Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

в позові вказано, що 07/05/2008 ПАТ «Укрсиббанк» уклав з [PERSON] кредитний договір №11343064000, за яким позивач зобов`язався надати відповідачу 34455 доларів США, а відповідач зобов`язався належним чином використати позику та повернути її; позику зараховано на рахунок відповідача; на забезпечення виконання зобов`язань відповідача укладено договір застави обладнання №1519 від 07/05/2008; [PERSON] уклала договір поруки №1/11343064000-П від 07/05/2008; кредитний договір передбачав сплату відповідачем 13.4 процентів річних; за порушення зобов`язань відповідачу нараховано пеню; також відповідач не сплатив позивачу проценти за користування позикою; 27/09/2010 позивач направив відповідачу лист з вимогою сплатити заборгованість в строк 31 день; 27/09/2010 позивач направив поручителю лист з вимогою сплатити заборгованість в строк 31 день; на 21/10/2010 заборгованість відповідача складає 347388,97 гривень, 1700 гривень судового збору, 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Відповідач неодноразово подав суду заяви про відкладення судового розгляду. Відповідач неодноразово подав суду заяви про закриття провадження, в задоволенні яких неодноразово відмовлено. 09/12/2019 представник [PERSON] адвокат Ілляшенко О.В. подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи. 29/04/2013 ухвалено заочне рішення в справі. 29/03/2017 скасовано заочне рішення в справі. 03/05/2017 позивач уточнив позов та просив суд стягнути з відповідачів 41758,12 доларів США, 1518,71 гривень пені, 1820 гривень судових витрат. 10/09/2019 представник позивача подав заяву про виправлення описок в заяві представника позивача, в якій невірно зазначено прізвище відповідачів в заяві про уточнення позову. 19/11/2019 ТзОВ «Українська факторингова компанія» повідомила про придбання права вимоги до відповідачів. 24/09/2019 ПАТ «Укрсиббанк» та ТзОВ «Українська факторингова компанія» уклали договір факторингу №144, за умовами якого ТзОВ «Українська факторингова компанія» набула право вимоги до відповідачів. 25/01/2019 складено витяг з реєстру боржників до договору факторингу №144 від 24/09/2019. 04/02/2019 замінено позивача з ПАТ «Укрсиббанк» на ТзОВ «Українська факторингова компанія». 16/09/2019 судом визнано явку відповідачів в судове засідання обов`язковою. Однак відповідачі та їх представник повторно не прибули в судове засідання. 26/11/2019 ТзОВ «Українська факторингова компанія» подала заяву про залучення до участі в спорі в якості правонаступника позивача. 14/09/2017 представник відповідача подав суду письмове заперечення проти пояснення відповідача, відповідно до якого строк звернення до поручителя позивачем не пропущено, строк виконання основного зобов`язання 07/11/2010 на 41 день з часу направлення вимоги поручителю.; строк позовної давності за вимогами до позичальника не пропущений, остання дата погашення заборгованості 21/11/2008. Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Отже правові наслідки не прибуття в судове засіданні сторін та їх уповноважених представників покладено повністю на відповідні сторони. Судом встановлено наступні обставини. 07/05/2008 ПАТ «Укрсиббанк» уклав з [PERSON] кредитний договір №11343064000, за яким позивач зобов`язався надати відповідачу 34455 доларів США, а відповідач зобов`язався належним чином використати позику та повернути її. На забезпечення виконання зобов`язань відповідача укладено договір застави обладнання №1519 від 07/05/2008, за яким передано обладнання в заставу кредитору. 07/05/2008 [PERSON] уклала з позивачем договір поруки №1/11343064000-П за умовами якого зобов`язалась перед кредитором [PERSON] виконати зобов`язання позичальника у разі прострочення виконання його зобов`язань за кредитним договором №11343064000. 27/09/2010 позивач направив відповідачу лист з вимогою сплатити заборгованість в строк 31 день. 27/09/2010 позивач направив поручителю лист з вимогою сплатити заборгованість в строк 31 день. В ст. 1054 ЦК України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже відповідач [PERSON] не виконав його зобов`язання щодо своєчасного, повного, належного виконання його обов`язків за кредитним договором перед ПАТ «Укрсиббанк», процесуальним правонаступником, якого є ТзОВ «Українська факторингова компанія». В ст. 541 ЦК України вказано, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В ст. 553 ЦК України вказано, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином поручитель відповідає перед кредитором солідарно і у тому ж обсязі, що і боржник. В ч. 4 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже негативні наслідки не виконання відповідачами обов?язку щодо спростування обставин, які мають значення для справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідних відповідачів. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем. Крім цього в ч. 2 ст. 78 ЦПК України вказано, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже обставину сплати відповідачами грошових коштів на користь позивача може бути підтверджено виключно відповідним платіжним документом про відповідну дію. Такого доказу відповідачі суду не надали. В ч. 1 ст. 133 ЦПК України вказано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В ч. 1 ст. 141 ЦПК України вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином позов обґрунтовано належними на те правовими підставами. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до\~зазначеного суд,-\~

Outcome: approved