Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа: Дніпровський ВДВС міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що йому на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна від 01 лютого 2008 року належить квартира [ADDRESS] , зареєстрованого ОП ЗМБТІ 12.02.2008 року, № витягу 17704948, реєстраційний номер: 20209835, форма власності: приватна, частка: 1/1. На розгляді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя знаходилась справа за позовом Відповідача до Позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, та на підставі виконавчого листа № 2-194 від 07.05.2012 року (наразі) Дніпровським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області постановою державного виконавця Пєєвої О.О. накладено арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:33446074 від 17. 07.2012 року, а саме на об`єкт обтяження: квартира [ADDRESS] та належить Позивачу, реєстраційний номер обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 12747780 від 17. 07. 2012року. 30.05.2019 року між Позивачем та відповідачем була укладена угода про врегулювання боргу до кредитного договору № МL-201/394/2008 від 01. 02. 2008 року. Згідно пункту 2.2.1 зазначеної додаткової угоди, Сторони домовились, що Позивач до 30 травня 2019 року зобов`язується погасити боргові зобов`язання за кредитним договором в розмірі 190 000, 00 гри. та судові витрати в розмірі 1820,00 грн. Згідно пункту 2.2.3. зазначеної додаткової угоди, Сторони домовились, що за умов належного виконання Позивачем умов кредитного договору та п. а. 2.2.1. додаткового договору, Позивач буде вважатися таким, що погасив свої боргові зобов'язання перед Банком в повному обсязі і банк здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 307 705,30 грн. На виконання зазначеної угоди, 30 травня 2019 року Позивач здійснив погашення боргового зобов`язання за кредитним договором, а саме на рахунок Відповідача перерахував грошові кошти в розмірі 190000, 00 грн. та грошові кошти в розмірі 1820,00 грн. Тому, позивач просить суд скасувати арешт майна боржника та заборону на його відчуження, серія та номер: 33446074 від 17. 07. 2012 року, на об`єкт обтяження: квартира [ADDRESS] та належить позивачу, [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , реєстраційний номер обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 12747780 від 17. 07. 2012 року накладений на підставі постанови державного виконавця Пєєвої О.О. Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Представник позивача, адвокат Дерев`янко І.О. подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги про скасування арешту на нерухоме майно позивача підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений вчасно, відзив на позов не надав, із заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. Державний виконавець Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя, [PERSON] надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності на розсуд суду. Сторони повідомлені про дату розгляду справи рекомендованою кореспонденцією наданий час для подання відзиву та заперечень. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01 лютого 2008 року, реєстровий [ADDRESS] , на праві приватної власності (а.с.4-5). В провадженні Жовтневого районного суду міста Запоріжжя перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та на підставі виконавчого листа № 2-194 від 07.05.2012 року постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби ЗМУю, Смірнової С.М. було накладено арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, серія та номер:33446074 від 17.07.2012 року, а саме на квартиру [ADDRESS] та належить позивачу, на праві власності (а.с.8-оберт). 30 травня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» була укладена Угода про врегулювання боргу до Кредитного договору № МL-201/394/2008 від 01.02.2008 року (а.с.6). Згідно пункту 2.2.1 зазначеної додаткової угоди, Сторони домовились, що Позивач до 30.05.2019 року зобов`язується погасити боргові зобов`язання за кредитним договором в розмірі 190000, 00 грн. та судові витрати в розмірі 1820, 00 грн. Згідно пункту 2.2.3. зазначеної додаткової угоди, Сторони домовились, що за умов належного виконання Позивачем умов кредитного договору та п. а. 2.2.1. додаткового договору, Позивач буде вважатися таким, що погасив свої боргові зобов'язання перед Банком в повному обсязі і банк здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 307705,30 грн. На виконання зазначеної угоди, 30.05.2019 року Позивач здійснив погашення боргового зобов`язання за кредитним договором, а саме на рахунок ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перерахував грошові кошти в розмірі 190000, 00 грн. та 1820,00 грн., що підтверджується платіжними документами (а.с.7). Також була надана довідка ТОВ «ОТП Факторинг Україна» №239 від 10.06.2019 року, що [PERSON] повністью погасив заборгованість по кредитному договору № МL-201/394/2008 від 01.02.2008 року. (а.с. 24) Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 316 ЦК України визначеного, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання свої майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно зі 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для звільнення вищевказаного майна з-під арешту, суд враховує, що позивач на законних підставах отримав право власності на спірну квартиру, у повному обсязі виконав свої зобов`язання по Угоді про врегулювання боргу до кредитного договору № МL-201/394/2008 від 01.02.2008 року та на теперішній час існуючі арешти повністю унеможливлюють реалізацію [PERSON] своїх прав та інтересів, щодо володіння та розпорядження належним йому майном. На підставі викладеного, приймаючи до уваги неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення даного позову.

Outcome: approved