Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

В серпні 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач вказує на те, що 10 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-400/197/2006. Згідно договору Банк надав [PERSON] кредит в сумі 10000 дол. США зі сплатою 11,50 % з кінцевим терміном повернення 9 серпня 2012 року. Додатковим договором № 1 від 28 травня 2009 року змінено розмір процентної ставки на 11,52 %. Додатковими договорами № 2 від 18 грудня 2009 року та № 3 від 19 квітня 2010 року продовжено строк для оформлення у власність земельної ділянки. Додатковим договором № 4 від 20 квітня 2011 року змінено розмір процентної ставки на 11,50 %, графік погашення платежів викладено в новій редакції. 10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги. У забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] між Банком та [PERSON] укладено договір поруки від 10 серпня 2006 року та додатковий договір до договору поруки від 28 травня 2009 року. 20 квітня 2011 року між Банком та [PERSON] укладено новий договір поруки. Крім того, між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки від 10 серпня 2006 року, предметом якого є житловий будинок [ADDRESS] Відповідачі зобов'язання за кредитним договором не виконали, у зв'язку з чим, станом на 22 лютого 2013 року утворилась заборгованість в сумі 3308,28 дол. США, що еквівалентно 26443 грн. 08 коп., та нарахована пеня у розмірі 92783 грн. 38 коп.. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610-612, 615, 651, 1054, 1055 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на користь Банку 3308,28 дол. США боргу, що еквівалентно 26443 грн. 08 коп., та нараховану пеню у розмірі 92783 грн. 38 коп., стягнути сплачені позивачем судові витрати. В подальшому позивач зменшив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість по кредиту в розмірі 2157,81 дол. США, що еквівалентно 17247 грн. 37 коп., пеню за період з 24 жовтня 2012 року по 24 жовтня 2013 року у розмірі 62952 грн. 95 коп., а також стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 3441 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги та просила про його задоволення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. В судовому засіданні 17 грудня 2013 року представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову. Вказував на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має права вимоги до відповідачів, оскільки укладені правочини щодо переходу права грошової вимоги по зобов'язаннях відповідачів є нікчемними у зв'язку з відсутністю ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. Посилався також на те, що розмір нарахованої пені є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що згідно з рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів від 9 жовтня 2006 року Акціонерний комерційний банк «Райффайзенбанк Україна» змінив назву на закрите акціонерне товариство «ОТП Банк». Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником всіх прав і обов'язків ЗАТ «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов'язків АКБ «Райффайзенбанк Україна». 10 серпня 2006 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-400/197/2006. Згідно договору Банк надав [PERSON] кредит в сумі 10000 дол. США зі сплатою 11,50 % з кінцевим терміном повернення 9 серпня 2012 року. 28 травня 2009 року між Банком та [PERSON] укладено Додатковий договір № 1, яким змінено розмір процентної ставки на 11,52 %. Додатковими договорами № 2 від 18 грудня 2009 року та № 3 від 19 квітня 2010 року продовжено строк для оформлення у власність земельної ділянки. Додатковим договором № 4 від 20 квітня 2011 року змінено розмір процентної ставки на 11,50 %, графік погашення платежів викладено в новій редакції. У забезпечення зобов'язань між Банком та [PERSON] 10 серпня 2006 року укладено договір поруки № SR-400/232/2006 та 28 травня 2009 року - додатковий договір № 1 до договору поруки № SR-400/232/2006. 20 квітня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № SR-400/197/2006. Згідно п. 1.1 якого поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань Крім того, між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки № PCL-400/397/2006 від 10 серпня 2006 року, предметом якого є житловий будинок [ADDRESS] Відповідно до п. 1.1 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути Банку суму отриманого кредиту, сплатити відповідну плату за користування кредитом. Згідно п. 4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань. 10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги. Відповідачі зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконують, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 24 жовтня 2013 року заборгованість перед Банком складає: заборгованість за тілом кредиту - 2157,81 дол. США, що еквівалентно 17247 грн. 37 коп., а також нарахована пеня за період з 24 жовтня 2012 року по 14 жовтня 2013 року у розмірі 62952 грн. 95 коп. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 р. № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України. Враховуючи, що розмір нарахованої Банком на підставі умов кредитного договору пені (62952 грн. 95 коп.) є надмірно великий порівняно з розміром заборгованості за кредитом (2157,81 дол. США, що еквівалентно 17247 грн. 37 коп.), та, беручи до уваги положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 3000 грн. За таких обставин суд вважає, що позов Банку на підставі ст.ст.526, 536, 549, 610, 611 ЦК України підлягає частковому задоволенню. З відповідачів на користь Банку слід стягнути заборгованість за тілом кредиту 2157,81 дол. США, що еквівалентно 17247 грн. 37 коп., та 3000 грн. 00 коп. пені. Що ж стосується доводів представника відповідача про нікчемність укладених договорів, то вони не ґрунтуються на нормах закону. Як слідує з матеріалів справи, 10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким останнє набуло право вимоги до відповідачів щодо сплати загальної суми заборгованості, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму боргу, усі та будь-які штрафні санкції на дату набрання чинності, а також право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності. Оформлюючи відступлення права вимоги (ст. ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), банк і фактор не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання. Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку відповідачів є повернення кредиту в строки, у розмірі та в валюті, визначеними кредитним договором. До того ж, ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а в даному випадку між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір відступлення права вимоги (цесії). Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у рівних частках з кожного з відповідачів.

Outcome: partial