Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

В провадженні судді Лях М.Ю. перебуває цивільна справа № 953/3171/20 за позовом [PERSON] , в якому вона просить стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 34 047,85 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь 81 597,25 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів; судові витрати у розмірі 9 000,00 грн. покласти на Відповідача. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що рішенням\~Київського районного\~суду м.\~Харкова від\~17.02.2015\~шлюб між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] було\~розірвано,\~стягнуто з\~Відповідача на\~користь Позивача\~аліменти на\~утримання сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~в розмірі\~1/4\~частини від\~всіх видів\~заробітку,\~але не\~менш ніж\~30%\~прожиткового мінімуму для дитини\~відповідного віку,\~щомісячно,\~починаючи з\~16\~січня 2015\~року до\~його повноліття.\~Рішенням Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~08.04.2019,\~відповідача позбавлено\~батьківських прав\~відносно його\~неповнолітнього сина\~-\~ [PERSON] .\~ [INFO] змінила\~прізвище з\~« [PERSON] » на\~« [PERSON] ».\~27.07.2019\~на підставі\~заяви Позивача\~було змінено\~прізвище неповнолітнього\~сина з\~« [PERSON] на\~ [PERSON] . Дитина проживає\~із Позивачем\~та знаходиться\~на її\~повному утриманні,\~Відповідач у\~вихованні,\~лікування та\~фінансовому забезпеченні\~дитини участі\~не приймає.\~Відповідач є\~працездатним,\~здоровим,\~працює в\~ТОВ «Сіріус-Автоком»,\~доказів неможливості\~надавати матеріальну\~допомогу із\~об`єктивних,\~незалежних від\~нього причин,\~відсутні,\~має матеріальну\~можливість приймати\~участь у\~наданні додаткової\~матеріальної допомоги\~на утримання\~неповнолітнього сина.\~Однак,\~Відповідач,\~аліменти не\~сплачує,\~на теперішній\~час заборгованість\~складає 81597,25грн.\~Позивач зазначає,\~що з\~2015\~року по\~теперішній час,\~вона самостійно\~оплачує всі\~витрати,\~пов`язані\~з забезпеченням\~дитини,\~а саме:\~придбає йому\~необхідні речі,\~сплачує за\~навчання та\~розвиток дитини\~в Комп`ютерній\~академії «Шаг»,\~купує ліки,\~відвозить сина\~на лікування\~до лікарів,\~самостійно забезпечує\~його всім\~необхідним для\~життя від\~їжі до\~відпочинку та\~оздоровлення.\~На теперішній\~час загальна\~сума понесених\~Позивачем додаткових\~витрат на\~дитину становить\~78\~495,70\~грн. Позивач вважає за доцільним стягнути з відповідача 50 % від фактично понесених нею додаткових витрат на дитину у розмірі 39495,70 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву, в якій просить слухати справу без його участі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує, позов просить задовольнити. Відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового розгляду за останнім відомим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб сайті Київського районного суду м. Харкова, в судове засідання повторно не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, відзиву проти позову не надав. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4\~ст. 223 ЦПК України\~постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України\~визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені\~статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, та підтверджується рішенням Київського районного суду м. Харкова по справі № 640/557/15-ц від 17.02.2015, шлюб, зареєстрований 16.07.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 132, розірвано. З [PERSON] стягнуто на користь Позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 січня 2015 року до його повноліття. Згідно зі свідоцтвом про зміну імені від 28.03.2018 року (серія [NUMBER] ) [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно Витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян 00023738869 від 21.08.2019 року на підставі заяви Позивача було змінено прізвище неповнолітнього сина з « [PERSON] , [INFO] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний Головного територіального управління юстиції у Луганській області внесено відповідний запис до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Як зазначає [PERSON] , у квітні 2019 у [PERSON] було виявлено погіршення зору, у зв`язку з чим, загальна сума витрат на лікування дитини становить - 9710,00 грн., що підтверджується копіями товарних чеків та квитанцій про сплату зазначеної суми. (арк. № 20-21). Крім того, протягом 2019 року позивачем на придбання ліків для дитини витрачено 1289,39 грн., що підтверджується копіями квитанцій (арк. № 22-23). Загальна вартість сплачених позивачем послуг на розвиток дитини, з урахуванням додаткового навчання та спортивних секцій складає 31\~601,78 грн., що підтверджується копіями квитанцій, чеків (арк. № 24-41). Загальна вартість понесених позивачем витрат на збір дитини до навчального року зокрема кошти витрачені на придбання необхідного одягу та канцтоварів складає 35 894,53 грн., що підтверджується копіями квитанцій та товарних чеків (арк. № 42-52). Таким чином, загальна сума підтверджених позивачем додаткових витрат на дитину на теперішній час становить 78 495,70 грн., що підтверджується копіями наданих позивачем квитанцій, чеків, договором з надання консультаційних послуг, товарних чеків. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З цього приводу, у постанові Верховного Суду України№6-1489цс17 від 13 вересня 2017 року, зазначено, що Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Враховуючи вищевикладене та відсутність заперечень з боку відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення додаткових витрат на дитину. Що стосується позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд зазначає наступне. Як вбачається з розрахунку Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області від 28.12.2019 року, заборгованість зі сплати [PERSON] аліментів за період з 16.01.2015 по 31.12.2019 на утримання дитини, які стягуються на підставі виконавчого листа №640/557/15-ц виданого 01.04.2015 Київським районним судом м. Харкова, складає 81\~597,25 коп. Відповідно до приписів ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У статті 196 Сімейного кодексу України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову); A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 Сімейного кодексу України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Позивачем надано власний розрахунок пені за несплату відповідачем аліментів за період з 16.01.2015 року по 28.12.2019 року, за яким розмір пені становить 668\~282,97 грн. В той же час, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання покладених на нього зобов`язань за судовим рішенням, суду не надано. Таким чином, враховуючи, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не може перевищувати 100 % заборгованості по сплаті аліментів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пені в розмірі 81\~597,25 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу . Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. На підтвердження\~цих\~обставин\~суду повинні\~бути\~надані\~договір про\~надання\~правової\~допомоги (договір\~доручення,\~договір\~про\~надання юридичних\~послуг,\~акти\~виконаних\~або отриманих\~послуг\~та\~ін.),\~документи,\~що\~свідчать\~про оплату\~гонорару\~та\~інших витрат,\~пов`язаних\~із\~наданням\~правової допомоги,\~оформлені\~у\~встановленому законом\~порядку\~(квитанція\~до\~прибуткового\~касового ордеру,\~платіжне\~доручення\~з відміткою\~банку\~або\~інший банківський\~документ,\~касові\~чеки,\~посвідчення\~про\~відрядження).\~При\~цьому,\~недопустимими\~є\~документи,\~які\~не\~відповідають встановленим\~вимогам. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З огляду на вищенаведені обставини, враховуючи відсутність в матеріалах цивільної справи належних та достаніх письмових доказів в підтвердження та обгрунтування понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд приходить до виснвоку про відстуність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог в цій частині, у зв`язку у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити за недоведеністю та необгрунтованістю. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial