Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

В своєму позові [PERSON] посилається на те, що з відповідачем у неї є спільний син, [PERSON], 1995 року народження, який після розірвання між сторонами шлюбу в 2003 році проживає з нею та перебуває на її утриманні. До повноліття сина відповідач сплачував на нього аліменти, однак після досягнення сином повноліття припинив надавати їй матеріальну допомогу на утримання сина. В серпні 2011 році син вступив на денну комерційну форму навчання в Чернівецький кооперативний економіко-правовий коледж, терміном навчання на 2 роки 10 місяців. За навчання сина вона сплатила: за перший рік навчання - 6000 грн.; за другий рік навчання - 6900 грн.; за третій рік навчання - 7935 грн., а всього - 20835 грн. Строк навчання сина встановлено - до 30.06.2014 року, однак після закінчення коледжу син планує вступити на навчання на 3 курс Чернівецького Національного Університету ім.Ю.Федьковича, згідно укладеного з Університетом договору щодо здійснення безперервної підготовки фахівців. У позивача є молодший син [PERSON], 2009 року народження, а отримуваних коштів заробітної плати у розмірі приблизно 2000 грн. недостатньо для забезпечення та утримання обох синів. Відповідач є фізично здоровим, працює неофіційно, у шлюбі не перебуває, аліментів на інших осіб не сплачує, є власником автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter», земельних паїв, займається вирощуванням яблук ранніх та пізніх сортів. Будь-якої суттєвої матеріальної допомоги сину не надає. Оскільки відповідач не отримує регулярного офіційного доходу, вона вважає, що аліменти з нього слід стягувати в твердій грошовій сумі. Просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на повнолітнього сина, [PERSON], який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення сином 23 років; стягнути з [PERSON] на її користь частину фактично витрачених коштів на навчання повнолітнього сина, [PERSON], [INFO], у сумі 10418 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак направила до суду письмову заяву, якою просить здійснити розгляд справи без її присутності. Відповідач у судовеу засідання також не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, якою позовні вимоги визнав частково, в частині вимог про стягнення аліментів на сина, [PERSON] за період часу з дня подання позивачем позову 02.06.2014 року і по день закінчення сином навчання 30.06.2014 року. В іншій частині позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених в поданому ним до суду письмовому запереченні на позов. В вищезазначеному запереченні зазначив наступне: його матеріальне становище не відповідає тому стану, який зазначено позивачем в позовній заяві: в даний час він не працює, проживає в будинку своєї матері, він не є власником земельних паїв, не є орендарем, автомобіль, який зазначила в позовній заяві позивач, належить його матері, а він використовує його на підставі довіреності. Син, [PERSON] в даний час вже закінчив навчання, тому у позивача відпало право на стягнення з нього аліментів і її позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Також, відсутні правові підстави для стягнення з нього на користь позивача частини фактично сплачених нею коштів за навчання сина. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Судом встановлено, і сторонами визнано, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], який вже досяг повноліття. З копії договору №62 про підготовку фахівця за денною формою навчання від 25.08.2011 року, довідки ВЗО - Чернівецький кооперативний економіко-правовий коледж №376 від 27.06.2014 року та копії картки рахунку 69.1 студента [PERSON] вбачається, що [PERSON] дійсно навчався в даному коледжі на 3 курсі 331 групи комерційного відділення денної форми навчання та за навчання в коледжі було проплачено 20490 грн., а саме: 31.08.2011 року - 6000 грн.; 03.09.2012 року - 6900 грн.; 17.09.2013 року - 7590 грн. Судом встановлено, що ? частина від фактично сплаченої суми дійсно складає 10245 грн. З копії довідки ВЗО - Чернівецький кооперативний економіко-правовий коледж №298 від 14.05.2014 року встановлено, що термін навчання [PERSON] становить з 01.09.2011 року по 30.06.2014 року. Доказів, що підтверджують факт продовження повнолітнім сином сторін навчання після 30.06.2014 року, позивачем до суду не подано. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Положеннями Сімейного Кодексу України не передбачено обов'язок одного із батьків сплачувати частину коштів, витрачених другим із батьків на користь навчальних закладів за навчання повнолітніх сина, доньки. Також дана сума не відноситься до складу аліментів, оскільки не є коштами на утримання повнолітніх сина, доньки, які продовжують навчання. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача частини фактично сплачених позивачем коштів за навчання сина, є безпідставними та не підлягають до задоволення. З визнаних відповідачем обставин, суд встановив, що повнолітній син, [PERSON] дійсно проживає з позивачем. Згідно ст. 199 ч.1 СК України якщо повнолітні донька, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Позивачка у позовній заяві зазначила, що відповідач є фізично здоровим, працює неофіційно, у шлюбі не перебуває, аліментів на інших осіб не сплачує, є власником автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter», земельних паїв, займається вирощуванням яблук ранніх та пізніх сортів. Доказів на спростування даних обставин відповідач до суду не подав, натомість частково визнав позов, тому суд приходить до висновку про те, що останній за своїм станом здоров'я та матеріальним станом спроможний надавати позивачу матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчання, однак тільки за період часу з дня подання позову, який позивачем зданий на пошту 02.06.2014 року і по день закінчення сином, [PERSON] навчання, який згідно наданих позивачем доказів настав 30.06.2014 року. При цьому, з врахуванням вищенаведених обставин, розумною, справедливою та співмірною сумою аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за вищевказаний період, суд вважає визнану відповідачем суму 700 грн. Крім того, суд виходить з того, що обоє батьків зобов'язані забезпечити повнолітньому сину, який продовжував навчання, прожитковий мінімум. При цьому, суд вважає, що позивач не довела суду як обґрунтованість передбаченої ст.199 ч.1 СК України спроможності відповідача сплачувати аліменти на повнолітнього сина у визначеного нею розміру, так і факт продовження сином навчання після 30.06.2014 року, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення у визнаному відповідачем обсязі та розмірі, зі стягненням з відповідача на користь держави судових витрат. Враховуючи те, що судовий збір за подачу позовної заяви сплачений не [PERSON], а іншою особою, суд не вирішує питання про стягнення даних судових витрат на користь позивача з відповідача. На підставі ст.ст. 199-200 Сімейного Кодексу України та

Outcome: partial