Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про визначення часток, визнання права власності на Ѕ частку квартири звернулась [PERSON] В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та визначити, що частка позивача у квартирі [ADDRESS] ([ADDRESS], яка є спільною сумісною власністю подружжя складає Ѕ частку; визнати за позивачем право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] ([ADDRESS], що складається з однієї кімнати жилою площею 17,4 кв.м., загальною площею 34,8 кв.м. В судове засідання відповідач повторно не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовою повісткою. 13 грудня 2018 року відповідач подав до Рівненського міського суду заяву про ознайомлення з матеріалами даної цивільної справи, однак для ознайомлення зі справою та в судові засідання не з'явився. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 1999 року. В період шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS] ([ADDRESS]. З дослідженого в судовому засіданні договору про наміри та завдаток від 12 жовтня 2006 року укладеного з метою забезпечення гарантії нижче вказаних обов'язків між покупцем та продавцем - [PERSON] та [PERSON] вбачаться, що покупець дає зобов'язання купити у продавця об'єкт нерухомості, який знаходиться за адресою [ADDRESS] Відповідно до п.1.2. договору з метою забезпечення взятого на себе зобов'язання передає продавцю завдаток в гривнях, еквівалентний 300 (триста) доларів США по курсу НБУ. З дослідженого в судовому засіданні договору від 21 жовтня 2006 року, посвідченого Савчук Н.Г., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1501 вбачається, що [PERSON], діючий від імені [PERSON] з однієї сторони «продавець» та [PERSON] «покупець» з другої сторони, склали цей договір про наступне: продавець продав, а покупець купив квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.4 цей продаж вчинено за 12800,00 грн., які продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору. З дослідженої в судовому засіданні заяви [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Савчук Н.Г. 21 жовтня 2006 року та зареєстрованої в реєстрі за №1499,1500 вбачається, що даною заявою [PERSON] заявляє, що вищезазначена квартира була придбана [PERSON] за її власні кошти і не являється спільним майном подружжя, так як на момент її придбання [PERSON] в шлюбі не перебувала. Шлюб [PERSON] зареєстрований 20 серпня 1999 року (свідоцтво про одруження [NUMBER]). (підпис). [PERSON] дає свою згоду на купівлю її чоловіком, [PERSON] однокімнатної квартири за 12800.00 (дванадцять тисяч вісімсот гривень) за адресою [ADDRESS] на умовах за його розсудом. З дослідженого в судовому засіданні договору від 17 листопада 2006 року, посвідченого Савчук Н.Г., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1626 вбачається, що викладено п.4 зазначеного договору в наступній редакції «Цей продаж вчинено за 119500,00 грн., які продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору». З дослідженого в судовому засіданні заочного рішення Рівненського міського суду від 06 грудня 2017 року по цивільній справі №569/14768/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісно власності подружжя, суми мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності також згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК за умови звернення подружжя (одного з них) до суду таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними не спростованими відповідачем, а тому вони підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1409,60 грн. згідно наявних в матеріалах справи квитанцій, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved