Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

В провадженні Волноваського районного суду Донецької області знаходиться позовна заява, подана [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. В обгрунтуванні вимог, позивачем зазначено, що 29.06.2015 року позивач згідно договору позики передав відповідачу грошові кошти в сумі 4500 доларів США, що в еквіваленті складає 105000 грн., що підтверджується розпискою від 29.06.2015 року. Згідно з домовленістю відповідач прийняв на себе зобов`язання по поверненню зазначеної вище суми до 31 грудня 2017 року. На сьогоднішній день відповідач зазначені дії не виконав, фактично ухиляючись від виконання договору, в зв`язку з чим, позбавив позивача можливості володіння, користування і розпорядження належними йому коштами. Позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією повернути йому грошові кошти, однак, він обмежувався лише обіцянками виконання зобов`язання і на теперішній час навіть уникає з позивачем спілкування. Позивач зазначає, що відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу, а саме; суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 процента річних в місяць. Позивач заначає, що таким чином відповідач забов`язаний повернути йому 120658,13 грн., а саме: 105000 грн. -сума основного боргу, 6300 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами, 9358,13 грн. - сума індексу інфляції. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 12.08.2020 року відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Позивач належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позиції сторін, викладені ними у заявах, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.06.2015 року позивач згідно договору позики передав відповідачу грошові кошти в сумі 4500 доларів США, що в еквіваленті складає 105000 грн., що підтверджується розпискою від 29.06.2015 року. Згідно з домовленістю відповідач прийняв на себе зобов`язання по поверненню зазначеної вище суми до 31 грудня 2017 року. На сьогоднішній день відповідач зазначені дії не виконав, фактично ухиляючись від виконання договору, в зв`язку з чим, позбавив позивача можливості володіння, користування і розпорядження належними йому коштами. Позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією повернути йому грошові кошти, однак, він обмежувався лише обіцянками виконання зобов`язання і на теперішній час навіть уникає з позивачем спілкування. Позивач зазначає, що відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу, а саме; суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 процента річних в місяць. Позивач заначає, що таким чином відповідач забов`язаний повернути йому 111300 грн., а саме: 105000 грн. -сума основного боргу, 6300 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами, 9358,13 грн. - сума індексу інфляції. Статтею 1046ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність (оперативне володіння) другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошт або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно дост.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем [PERSON] 105000 грн. x 3% річних x 2 роки прострочки = 6300 грн. За період з січня 2018 року по грудень 2019 року індекс інфляції склав: (109,8+104,1) :24:100=0,089. З огляду на індекс інфляції відповідач зобов`язаний повернути позивачу (109,8 + 104,1) 24:100=0,089x 105000 грн.=9358,13 грн.. Отже, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved