Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], ПАТ «СТ «Гарантія» в якому просив стягнути з [PERSON] 510 грн., з ПрАТ «СТ «Гарантія» 2669,16 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнути з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог 858 грн. 40 коп. у відшкодування витрат на правову допомогу, витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 260 грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 11.10.2013 року задоволено позов [PERSON], стягнуто з ПрАТ «СТ «Гарантія» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, пов'язану з пошкодженням автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді в сумі 2669,16 грн., витрати понесені на оплату правової допомоги в сумі 858,4 грн., витрати понесені на сплату судового збору під час подачі позовної заяви до суду в сумі 229,4 грн., а всього 3756,96 грн., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, пов'язану з пошкодженням автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді, в сумі 510 грн. Не погоджуючись з указаним рішенням суду, ПрАТ «СТ «ГАРАНТІЯ» подало апеляційну скаргу, доводи якої зводяться до неправильного застосування судом норм матеріального права що регулюють відносини у сфері страхування, невідповідності рішення суду дійсним обставинам справи. ПрАТ «СТ «ГАРАНТІЯ» вказувало на неврахування судом невиконання [PERSON] встановленого п.33.1.4. п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку та ненадання документів про обставини події та розмір заподіяної шкоди, що позбавило страхову компанію можливості визначити розмір страхового відшкодування.. Крім того, ПрАТ «СТ «Гарантія» не погоджується зі стягненням з товариства судових витрат та витрат на правову допомогу у повному обсязі, оскільки відповідно до статті 88 ЦПК України розподіл судових витрат між сторонами здійснюється пропорційно до задоволених позовних вимог. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. По справі встановлено, що 11 жовтня 2011 року в м. Прилуки з вини відповідача [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої завдано механічних пошкоджень належному позивачу автомобілю марки «ВАЗ «21093» [NUMBER]. Постановою Прилуцького міськрайонного суду від 05.12.2011 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 122 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.4). Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля №129/11, проведеного 18.11.2011 року, проведеного за заявою [PERSON], майнова шкода, завдана позивачу, становить 3179 грн 16 коп. (а.с. 6-12). На момент настання дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 червня 2011 року №АА/5141124, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхове товариство «ГАРАНТІЯ» (а.с.16). З матеріалів справи вбачається, що через два місяці після настання дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] звертався до ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв'язку з чим, страховик направив позивачу, страхувальнику [PERSON], застрахованому [PERSON] листи, в яких просив забезпечити можливість огляду пошкодженого транспортного засобу, надати копії страхового поліса, водійського посвідчення [PERSON], постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, висновок автотоварознавчого дослідження, а в разі проведення відновлювального ремонту автомобіля - акти виконаних робіт чи інші документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту. Листом №317-1/12 від 14.05.2012 року ПрАТ «Страхове товариство «ГАРАНТІЯ» повідомило [PERSON] про відмову в задоволенні вказаної заяви на підставі п. 3 ч.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з тим, що позивач не сприяв страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, не надав необхідні документи, що призвело до неможливості встановлення страховиком розміру заподіяної шкоди (а.с.36) Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь з ПрАТ «СТ «ГАРАНТІЯ» 2669,16 грн. матеріальної шкоди та з [PERSON] 510 грн. франшизи, суд першої інстанції виходив з доведеності вини [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що зважаючи на страхування цивільно-правової відповідальності останнього в ПрАТ «СТ ГАРАНТІЯ», є підставою для відшкодування потерпілому майнової шкоди в порядку, передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, такий висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи, суперечить положенням Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з чим, його не можна визнати обґрунтованим. Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застережено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з пунтком 2 ст. 33.1 Закону учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності про настання дорожньо-транспортної пригоди. У системному взаємозв'язку з пунктом 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення для вирішення страховиком питання про виплату страхового відшкодування має його повідомлення страхувальником про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому. Положеннями пункту 5 ч. 1 статті 991 ЦК України передбачено, що страховик має право відмовити у здійсненні страхових виплат у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником, яким за договором страхування є [PERSON] або особою, відповідальність якого застрахована - [PERSON], про настання страхового випадку. У разі ж невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Наведене відповідає правовій позиції Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеній в п. 16 постанови №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». За таких обставин, коли матеріалами справи підтверджено, що ні страхувальник [PERSON] ні завдавач шкоди [PERSON] до ПрАТ «СТ «ГАРАНТІЯ» з повідомленням про настання страхового випадку не звертались, в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди страховику не сприяли, правові підстави для виплати позивачу Приватним акціонерним товариством «СТ «ГАРАНТІЯ» суми страхового відшкодування за винні дії [PERSON] відсутні, оскільки заподіяна шкода в повному обсязі повинна бути відшкодованою відповідачем [PERSON] на підставі ст.ст. 1166, 1188 ЦК України. Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув та безпідставно стягнув з ПрАТ «СТ «ГАРАНТІЯ» на користь [PERSON] 2669,16 грн. страхового відшкодування. Крім того, в порушення положень статті 88 ЦПК України, судом без урахування принципу пропорційності, було невірно розподілено судові витрати між сторонами та покладено обов'язок по їх відшкодуванню лише на одного з відповідачів - ПрАТ «СТ «ГАРАНТІЯ». У зв'язку з наведеним, рішення суду в наведеній частині підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «СТ «ГАРАНТІЯ». У зв'язку з відмовою в задоволенні вказаних вимог, з ПрАТ «СТ «ГАРАНТІЯ» не підлягають стягненню і понесені позивачем витрати на правову допомогу та сплату судового збору. В іншій частині рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 510 грн. франшизи сторонами не оскаржувалось. Разом з тим, суд першої інстанції неправильно визначив розмір витрат, понесених на оплату правової допомоги, які мають бути компенсовані позивачу, та взагалі не вирішив питання про стягнення з [PERSON] на користь позивача понесених ним судових витрат. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», указаного Закону компенсація витрат на правову допомогу у відповідних розмірах здійснюється за час участі особи, яка надає правову допомогу, 1) в судовому засіданні, 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням ( у випадках, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України ), 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, однак всупереч зазначеним вимогам, в розрахунок вартості наданої правової допомоги (а.с.41) було включено витрати, компенсація яких не передбачена законом, зокрема безпідставно включено час витрачений на з'ясування обставин справи з клієнтом, вивчення судової практики, консультації перед судовими засіданнями. За вказаним розрахунком компенсації, на переконання апеляційного суду, підлягають витрати за 0,75 год. участі адвоката в судових засіданнях. У зв'язку з наведеним, відповідно до положень вищевказаного Закону, приписів ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на правову допомогу в суді першої інстанцій в сумі 51,50 грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 36,70 грн. Враховуючи задоволення апеляційної скарги ПрАТ «СТ «ГАРАНТІЯ» з [PERSON] на користь ПрАТ «СТ «ГАРАНТІЯ» на підставі ст. 88 ЦПК України належить стягнути судовий збір в сумі 114,7 грн., сплачений за розгляд справи в апеляційному порядку.

Outcome: approved