Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

В серпні 2016 року Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави, в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Бориспільський лісгосп», звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить визнати недійсними рішення Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 24 грудня 2009 року №1515-39-У в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність земельних ділянок [PERSON] та [PERSON]; від 24 червня 2010 року №1660-45-У в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки [PERSON]; скасувати рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Сидоренко Ю.В., індексний номер 25141444 від 08 жовтня 2015 року на підставі якого зареєстровано право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], індексний номер 25142428 від 08 жовтня 2015 року на підставі якого зареєстровано право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER]; індексний номер 28579113 від 03 березня 2016 року на підставі якого зареєстровано право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER]; витребувати на користь Кабінету Міністрів України та у постійне користування ДП «Бориспільський лісгосп» земельні ділянки з незаконного володіння [PERSON] з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], які знаходяться на території Бориспільського району Київської області. В обґрунтування позовних вимог Перший заступник прокурора Київської області вказав на те, що оскаржуваними рішеннями Вишеньківської сільської ради Бориспільського району виділено у власність земельні ділянки, які частково накладаються на землі лісогосподарського призначення. Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства погодження на зміну цільового призначення вищевказаних земельних ділянок не надавалось та відповідні рішення органів державної влади про зміну цільового призначення земель лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб не приймались. Отже, рішення Вишеньківської сільської ради та видані на підставі них державні акти на право власності на земельні ділянки видано з порушенням вимог лісового та земельного законодавства, внаслідок чого вони є незаконними і повинні бути визнані недійсними та скасовані в судовому порядку, а спірні земельні ділянки підлягають витребуванню в набувача на користь держави. У судовому засіданні прокурор Кульбачний О.С. та представник ДП «Бориспільський лісгосп» [PERSON] підтримали позов та просили суд задовольнити його в повному обсязі. Голова Вишеньківської сільської ради [PERSON] направила до суду лист, яким у зв'язку з зайнятістю представника сільської ради просила розглянути справу без нього та при вирішення справи поклалася на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що Першим заступником прокурора Київської області не надано до суду необхідних належних та допустимих доказів, якими мотивуються обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, не надано доказів порушення прав ДП «Бориспільський лісгосп», а також пропущено строк звернення з цим позовом до суду. Тому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] заперечував проти пред'явленого позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що межі спірних земельних ділянок, які належать фізичним особам, та земельної ділянки ДП «Бориспільський лісгосп» згідно даних Публічної кадастрової карти, не перетинаються, а тому позов прокурора є безпідставним. До того ж прокурором без поважних причин пропущено строк звернення із позовом до суду, а тому починаючи з 2011 року суспільні відносини щодо набуття відповідачем та третіми особами у власність спірних земельних ділянок є стабільними, що є підставою для відмови у позові. Інші учасники цивільного процесу у судове засідання не з'явились. Вони у встановленому порядку завчасно повідомлялись про час та місце розгляду цивільної справи. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, які з'явились у судове засідання, та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області №1515-39-У від 24 грудня 2009 року та №1660-45-У від 24 червня 2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських будівель і споруд» затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 22 громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, в тому числі у власність [PERSON] та [PERSON], [PERSON] (а.с.19-20, 21). В подальшому на підставі вказаних рішень Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області Управління Держкомзему у Бориспільському районі видало державні акти на право власності на земельні ділянки [PERSON] серії [NUMBER] площею 0,2450 га з кадастровим номером [NUMBER], [PERSON] серії [NUMBER] площею 0,2300 га з кадастровим номером [NUMBER], [PERSON] серії [NUMBER] площею 0,1500 га з кадастровим номером [NUMBER]. 08 жовтня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] відчужив на користь [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовується в Київській області, Бориспільський район, с. Вишеньки. 08 жовтня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] відчужив на користь [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,245 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовується в Київській області, Бориспільський район, с. Вишеньки. 03 березня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] відчужив на користь [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,23 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовується в Київській області, Бориспільський район, с. Вишеньки. Вказані обставини підтверджуються інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.24-29). Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з визначенням ч.1 ст.55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. За правилами п.«ґ» ч.4 ст.84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Так, за виключенням, передбаченим ч.2 та ч.3 ст.56 ЗК України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Статтею 57 ЛК України (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) та ст.20 ЗК України визначено, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України. Згідно з ч.7 ст.122 ЗК України Кабінет Міністрів України надає земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.149 ЗК України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу. За правилами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з листа Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» на запит Прокуратури Київської області від 04 червня 2016 року, земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER], що належать на праві приватної власності [PERSON], накладаються на землі лісового фонду, а саме на земельну ділянку, яка знаходиться у постійному користуванні ДП «Бориспільський лісгосп» на підставі державного акту на право постійного користування землею від 04 червня 2004 року серії [NUMBER] (а.с.22-23, 32-36). Проте, судом критично сприймаються обставини викладені у даному листі Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика». Оскільки, з листа Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області на адвокатський запит, встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER] не мають перетинів (накладань) меж з іншими земельними ділянками згідно даних Державного земельного кадастру (а.с.121). Водночас, з листа Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області від 24 жовтня 2016 року накладення меж земельних ділянок, які належать [PERSON] та [PERSON], [PERSON] з відповідними кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER], відповідно до державного акту на право постійного користування землею ДП «Бориспільський лісгосп» серії [NUMBER] від 04 червня 2016 року та даних Національної кадастрової системи, відсутній перетин меж зазначених земельних ділянок (а.с.131-132). Зважаючи на викладене, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження достатніми, допустимими і беззаперечними доказами доводи прокурора стосовно того, що вищевказані земельні ділянки до прийняття оспорюваних рішень Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області були землями лісогосподарського призначення та перебували на праві постійного користування ДП «Бориспільський лісгосп», а тому, відповідно, Вишеньківська сільська рада Бориспільського району Київської області не мала повноважень на вилучення земель лісогосподарського призначення. Тому позовні вимоги прокурора про визнання недійсними рішення Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області №1515-39-У від 24 грудня 2009 року в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], а також №1660-45-У від 24 червня 2010 року в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки [PERSON], є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, позовні вимоги прокурора про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Сидоренко Ю.В. з індексним номером 25141444 від 08 жовтня 2015 року, індексним номером 28579113 від 03 березня 2016 року та індексним номером 25142428 від 08 жовтня 2015 року на підставі яких зареєстровано право приватної власності [PERSON] на земельні ділянки, є похідними вимогами від вимоги про визнання недійсними рішень Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, а отже вказані вимоги також не підлягають задоволенню. З приводу вимог прокурора щодо витребування з незаконного володіння [PERSON] на користь Кабінету Міністрів України та у постійне користування ДП «Бориспільський лісгосп» спірних земельних ділянок, на підставі ст.388 ЦК України, вказані вимоги також не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки, прокурором в ході судового розгляду не надано до суду допустимих та належних доказів на підтвердження тієї обставини, що спірні земельні ділянки вибули з державної власності та постійного користування ДП «Бориспільський лісгосп», а також ту обставину, що до моменту прийняття рішень Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області №1515-39-У від 24 грудня 2009 року та №1660-45-У від 24 червня 2010 року, були землями лісогосподарського призначення та саме даними рішеннями було протиправно змінено цільове призначення спірних земельних ділянок. Отже, вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Крім цього, відповідно до положення ст.256 та ст.257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч.2 ст.45 ЦПК України прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу. У відповідності до ч.1 ст.46 ЦПК України органи, які відповідно до ст.45 цього Кодексу, звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють. Таким чином, положення ч.1 ст.261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Перебіг позовної давності в такому разі починається від дня, коли прокурор довідався або міг довідатися про порушення інтересів держави. Встановлено, що Бориспільському міжрайонному прокурору Київської області було відомо про обставини прийняття оспорюваних рішень Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області у 2009-2011 роках. Оскільки як вбачається зі змісту листа Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 04 листопада 2016 року №02-32-1786, Бориспільський міжрайонний прокурор Київської області звертався до Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області з запитами про надання інформації про надання земельних ділянок у власність, користування, їх продаж та зміну цільового призначення. А тому, Вишеньківська сільська рада Бориспільського району Київської області протягом 2009-2011 років направляла Бориспільському міжрайонному прокурору відповідну інформацію (а.с.133). Оскільки, відповідно до ст.19 Закону України «Про прокуратуру» перевірка виконання законів прокурорами проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Згідно п.4 наказу Генерального прокурора України від 19 вересня 2005року №3гн «Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів щодо захисту прав і свобод громадян, державних та публічних інтересів» прокурорам необхідно зосередити зусилля на додержанні законів, спрямованих на захист економічних інтересів держави від неправомірних посягань, зокрема щодо земельних ресурсів та природного середовища. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.2 цього Закону на прокуратуру покладаються такі функції, в тому числі представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом. При цьому, відповідно до ч.5 ст.7 Закону України «Про прокуратуру» єдність системи прокуратури України забезпечується єдиними засадами організації та діяльності прокуратури. Судом не приймається до уваги посилання прокурора на ту обставину, що йому стало відомо про незаконність прийняття оспорюваних рішень Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області лише у 2016 році за результатами опрацювання даних отриманих з Київського державного підприємства «Київгеоінформатика» від 14 червня 2016 року №01-01/790. До того ж, Кабінету Міністрів України та ДП «Бориспільський лісгосп» не було відомо про допущені порушення при прийнятті зазначених рішень Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Враховуючи викладене, право прокурора на пред'явлення позову виникло у 2009- 2011 роках, коли йому стало відомо про прийняття спірних рішень Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Тобто, на час звернення Першого заступника прокурора Київської області з даним позовом до суду, строк позовної давності за цими вимогами сплив. Прокурор не звертався до суду з клопотанням про поновлення строку звернення до суду та не надав суду доказів, що строк позовної давності пропущено з поважних причин. Зазначене також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 01 липня 2015 року у справі №6-178цс15. Відповідно до якої положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Ухвалюючи рішення у справі, яка переглядається, суд не врахував положення закону та дійшов помилкового висновку про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокурором порушень земельного законодавства під час здійснення прокурором перевірки. Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. Згідно із ч.1 ст.46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст.45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Крім цього, суд звертає увагу на те, що держава здійснює повноваження власника землі через спеціально створені уповноважені органи в галузі земельних відносин. Відчуження спірних земельних ділянок відбулось на підставі рішень Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. При цьому підготовка цих рішень, виготовлення відповідної технічної документації, затвердження її, реєстрація права власності на землю відбувалась за участю інших державних органів, які мали повноваження контролю та виявлення порушень при здійсненні Вишеньківською сільською радою Бориспільського району Київської області повноважень власника землі. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення. Відповідно до ст.9 цього Закону державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи. Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1958 від 25 грудня 2002 року була утворена в складі Державного комітету по земельних ресурсах. В свою чергу, територіальне утворення Управління земельних ресурсів у Бориспільському районі надавало свої висновки при виготовленні технічної документації на спірні земельні ділянки. Тобто державі, в особі утворених нею органів, які мали повноваження щодо розпорядження землями державної власності та контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, було і об'єктивно могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення цього порушення. Разом із тим, ці уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обов'язків щодо усунення цих порушень протягом строку позовної давності, а тому право держави, як власника землі не підлягає судовому захисту. Відповідно до ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (рішення від 24 червня 2003 року, заява №44277/98, п.37) зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання у право власності особи має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи, вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу, отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями. Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» (рішення від 01 червня 2006 року, заява №25921/02, пункти 28, 29). Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Волков О.Ф. проти України» (заява №21722/11, п.137) зазначив, що Суд неодноразово ухвалював рішення про те, що строки давності слугують декільком важливим цілям, а саме: забезпечують правову визначеність та остаточність, захищають потенційних відповідачів від застарілих скарг, яким може бути важко протидіяти, і запобігають будь-якій несправедливості, якщо б така виникла, коли б суди змушені були розглядати справи щодо подій, котрі відбувалися у віддаленому минулому, на основі доказів, які могли стати недостовірними та неповними зі спливом часу. У вказаній справі Суд дійшов висновку, що мало місце порушення п.1 ст.6 Конвенції щодо заявника, оскільки держава заявила вимоги до заявника після спливу значного часу з моменту подій, що були підставою для цих вимог. Аналогічна правова позиція викладена у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» (рішення від 20 вересня 2011 року, заява №14902/04, п.570) та «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» (рішення від 22 жовтня 1996 року, заяви №№22083/93, 22095/93, п.51). Для забезпечення верховенства права відповідно до вимог Конвенції та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» органи державної влади та суди зобов'язані дотримуватись встановлених ЦК України строків позовної давності та застосовувати передбачені цим Кодексом наслідки пропуску позовної давності. Суд дійшов висновку, що прокурором не обґрунтовано пріоритету суспільного інтересу щодо необхідності витребування спірної земельної ділянки з володіння [PERSON] на користь держави порівняно з правом [PERSON] на володіння своїм майном, а також порівняно з гарантіями цій особі державою правової визначеності та остаточності рішень щодо її прав, прийнятих органами державної влади і органами місцевого самоврядування. Враховуючи, що даний позов пред'явлено прокурором поза межами позовної давності, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З квитанції від 08 серпня 2016 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову Прокуратура Київської області сплатила судовий збір у розмірі 6716 гривень 94 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed