Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Позов обґрунтовано тим, що 12 грудня 2012 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). У шлюбі народився син: [PERSON] , [INFO] . Поступово стосунки між подружжям погіршилися, подальше спільне проживання стало неможливим. Між ними втрачено почуття любові та поваги, вважають, що шлюб зберегти неможливо, тому [PERSON] звертається до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвати шлюб. Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Окрім того, після припинення фактичних шлюбних відносин, вважаємо доречним проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] визначити разом з матір`ю у квартирі, що належить батьку Позивачки та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З огляду на те, що малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , буде проживати разом з матір`ю, є необхідність у стягненні з відповідача аліментів на утримання сина. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.07.2020 року відкрито провадження по справі. Відповідач [PERSON] 18.08.2020 року подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого не заперечує проти розірвання шлюбу; не заперечує проти визначення місця проживання спільної дитини з матір`ю; в частині аліментів відповідач визнає позов в розмірі 5000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи за їх відсутності, заявлені вимоги в частині заяви про зменшення позовних вимог повністю. Відповідач надав заяву про слухання справи за його відсутності. Третя особа в судове засідання не з`явилася , надала до суду заяву про слухання справи за відсутності представника, надали до суду висновок про доцільність проживання дитини разом із матір`ю. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 12 грудня 2012 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . У шлюбі народився син: [PERSON] , [INFO] . Наразі син - [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю у квартирі, що належить батьку позивача та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З огляду на те, що малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , буде проживати разом з матір`ю, є необхідність у стягненні з відповідача аліментів на утримання сина. Відповідно до Висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] від 26.10.2020 року №521, в інтересах дитини, Департамент служби у справах дітей ХМР вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] . Також суд зазначає, фактичне визнання відповідачем позовних вимог, та зменшення позовних вимог в частині стягнення аліментів. Згідно ст. 24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Європейський суд з прав людини зазначив, що з метою недопущення порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини слід враховувати два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», § 100; Рішення ЄСПЛ від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України», § 76). Частиною четвертою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, цією нормою права встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, із ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. А тому, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved