Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

в позовній заяві зазначається, що 14.07.2010 року відповідачка [PERSON] звернулась з письмовою заявою до Угорницької сільської ради про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в урочищі «біля Раскальчука» площею 0,80 га. Під час розгляду цієї заяви на 30-й сесії вказаної ради V-го демократичного скликання від 16.07.2010 року сільський голова с.Угорники [PERSON], зловживаючи своїм службовим становищем, використовуючи його всупереч інтересам служби, діючи в інтересах [PERSON], умисно надав депутатам вказаної ради завідомо неправдиву інформацію про місце розташування та розмір земельної ділянки, на виготовлення документації щодо відведення якої може бути надано дозвіл. Внаслідок цього на вказаній сесії прийнято рішення №665-30/2010 про надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,9500 га, що в [ADDRESS], для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього рішення землевпорядною організацією «Тиса Захід» в 2010 році розроблено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки. Продовжуючи свій злочинний умисел, [PERSON] без відповідної письмової заяви відповідачки [PERSON], без зазначення даних про особу, якій планується відведення даної земельної ділянки, її розташування та розміру включив у порядок денний 2-ї сесії VI-го демократичного скликання питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, дане питання на вказаній сесії 31.12.2010 року взагалі не розглядалося, депутати по ньому не голосували та вказаного рішення не приймалося. Незважаючи на це, в подальшому [PERSON] дав усну вказівку секретарю вказаної сільської ради про виготовлення завідомо неправдивого офіційного документу - рішення 2-ї сесії VІ-го демократичного скликання від 31.12.2010 року № 28-2/2010 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки», який у подальшому власноручно підписав та затвердив печаткою цієї сільської ради. На підставі даного рішення 23.03.2011 року відповідачці [PERSON] видано Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії [NUMBER]. Внаслідок таких злочинних дій сільського голови с.Угорники [PERSON] державним та громадським інтересам в особі органу місцевого самоврядування - Угорницької сільської ради завдано шкоду в розмірі 1 138 570 грн., тобто тяжкі наслідки станом на 2011 рік, оскільки ця ділянка вибула з володіння Угорницької сільської ради поза волею останньої. Вказані обставини встановлені вироком Коломийського міськрайонного суду від 29.10.2015 року, яким [PERSON] засуджено за ч.2 ст.364 та ч.2 ст. 366 КК України. 18.08.2015 року відповідачі уклали між собою договір купівлі-продажу, за яким відповідачка [PERSON] продала, а відповідачка [PERSON] купила спірну земельну ділянку. Тому позивач просить визнати недійсним вищевказаний Державний акт про право власності на спірну земельну ділянку та відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України витребувати з незаконного володіння відповідачки [PERSON] та повернути цю земельну ділянку у землі запасу Угорницької сільської ради. В судовому засіданні представник позивача - прокурор Лукашенко А.А. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Він також погодився на заочний розгляд даної справи. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання ними судових повісток - викликів (а.с.21,22, 33, 34). Причин своїх неявок відповідачі суду не повідомили, 15.03.2016 року вони подали до суду письмові заперечення проти позов, в яких зазначають, що від імені заінтересованої особи позов подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, оскільки відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадян або держави в суді полягає у здійсненні прокуратури від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. В свою чергу позовна заява не містить обгрунтувань та відповідних доказів про те, що спірна земельна ділянка до її приватизації була об'єктом права державної власності. Крім того, уповноваженим органом, який здійснює функції захисту інтересів держави в даному випадку, є відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Угорницька сільська рада, і цим Законом не визначені повноваження прокурора щодо захисту інтересів органів місцевого самоврядування при порушенні їхніх інтересів або завданні шкоди. Пред'явлення даного позову органом прокуратури також суперечить ч.2 ст. 45 ЦПК України, відповідно до якої з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів. Відповідачі також зазначили, що наведені прокурором в позовній заяві підстави та причини порушення або загрози порушення інтересів держави внаслідок незаконних дій відповідача не можуть розглядатись судом як підстава для подання прокурором позову в інтересах держави, оскільки наведені підстави є узагальненими і неконкретними, прямої шкоди державі не завдано, не зрозуміло чому Угорницька сільська рада, маючи відповідні повноваження згідно зі ст.71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сама не звертається до суду з даним позовом. Крім того, позивачем всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не надано жодного доказу про порушення відповідачами права державної власності, а всупереч ч.5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви позивачем не додано документ, що підтверджує сплату судового збору. При цьому, твердження позивача про звільнення його від такої сплати на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» (нібито подання позовної заяви про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення) є недоречними, оскільки відповідачі не вчиняли зазначеного правопорушення, і про вчинення останнього сільським головою с.Угорники [PERSON] відповідачам не було відомо. Отже, звільнення позивача від сплати судового збору може мати місце при вирішенні позову про відшкодування завданих матеріальних збитків внаслідок вчинення кримінального правопорушення, пред'явленого до особи визнаної винною у вчиненні злочину. Тому відповідачі просять позовну заяву залишити без розгляду. Отже, відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, а відповідачі не звернулися із заявами про розгляд справи в їхній відсутності. Суд, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що вироком Коломийського міськрайонного суду від 29.10.2015 року (справа 346/4529/15-к), який набрав законної сили 29.11.2015 року, [PERSON], визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.364 та ч.2 ст.366 КК України. Вказаним вироком встановлено, що під час розгляду заяви [PERSON]. на 30-й сесії вказаної ради V-го демократичного скликання від 16.07.2010 року сільський голова с.Угорники [PERSON], зловживаючи своїм службовим становищем, використовуючи його всупереч інтересам служби, діючи в інтересах [PERSON], умисно надав депутатам вказаної ради завідомо неправдиву інформацію про місце розташування та розмір спірної земельної ділянки, внаслідок чого на вказаній сесії прийнято рішення №665-30/2010 про надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,9500 га, що в [ADDRESS], для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього рішення землевпорядною організацією «Тиса Захід» в 2010 році розроблено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки. Продовжуючи свій злочинний умисел, [PERSON] без відповідної письмової заяви [PERSON], без зазначення даних про особу, якій планується відвести земельну ділянку, розташування та розміру земельної ділянки включив у порядок денний 2-ї сесії VI-го демократичного скликання питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, дане питання на вказаній сесії 31.12.2010 року взагалі не розглядалося, депутати по ньому не голосували та вказаного рішення не приймалося. Незважаючи на це, в подальшому [PERSON] дав усну вказівку секретарю вказаної сільської ради про виготовлення завідомо неправдивого офіційного документу - рішення 2-ї сесії VІ-го демократичного скликання від 31.12.2010 року № 28-2/2010 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки», який у подальшому власноручно підписав та затвердив печаткою цієї сільської ради. На підставі даного рішення 23.03.2011 року відповідачці [PERSON] видано Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії [NUMBER]. Внаслідок таких злочинних дій сільського голови с.Угорники [PERSON] державним та громадським інтересам в особі органу місцевого самоврядування - Угорницької сільської ради завдано шкоду в розмірі 1 138 570 грн., тобто тяжкі наслідки станом на 2011 рік (а.с.8, 9). Факт видачі оспорюваного Державного акту стверджується також його копією, долученою до позовної заяви (а.с.10). Даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №43971740, сформованої реєстратором реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області 16.09.2015 року, стверджується, що власником спірної земельної ділянки площею 0,95 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що в [ADDRESS] з 18.08.2015 року є відповідачка [PERSON] Підставою виникнення її права власності вказано договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф. 18.08.2015 року та зареєстрований в реєстрі за №700 (а.с.11, 12). У відповідності до ст.12 ЗК України та ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування» вирішення питань регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та здійснюється на сесіях цих рад шляхом прийняття рішень. Згідно із ст.12 ЗК України здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, дотримання вимог земельного законодавства на території сіл покладено на відповідні сільські ради, а у відповідності до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно із ч. 1 с. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. У відповідності до ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з положеннями п.10 ч.2 ст.16 та ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції та законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Ч.1 ст. 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі №6-67цс15, норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому на підставі вищевказаних доказів суд приходить до висновку, що оспорюваний Державний акт виданий на підставі фіктивного рішення сільської ради, підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка поверненню з чужого незаконного володіння у землі запасу Угорницької сільської ради. Твердження відповідачів про відсутність у прокурора як позивача права на звернення з даним позовом суд вважає такими, що на увагу заслуговують, адже відповідно до положень ч.1 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ч.3 цієї статті прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу . Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Ч.4 ст.23 цього ж Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва . Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. Судом встановлено, що до звернення з даним позовом, а саме 18.02.2016 року Коломийська місцева прокуратура письмово звернулася до сільського голови с.Угорники [PERSON] з листом, яким повідомляла про підготовку та подальше звернення з даним позовом (а.с.13). Доводи відповідачів про відсутність доказів про порушення ними права державної власності не мають достатнього правового значення, адже фактично позовні вимоги не стосуються такого права. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до таких висновків. Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.80 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна. Отже, ціна позову щодо вимоги майнового характеру - повернення спірної земельної ділянки дорівнює вартості даної ділянки, вказаній у вищезазначеному вироку, тобто 1 138 570, 00 грн. Згідно з правилами п.п.1.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, ціна позову щодо вказаної вимоги становить 1 138 570, 00 грн. Інша позовна вимога (визнання недійсним Державного акту) є немайнового характеру. Відповідно до п.п.1.2 п.1 ч.2 ст.4 вказаного Закону ставка судового збору за подання фізичною особою заяви про таку вимогу становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 551, 20 грн. Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.5 вказаного Закону від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Твердження відповідачів про те, що позивач не підлягає звільненню від сплати судового збору, оскільки даний позов пред'явлено не до засудженого [PERSON], суд вважає безпідставними, адже п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачає звільнення позивача від сплати судового збору у всіх справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто таке звільнення здійснюється за категорійним критерієм, а не за суб'єктним. Згідно з правилами ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідачки [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 551, 20 грн. за вищевказану вимогу немайнового характеру, оскільки саме цієї відповідачки стосується дана вимога, а з відповідачки [PERSON] - судовий збір в максимальному розмірі (5 розмірів мінімальних заробітних плат, що становить 6 890 грн.) за вимогу майнового характеру про витребування спірної земельної ділянки. На підставі наведеного, ст. ст. 12, 152, 155, 158 Земельного кодексу України, ст.ст. 21, 330, 388 ЦК України , ст.121 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та,

Outcome: approved