Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила стягнути з відповідача шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на свою користь суму грошової компенсації моральної шкоди в розмірі 32 400, 58 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.08.2015 ТОВ «Логіст-Хім» на митну територію України було переміщено товар DIDECYL DIMETHYL AMMONIUM CHLORIDE (дідецил-демитил-хлорид-амонію) 50 % 4680 кг вартістю 47 679, 20 доларів США. Позивач, який працював декларантом в ТОВ «Логіст-Хім», 14.08.2015 надав Запорізській митниці документи до митного оформлення. Службовцем митниці були відібрані зразки товару та направлені до Дніпропетровського управління з питань експертизи та досліджень спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів України (далі по тексту - СЛЕД), якою було проведено експертне дослідження. 21.08.2015 службовцем митниці видане рішення про визначення коду товару. 27.08.2015 службовцем митниці складено протокол про порушення митних правил за ст. 485 МК України. 29.09.2015 службовцем митниці під час розгляду справи про порушення митних правил позивачу було оголошено про зупинення вказаного розгляду справи до закінчення строку на оскарження рішення про визначення коду товару. В той же день було складено постанову про порушення митних правил та визнано позивача винним, накладено на останню штраф в розмірі 64 801, 17 грн. Позивач оскаржив вказану постанову до ДФС України. Всупереч того, що оскарження постанови зупиняє виконання постанови у справі про порушення митних правил, Запорізькою митницею надіслано до ВДВС постанові по справі про порушення митних правил для примусового виконання. В подальшому, державним виконавцем винесено постанову про арешт всього рухомого майна позивача. 01.12.2015 позивача було повідомлено про залишення без задоволення його скарги на постанову про порушення митних правил. Позивач оскаржив до суду постанову про порушення митних правил. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2016 скасовано постанову в справі по порушення митних правил. Внаслідок необ'єктивного розгляду скарги позивача головним інспектором ДФС України [PERSON] позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки рухоме майно позивача знаходилось під арештом, позивач перебувала в очікуванні, що в будь-який час залишиться без засобів для існування. Позивач вважає, що саме неправомірними діями інспектора ДФС України їй завдано моральної шкоди, тому відшкодування такої шкоди оцінює в 32 400, 58 грн., тобто в 50 % від розміру накладеного на позивача штрафу. У зв'язку з вище викладеним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав клопотання, відповідно до якого просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні з наступних підстав. Дійсно, 09.11.2015 до ДФС України надійшла скарга від позивача, в якій остання зазначила, що постанова про порушення митних правил була винесена з порушеннями, справа розглянута без її участі. ДФС України, з метою забезпечення перевірки законності та обґрунтованості постанови митниці, відповідно до норм МК України, витребувала матеріали справи про порушення митних правил. ДФС України встановлено, що позивача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи під підпис. Крім того, було встановлено, що позивач та її представник під час розгляду справи про порушення митних правил знаходились на території Запорізької митниці, а справу було розглянуто в присутності позивача, рішення оголошено останній. Вказані матеріали на момент їх перевірки також не містили відомостей про скасування чи відкликання рішення митниці про відкликання коду товару. Таким чином, ДФС України встановила відсутність підстав для скасування постанови Запорізької митниці від 29.09.2015, а тому представник відповідача вважає, що дії посадових осіб ДФС України щодо винесення постанови від 20.11.2015 були правомірними. Щодо стягнення моральної шкоди представник відповідача зазначив, що позивачем не надано доказів того, що саме внаслідок дій посадових осіб ДФС України позивачу було завдано моральної шкоди, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між завданою позивачу шкодою, майновою чи немайновою, збитками, прямими чи непрямими та діями відповідача. Скасування постанови Запорізької митниці від 27.08.2015 Ленінським районним судом м. Запоріжжя не є доказом того, що саме внаслідок дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В судовому засіданні встановлено, що 27.08.2015р. головним державним інспектором митного поста «Запоріжжя-центральне» Запорізької митниці ДФС [PERSON] складено протокол про порушення позивачем як декларантом митних правил за ст. 485 МК України, тобто, за дії спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру (а.с. 7-9). 29.09.2015 заступником начальника Запорізької митниці ДФС [PERSON] винесена постанова про притягнення до відповідальності позивача за порушення митних правил з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу - 64801,17 грн. (а.с. 10-11). Вказану постанову 04.11.2015 позивач оскаржила до Державної фіскальної служби України. Постановою від 20.11.2015 ДФС України залишено постанову Запорізької митниці ДФС від 29.09.2015 по справі про порушення митних правил без змін, а скаргу позивача без задоволення, роз'яснивши при цьому, що вказана постанова, а також постанова митниці можуть бути оскаржені в судовому порядку (а.с. 16-19). Згідно з п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним із способів захисту цивільних прав (п.9 ч.2 ст.16 ЦК України). Позивач зазначає, що через неправомірні дії щодо розгляду відповідачем скарги позивача на постанову митниці останній було завдано моральної шкоди, при цьому посилається на постанову суду Ленінського районного суду м. Запоріжжя, винесеної по справі № 334/305/16-а від 06.07.2016 З постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2016, винесеної по справі № 334/305/16-а за позовом [PERSON] до Запорізької митниці ДФС, вбачається, що позивач оскаржувала саме постанову про порушення митних правил. Вказаний позов не стосувався постанови ДФС від 20.11.2015, правомірності чи законності її винесення посадовими особами ДФС України. Не встановлено постановою суду і будь-яких порушень законодавства з боку відповідача. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Згідно положень ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, при визначенні розміру моральної шкоди. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вище викладене, позивачем не надано в розумінні ст. 60 ЦПК України, доказів, які б підтверджували ту обставину, що позивачу було завдано моральну шкоду. Крім того, не підтвердились наявними в матеріалах справи доказами і та обставина, що саме неправомірними діями відповідача позивачу було завдано шкоду, не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданою моральною шкодою позивачу.

Outcome: dismissed