Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначила, що вона 23.01.2018 зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , громадянином Туреччини. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Сім`єю проживали та були зареєстровані в м. Ладижин Вінницької області. Спільне життя з відповідачем не склалося. Між ними часто виникали сварки та непорозуміння, так як мають різні погляди на життя, ведення господарства. Шлюбні відносини між ними припинені. Подальше проживання та збереження сім`ї неможливе і суперечить її інтересам. Тому просила розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує щодо заочного вирішення справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив. Відзиву на позов не подав. За таких обставин судом, з урахуванням положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Відповідно до абз. 3 п. 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Згідно з п. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Згідно з ч.1 ст.60 ЗУ «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Статтею 63 ЗУ «Про міжнародне приватне право» передбачено,що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців. У ст. 18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначено права у шлюбних і сімейних відносинах», зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Вищевикладене означає, що розірвання шлюбу в Україні буде здійснюватися на підставах і в порядку, передбачених Гл. 11 Сімейного кодексу України, оскільки останнім спільним місцем проживання подружжя є м. Ладижин Вінницької області, що підтверджується, зокрема, наявними відомостями про місце реєстрації відповідача в м. Ладижин, за однією адресою із місцем проживання позивача. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 23.01.2018 відділом ЗАЦС Управління реєстрації населення м. Анкара/Сінджан Республіка Туреччина, запис №21. Позивачка просить розірвати шлюб, так як їх сім`я розпалась, шлюбні відносини припинені. Сторони не проживають однією сім`єю, подальше збереження шлюбу неможливе. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу. Тому суд вважає, що їх сім`я розпалась.

Outcome: approved