Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

В позовній заяві [PERSON], просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок за набувальною давністю, посилаючись на таке: 24.04.2009 року померла її мати [PERSON], яка проживала в належному їй на праві власності житловому будинку № 33 в с. Шульське Первомайського району Харківської області, вул. Залізнична. До цього 27.01.2001 року помер її батько [PERSON] і з того часу позивач переїхала до матері в с. Шульське аби доглядати її. Даний житловий будинок мати хотіла подарувати їй, про що видала онуці довіреність від 03.03.2009 року, тобто за життя мати вже мала намір здійснити відчуження нерухомого майна. Вона ж, позивачка, з 2001 року володіла та продовжує по тепер володіти будинком. Оскільки користується та володіє будинком більше 10-ти років, вважає, що може ставити питання перед судом про визнання права власності за нею за набувальною давністю в порядку ст. 344 ЦК України. В судове засідання позивач не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягає. Представник сільради також до суду не прибув та також надав заяву про розгляд справи без участі представника сільради, поклався на розсуд суду. Враховуючи, що обидві сторони надали заяви про розгляд справи у їхню відсутність, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини. 24.04.2009 року померла мати позивачки - [PERSON], яка проживала в належному їй на праві власності житловому будинку № 33 в с. Шульське Первомайського району Харківської області, вул. Залізнична, що вбачається із свідоцтва про смерть, свідоцтва про народження, витягу з Держреєстру щодо підтвердження дошлюбного прізвища, свідоцтва про право на спадщину на будинок (а.с.7-9, 13) . 27.01.2001 року помер батько позивачки [PERSON] (а.с.10), який був попереднім власником будинку. Після смерті батька позивач переїхала до матері в с. Шульське аби доглядати її та за будинком, де проживає і по нині, що вбачається із довідки сільради (а.с.12). Даний житловий будинок мати хотіла подарувати позивачці, про що видала онуці [PERSON] довіреність від 03.03.2009 року (а.с.18). Відповідно до ст..344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд повинен враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Судом же встановлено добросовісність, відкритість та безперервність володіння будинком позивачкою, а оскільки мати позивача була спадкоємицею батька позивачки, а остання спадкоємицею матері, то вести про таке володіння можна мову з січня 2001 року. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved