Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] вказала, що їй на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу, належить квартира [ADDRESS]. Після придбання зазначеної квартири, вона дізналась, що в ній зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] Продавець вказаної квартири [PERSON] повідомила позивача, що зазначені особи це її чоловік та донька, які не проживають в квартирі більше трьох років, їх місце перебування їй достовірно не відомо. Позивач вважає, що відповідачі фактично втратили своє право користування належною їй на праві власності квартирою, а тому просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою 40 в будинку 14 по вулиці Шахтарській в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. В судове засідання позивач та її представник не зявилися, але надали суду заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили задовольнити. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином. Суд, згідно ст.ст.128, 223, 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1); член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, укладеному 07 лютого 2018 року, зареєстрованому в реєстрі за № 35 та посвідченому приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] (а.с.7-8), та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №113080545 від 07 лютого 2018 року (а.с.9). Пунктом 3.1.1 вказаного договору визначені обовязки продавця [PERSON], яка діяла від свого імені та імені [PERSON], в тому числі знятися з реєстрації та/або звільнити квартиру від належних речей та зняти з реєстрації всіх зареєстрованих осіб в квартирі на протязі 10 днів з моменту нотаріального посвідчення договору, однак вказаний обовязок колишнім власником не виконано, відповідачів з місця реєстрації не знято. Як вбачається з акту про перевірку реєстрації та проживання, складеному 12 березня 2018 року виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, відповідачі [PERSON] та [PERSON] з липня 2014 року не мешкають у квартирі [ADDRESS], їх місцезнаходження невідоме (а.с.10). Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до правової позиції, висловленої ВСУ 05.11.2014 під час розгляду справи № 6-158цс14, право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Враховуючи, що відповідачі зареєстровані в [INFO], належній позивачу, однак фактично там не проживають з липня 2014 року, були зареєстровані там, як члени сім'ї колишнього власника, підстав для збереження за відповідачами житлового приміщення судом не встановлено, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved