Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

В Рівненський міський суд звернулась [PERSON] із позовом до ОК «ЖБК «Рівненська Брама» про захист прав споживачів та визнання майнових прав, заборону вчинення дій по передачі майнових прав, в якому просить суд визнати її майнове право на частину нежитлового приміщення, будівельний номер 8А, загальною проектною площею 23,26 м.кв. в восьмому під'їзді об'єкта, який знаходиться за адресою: м.Рівне, вул. Костромська та Гагаріна та заборонити відповідачу та будь-яким іншим особам, в тому числі правонаступникам відповідача, вчиняти будь-які дії по передачі іншим особам майнового права на частину нежитлового приміщення, будівельний номер 8А, загальною проектною площею 23,26 м.кв. у восьмому під'їзді об'єкта, який знаходиться за адресою: м.Рівне, вул. Костромська та Гагаріна. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав до суду письмову заяву у якій просив провести розгляд справи у відсутності позивача та у його відсутності, заявлені позовні вимоги повністю підтримує та просить суд їх задоволити. Представник відповідача ОК «ЖБК «Рівненська брама» в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовою повісткою. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Однак подав відзив на позовну заяву Разом з тим, голова ОК «ЖБК «Рівненська брама» [PERSON] подав суду письмову заяву про визнання позову, якою позовні вимоги [PERSON] до ОК «ЖБК «Рівненська брама» визнав у повному обсязі та просить їх задовольнити. Натомість, виконавчий директор ОК «ЖБК «Рівненська брама» [PERSON] подав суду письмову заяву про залишення позову без розгляду, в якій просить суд позов [PERSON] залишити без розгляду з підстав несплати нею судового збору. При цьому, посилається на те, що спірні правовідносини регулюються\~Законом України «Про інвестиційну діяльність»\~і до них не можна застосовувати положення\~Закону України «Про захист прав споживачів». Дослiдивши письмові докази по справi, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05 квітня 2016 року між ОК «ЖБК «Рівненська брама» в особі голови кооперативу [PERSON] (далі кооператив), що діє на підставі Статуту кооперативу, та позивачем [PERSON], асоційованим членом кооперативу (далі пайовик), було укладено договір пайової участі в будівництві № 8А (далі договір), за умовами якого пайовик вступає, а кооператив приймає пайовика в асоційовані члени кооперативу та пайову участь по будівництву кварталу житлової та громадської забудови по вулицях Костромська та Гагаріна у місті Рівне (Обєкт) і реалізації статутної мети і завдань кооперативу з метою отримання у власність частину нежитлового приміщення, будівельний номер 8а загальною проектною площею 23,26 м.кв., у восьмому підїзді Обєкту. Відповідно до п.1.2. договору, кооператив зобовязується організувати і забезпечити будівництво Обєкту та здачу його в експлуатацію, передати пайовику у власність нежитлове приміщення, обумовлене цим договором, за умови повної (в розмірі 100 відсотків) сплати пайовиком пайового внеску. Пунктом 2.1. договору визначено, що загальний розмір внеску пайовика становить 267955,00 грн., що еквівалентно 10467 доларів США згідно з курсом продажу долара США в ПАТ «Укргазбанк» на день укладення договору, з розрахунку 11520 грн., що еквівалентно 450 доларів США, за один квадратний метр загальної площі об'єкту, без внутрішніх оздоблювальних робіт. Відповідно до п.3.4. договору, кооператив зобовязаний: організувати і забезпечити будівництво Обєкту та здачу його в експлуатацію у термін до 31 грудня 2016 року, за умови належного виконання пайовиком своїх зобовязань щодо здійснення пайового внеску. Свої зобовязання по оплаті пайового внеску позивач виконала у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №20 від 05 квітня 2016 року на суму 257955,00 грн. Призначення платежу за вказаними платіжними документами є: «договір пайової участі №8А від 05.04.2016». Судом також встановлено, що станом на день звернення до суду обєкт не зданий в експлуатацію, будь-яких дій для здачі в експлуатацію будинку, де знаходиться нежитлове приміщення, відповідач не здійснює, чим порушує встановлені статтею 526 ЦК України загальні вимоги виконання зобовязання: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Відповідно до ст.629 ЦК України\~договір є обовязковим для виконання сторонами, а порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (стаття 610 ЦК України). Як встановлено судом, відповідач, всупереч вимогам умов укладеного договору та цивільного законодавства України, не виконав взяті на себе зобовязання, чим порушив законні права та інтереси позивача, який з незалежних від нього причин не може зареєструвати за собою право власності на належне нежитлове приміщення, а тому не може володіти, користуватися та розпоряджатися придбаним майном. Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим обєктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (частина друга стаття 3 Закону). Майнові права на нерухомість, що є обєктом будівництва (інвестування), не вважаються речовими правами на чуже майно, тому що об'єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Виходячи з приписів статті 190 ЦК України, частини другої статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та умов укладеного між сторонами договору, суд визнає позивача таким, що набув майнових прав на квартиру, оскільки в повному обсязі виконав умови договору пайової участі в будівництві №8А.\~\~ Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і, відповідно, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності у особи субєктивного цивільного права, зокрема, на майно, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду субєктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія субєктивного права. Як слідує з наданих позивачем письмових доказів, у період з жовтня по листопад 2017 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області [PERSON] було подано чотири позовні заяви про визнання недійсним договору уступки (цесії), в яких відповідачами були зазначені дочірнє підприємство «Градобуд-Рівне», ОК «ЖБК «Рівненська\~ брама», [PERSON], що підтверджується витягом із офіційного веб-сайту «Судова влада» (цивільні справи № 686/23134/17, № 686/21826/17, № 686/22342/17, № 686/20914/17). Аналогічні три позови було подано [PERSON] до дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне», [PERSON], ОК «ЖБК «Рівненська\~ брама» про визнання недійсним договору уступки (цесії), зокрема, справи № 686/23217/17, № 686/20915/17, № 686/21821/17, у яких він вказує, що як засновник дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне» недоотримує прибуток, який може бути розподілений між засновниками як дивіденди. Оскаржуваний [PERSON] і [PERSON] договір уступки (цесії) від 18 червня 2015 року був укладений між дочірнім підприємством «Градобуд-Рівне» (Цедент) та ОК «ЖБК «Рівненська Брама» (Цесіонарій). В порядку та на умовах, визначених цим договір уступки (цесії), Цедент передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває належні Цедентові права та обовязки Інвестора-2, що відносяться до будівництва за Угодою № 20 про дольову участь у будівництві житлових будинків з обєктами соціально-культурного призначення на вулицях Костромській та Гагаріна у місті Рівному від 22 серпня 2007 року та додаткових угод до неї, укладену між Замовником Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради, Інвестором-1 ТзОВ «Реноме-Євробуд» та Інвестором-2 дочірнім підприємством «Градобуд-Рівне». 06 вересня 2016 року між тими ж сторонами було укладено договір уступки вимоги (цесії) у новій редакції, у відповідності до якого, в порядку та на умовах, визначених\~ цим договором, Цедент передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває належні Цедентові права та обовязки Інвестора в повному обсязі, що відносяться до будівництва Кварталу житлової та громадської забудови на вулиці Костромська та Гагаріна у місті Рівному (І черга) за Угодою про дольову участь у будівництві кварталу житлової та громадської забудови з торгівельно-розважальним центром на вулицях Костромська та Гагаріна у місті\~ Рівному № 20 від 22 серпня 2007 року та усіх Додаткових угод, що є невідємною частиною основної Угоди. За вказаним оскаржуваним договором уступки (цесії), дочірнє підприємство «Градобуд-Рівне» передало свої права та обовязки інвестора щодо будівництва кварталу житлової та громадської забудови на вулиці Костромська та Гагаріна у місті Рівному (І черга) для ОК «ЖБК «Рівненська Брама». [PERSON] є засновником (учасником) як ОК «ЖБК «Рівненська Брама» згідно відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (із офіційного веб-сайту Міністерства юстиції України), так і дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне», що підтверджується таким же витягом. [PERSON] є засновником дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне», про що він зазначає у своєму позові від 03 листопада 2017 року. За наведеного, [PERSON] як засновник (учасник) ОК «ЖБК «Рівненська Брама» та дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне», оскаржував укладений договір уступки вимоги (цесії) між юридичними особами, засновником яких він є, а [PERSON] оскаржував договір, за яким були передані права інвестора для ОК «ЖБК «Рівненська Брама». Суд визнає, що у випадку можливого задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору уступки (цесії), таке рішення мало би негативні наслідки для кожного із пайовиків, у тому числі і для позивача, оскільки однією із сторін у договорах пайової участі у будівництві є ОК «ЖБК «Рівненська Брама», який придбав інвестиційні права у дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне» саме за оскаржуваним [PERSON] та [PERSON] договором уступки права вимоги (цесії). Наслідки визнання правочину недійсним (в даному випадку договору уступки (цесії) від 18 червня 2015 року) визначені статтею 216 ЦК України, зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За наведеного, під невизнанням майнових прав за позивачем на нежитлове приміщення слід розуміти заперечення засновником ОК «ЖБК «Рівненська Брама» і учасником\~ дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне» [PERSON], а також учасником дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне» [PERSON] дійсності та належності ОК «ЖБК «Рівненська Брама» інвестиційних прав щодо будівництва кварталу житлової та громадської забудови на вулиці Костромська та Гагаріна у місті Рівному (І черга), що відповідно створює невпевненість для позивача у дійсності її майнового права на нежитлове приміщення. Таким чином, вищевказані позови до Хмельницького міськрайонного суду про визнання недійсним договору уступки (цесії) свідчать про невизнання засновником ОК «ЖБК «Рівненська Брама» і учасниками дочірнього підприємства «Градобуд-Рівне» наявності у ОК «ЖБК «Рівненська Брама» інвестиційних прав щодо будівництва кварталу житлової та громадської забудови на вулиці Костромська та Гагаріна у місті Рівному за Договором уступки (цесії) від 18 червня 2015 року, який був укладений між дочірнім підприємством «Градобуд-Рівне» та ОК «ЖБК «Рівненська Брама», що може мати наслідком невизнання права ОК «ЖБК «Рівненська Брама» на укладення договорів пайової участі в будівництві з будь-якими особами, у тому числі, і на укладення договору пайової участі в будівництві з позивачем. Відповідно до вимог частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи вимоги частини першої статті 8 ЦК України щодо застосування аналогії закону, суд визнає, що майнові права підлягають такому ж захисту, що і права власності. За встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку про те, що існують реальні підстави передбачати\~можливість порушення майнового права позивача іншими особами, оскільки визнання недійсним договору уступки (цесії) матиме наслідком застосування положень статті 216 ЦК України, а тому наявні підстави для застосування положень частини 2 статті 386 ЦК України з метою унеможливлення вчинення дій зі сторони відповідача чи інших осіб, направлених на порушення чи позбавлення відповідних прав позивача. При цьому суд визнає, що обраний позивачем спосіб захисту порушених та невизнаних цивільних прав та інтересів відповідає положенням статей 15,16 ЦК України та не є зловживанням правом у будь-якому вигляді. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 21 листопада 2012 року у справі № 6-101цс12 висловила правову позицію про те, що участь фізичної особи в будівництві багатоквартирного будинку з метою набуття права власності на нежитлове приміщення в ньому не є інвестицією в розумінні Закону України «Про інвестиційну діяльність» і у разі виникнення спору щодо виконання зобов'язань за договором про таку участь у будівництві зазначений Закон не підлягає застосуванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved