Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на будинок та земельну ділянку. Позивач просить суд визнати Договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними господарчими спорудами та присадибної земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 5121881000:026001:0191, розташованих за адресою: Одеська область Іванівський район с. Великий Буялик, вул. Христо Ботєва №13, укладений 28 серпня 2015 року між нею та [PERSON] виконаним та дійсним. Визнати за нею право власності на вищевказані обєкти нерухомості та стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 1409,60 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалася на ту обставину, що позивач та відповідач домовилися про продаж будинку та земельної ділянки, дійшли згоди щодо всіх істотних умов, однак даний даний договір не був укладений відповідно до норм чинного законодавства, не зареєстрований та нотаріально не посвідчений, у звязку з небажанням відповідача укласти договір у встановленому порядку, що тягне за собою його недійсність, тому звернулася до суду за захистом своїх невизнаних прав на нерухоме майно. У судове засідання позивач не зявився, проте надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач у судове засідання не зявився, проте надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1\~ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1\~ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки навіть за умови визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд не знаходить для того законних підстав, виходячи з наступного. Так, відповідно до копії розписки від 28.08.2015 року [PERSON] отримала від [PERSON] за фактичний продаж будинку за адресою Одеська область Іванівський район с. Великий Буялик, вул. Христо Ботєва №13 грошові кошти у розмірі 23000,00 грн., оскільки саме на [PERSON] була оформлена довіреність на продаж даного будинку. Право власності на даний будинок та земельну ділянку зареєстровано за відповідачем, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копією свідоцтва про право на спадщину, копією технічного паспорту та витягу про реєстрацію права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1\~ст. 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2\~ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до положень ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Однією з умов застосування ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту досягнення між сторонами всіх істотних умов договору та безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до\~\~п. 13\~постанови пленуму Верховного Суду України\~\~№ 9 від 06 листопада 2009 року\~при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір не може бути підставою для застосування ч. 2\~ст. 220 ЦК України. Разом з тим, суд зазначає, що договір купівлі-продажу як такий у сторін не відбувся, оскільки на підтвердження його укладення було надано лише розписку про отримання [PERSON] від [PERSON] коштів за продаж будинку, однак чи був він вчинений між [PERSON] та позивачем відомостей суду не надано. Тобто, право власності позивача за договором купівлі-продажу від 28.08.2015 року у позивача фактично не виникло, оскільки підтверджень досягнення істотних умов договору та укладення його у письмовій формі, як того вимагають положення ЦК України суду не надано. З урахуванням вищенаведеного та положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Разом з тим, суд розяснює позивачу, що у разі наявності підтверджень досягнення всіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна між нею та відповідачем, вона може звернутися до суду з позовом про зобовязання відповідача вчинити певні дії на її користь.

Outcome: dismissed