцями будинку [ADDRESS]. Спожитий обсяг теплової енергії скориговано на 4,09216 Гкал ( в сторону зменшення). В зв'язку з чим споживачам будинку було проведено відповідний перерахунок, в тому числі і позивачці на суму 60,02 грн. Також представник відповідача пояснив, що всі можливі перерахунки виконано, але позивачка безпідставно вимагає провести перерахунок плати за централізоване опалення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, а тому суд вважає за можливе розглядати справу без участі представника третьої особи. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює у відповідача на посаді інженера, і в силу своїх посадових обов'язків йому відомо, що щомісяця здійснювалися зняття показників з лічильника теплової енергії, який встановлено в будинку [ADDRESS], при цьому виявити окалину під час огляду лічильника неможливо. Крім того, свідок звертав увагу суду, що лічильник є власністю третьої особи і перебуває на її балансу. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, допитавши свідка, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що згідно свідоцтва про право власності на житло, яке видане 12 липня 1994р. на підставі розпорядження Відділу приватизації державної адміністрації Шевченківського району м. Києва № 8140 від 11 липня 1994р., квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Власником особового рахунку по вищевказаній квартирі є позивачка. Відповідач відповідно до рішення Київської міської ради від 22 вересня 2011р. № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31 жовтня 2001р. Дане підприємство за відповідну плату здійснює забезпечення власників та наймачів жилих та нежитлових приміщень (споживачів) житлово - комунальними послугами. Також судом встановлено, що в будинку [ADDRESS] встановлено загальнобудинковий лічильник теплової енергії, який знаходиться на балансі та обслуговуванні третьої особи. Даний лічильник враховує витрати теплової енергії спожитої на потреби централізованого опалення і гарячого водопостачання. Нарахування за послуги з централізованого опалення по зазначеному будинку з листопада 2011р. здійснювалось згідно показань будинкового приладу обліку тепла. 26 квітня 2014р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення розрахунків за енергоносії», яким було внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, статтю 19 вказаного Закону було доповнено частиною четвертою, згідно якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). 05 серпня 2014р. між третьою особою та КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» було укладено договір № 1010001 про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води з балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності. Пунктом 6.1 даного договору передбачено, що цей договір набирає чинності з 01 липня 2014р., а отже з цієї дати третя є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. Третя особа з 01 липня 2014 року виставляє рахунки мешканцям вказаного будинку за надані комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Раніше, а саме до 30 червня 2014р., ці послуги надавались КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», тобто з жовтня 2011р. по червень 2014р. третя особа жодних нарахувань мешканцям будинку не проводило. На підставі звернень позивача до відповідних органів щодо перевірки лічильника теплової енергії, 13 листопада 2014р. працівники третьої особи демонтували прилад обліку теплової енергії для проведення позачергової метрологічної повірки. В ході даної перевірки було виявлено сторонній предмет (окалина). Того ж дня сторонній предмет було видалено, теплолічильник змонтовано та перевірено його роботу, зауважень до його роботи виявлено не було. 11 березня 2015р. під час проведення перевірки працівники третьої особи встановили, що різниця витрат теплоносія між подавальним та зворотним трубопроводом є більшою ніж нормативна, що свідчить про некоректну роботу приладу обліку теплової енергії. Третя особа повідомила письмово позивачку, що питання щодо проведення перерахунку оплати за централізоване опалення мешканцям житлового будинку за адресою [ADDRESS] буде розглядатися на засіданні комісії третьої особи. В судовому засіданні представник відповідача повідомив, що споживачам будинку було проведено відповідний перерахунок, в тому числі і позивачці. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачка [PERSON] в обґрунтуванні своїх позовних вимог зазначила, що за нею рахується заборгованість за спожиту теплову енергію станом на квітень 2014р. в розмірі 9524,41 грн. Вважає, що борг нарахований за показниками несправного приладу, який обчислює споживання теплової енергії, а отже дана обставина є підставою для перерахунку плати за спожиту теплову енергію. Разом з тим, питання щодо правомірності нарахування суми заборгованості за спожиту теплову енергію, яка рахується за позивачкою, вирішувалось в іншому судовому провадженні. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2015р. по справі № 761/11266/15-ц, яке набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] до КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», треті особи: ПАТ «Київенерго», [PERSON], [PERSON] про скасування заборгованості за житлово-комунальні послуги залишено без задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд приймаючи вищевказане рішення, прийшов до висновку, що в порушення вимог чинного процесуального законодавства позивачкою [PERSON] не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тобто позивачкою не було надано доказів що відповідач неправомірно здійснив нарахування спірної суми боргу. У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положенням ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. За час розгляду справи позивачкою, в порушення вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України не було надано доказів, які б достовірно свідчили про некоректну роботу приладу саме за спірний період та неправомірності нарахування боргу. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed