Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів звернулась [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача розмір заявлених позовних вимог зменшила та остаточно просить суд стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, стягнутих за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області на утримання доньки [PERSON] , [INFO] за період з 01.02.2016 по 01.08.2019 року в розмірі 21339,17 грн. В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на ті обставини, що у її довірителя відсутня заборгованість по сплаті аліментів, а проведений попередній розрахунок позивачем не правильний. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне з якого вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] в м.Рівне. про що зроблено відповідний актовий запис за №2274. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Рівненського міського суду від 18 листопада 2004 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів стягнуто з [PERSON] , 1979 року народження, уродженця м.Рівне на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 26 серпня 2004 року і до повноліття дитини. З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01 серпня 2019 року №63194 виданого старшим державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області вбачається, що на виконанні у старшого державного виконавця Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Карпинської А.Ю. перебуває виконавче провадження №54005754 з примусового виконання виконавчого листа №2-9454-2004 виданого 23.11.2004 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 26.08.2004 року і до повноліття дитини. Сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.08.2019 становить 21 339,17 грн. Отже судом встановлено, що відповідачем рішення суду про стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки відповідачем виконано частково, внаслідок чого за цей період виникла заборгованість відповідача за аліментами, яка визначена у вищезазначеній довідці. Вказаний розмір заборгованості за аліментами обчислений державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та ч.3 ст.195 СК України, а тому приймається судом до уваги. Як роз`яснено в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 Сімейного Кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц зроблено наступний правовий висновок: Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Згідно наведених позивачем розрахунків, сума пені за прострочення сплати аліментів на користь позивача на утримання дитини визначена нею в розмірі 21339,17 грн. Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості наданим позивачем. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний. Суд визнає, що розрахунок суми неустойки позивачем проведений у відповідності з вимогами ч.1ст.196 СК України. Суд вважає, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів підлягає стягненню в розмірі 21 339,17 грн. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що позивачем заявлені позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, а відповідачем дані вимоги не спростовані, а також не наведено жодних обставин, які-б свідчили про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам; відповідач до суду з позовом про зменшення розміру неустойки та розміру аліментів не звертався, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved