Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості звернувся представник ПАТ КБ «ПриватБанк». В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 03 серпня 2006 року в розмірі 24411,70 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в розмірі 4377,57 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 18395,48 грн., штрафи: 500,00 грн. фіксована частина, 1138,65 грн. процентна складова та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1378,00 грн. В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов та застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03 серпня 2006 оку між сторонами по справі було укладено договір №б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк» у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Банк вважає, що у порушення норм ЦК України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим утворилась заборгованість станом на 31 серпня 2016 року у сумі 24411,70 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в розмірі 4377,57 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 18395,48 грн., штрафи: 500,00 грн. фіксована частина, 1138,65 грн. процентна складова. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до заяви від 03 серпня 2006 року сума кредитного ліміту складає 1500,00 грн., строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості визначено: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списання банком коштів з картки №4627081731427840. Однак, як вбачається з позовної заяви та розрахунків, наданих банком, позивач заявляє до стягнення за тілом кредиту заборгованість у розмірі 4377,57 грн. та відповідно відсотки нараховані на вказану суму. Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, [PERSON] коштів у зазначеній вище сумі він не отримував. Окрім того, позивач на обґрунтування надання кредиту в розмірі 4377,57 грн. (що складає суму вимог, як заборгованості за кредитним договором) не надає жодних доказів. Інформації про видачу відповідачу картки за №4149437701842443, яка відкрита 12 січня 2012 року, термін дії якої закінчився у листопаді 2014 року представник позивача суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. З долучених до позовної заяви доказів не вбачається, що відповідачем отримувалась нова картка. Даних обставин в судовому засіданні представник позивача не довів. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України \~позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). При зверненні до суду банком залишено поза увагою те, що відповідно до заяви погашення кредиту відбувається щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, а згідно пунктів 3.1.1., 5.4. правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісяця за попередній місяць, також, строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку, останній платіж було здійснено 26 липня 2013 року, а позов до суду предявлено 06 грудня 2016 року. В судовому засіданні представник відповідача завила про застосування строків позовної давності. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що зроблена заява представником відповідача про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог є обґрунтованою. Представник позивача обставин, на які покликається представник відповідача не спростував, поважних причин пропущення позовної давності в судовому засіданні не навів, тому суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, тому не підлягає до задоволення вимога про стягнення судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed