Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 17.10.2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають дитину: доньку [PERSON] [INFO]. Фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені у червні 2015 року. 02.07.2015 року [PERSON] самовільно, без її погодження, забрав дитину. На даний час дитина мешкає з відповідачем за адресою: [ADDRESS]. З зазначеного часу [PERSON] не надає їй можливості бачитися та спілкуватися з донькою, що змусило її звертатися до компетентних органів з приводу усунення перешкод щодо спілкування з дитиною. На її думку, проживання доньки з відповідачем може негативно вплинути на психіку дитини, оскільки [PERSON] зловживає спиртними напоями. Посилаючись на те, що донька [PERSON] є малолітньою, її належній догляд може забезпечити лише мати. Вона, (позивач) має усі умови для проживання доньки, працює, характеризується позитивно. Посилаючись на викладене, [PERSON], просила суд визначити проживання малолітньої [PERSON] з нею, за адресою: [ADDRESS]. В вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив визначити місце проживання доньки [PERSON] з ним, за адресою: [ADDRESS]. В позовній заяві вказував, що перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [PERSON] є їх спільною донькою. На даний час донька мешкає разом з ним. Підставою розірвання шлюбу з [PERSON] став той факт, що з 2012 року остання перебувала на обліку з діагнозом «тривожно-депресивний синдром», і як виявилось перебувала на психіатричному обліку і раніше. З 2006 року [PERSON] відмовилась проходити лікування, що призвело до значних негативних змін у її поведінці. Через хворобливий стан дружини він постійно займався утриманням і вихованням дитини. Хвороба [PERSON] проявлялась у агресивній поведінці по відношенню до нього та дитини. Посилаючись на те, що на даний час він та члені його родини опікуються малолітньою дитиною, створили належні умови для її проживання, визначення місця проживання дитини разом з матір'ю завдасть їй психологічну травму та створить загрозу для життя, просив визначити місце проживання дитини з ним. Ухвалою суду від 11.04.2016 року цивільні справи за позовами [PERSON] та [PERSON] об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Позовні вимоги [PERSON] не визнала, заперечувала проти їх задоволення. [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги до [PERSON] підтримали. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи надав висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини та просив про розгляд справи без його участі, з урахуванням наданого висновку. Заслухавши доводи учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст.151 СК України, батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В силу ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають значення. В силу ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усiх діях щодо дiтей, незалежно вiд того, здiйснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага придiляється якнайкращому забезпеченню iнтересiв дитини. В силу ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.ст. 8,11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 12.061998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Судом встановлено, що з 17.10.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] [INFO]. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.08.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З липня 2015 року донька [PERSON] проживає з батьком за адресою: [ADDRESS]. Рішенням №3 Комісії з питань захисту прав дитини при Миколаївській райдержадміністрації від 13.08.2015 року, вирішено залишити малолітню [PERSON] за місцем проживання батька [PERSON] На теперішній час між сторонами виник спір щодо того, з ким із батьків має проживати дитина. Відповідно до наданих характеристик з місця проживання та роботи, актів обстеження умов проживання, як мати, так і батько малолітньої [PERSON] позитивно характеризуються, мають постійну роботу та дохід, ними створені належні умови для утримання та виховання доньки. Відповідно Довідки про проведення зустрічі малолітньої [PERSON] з її матір'ю [PERSON] від 22.09.2016 року, наданої Миколаївською районною державною адміністрацією служби у справах дітей: 05.09.2016 року в приміщенні служби була проведена зустріч малолітньої [PERSON] з її матір'ю [PERSON] Дитина поводила себе дуже розкуто, спілкувалась як з матір'ю, так і з працівниками служби, розповідала про своїх друзів у дитячому садочку, свої іграшки та книжки, про проведення часу з татом, який вчить її читати, малювати. Але на запитання [PERSON] про те, чи хоче вона поїхати з мамою, відповідала негативно. Після розпитувань матері про поведінку тата дівчинка замкнулась, на пропозицію [PERSON] їхати додому погодилась дуже швидко. На підставі викладеного, було зроблено висновок, що дитина почуває себе дуже комфортно з батьком, дідусем та бабусею і доцільно не змінювати її місце проживання - залишити з батьком. Згідно висновку від 12.07.2016 р., складеному органом опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради: дитина [PERSON] проживає разом з батьком, який самочинно змінив місце проживання дитини та виїхав до с. Зелений Яр Миколаївського району Миколаївської області, де проживає разом зі своїми батьками. Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини, [PERSON], наданий службою у справах дітей, родина проживає у власному будинку, для дитини створені належні умови проживання. Батько перешкоджає матері у спілкуванні з дитиною, не дозволяє її відвідувати за своїм місцем проживання, аргументує незадовільним станом здоров'я матері. Мати, [PERSON] винаймає житло за адресою: [ADDRESS], де створені належні умови для проживання дитини. [PERSON] працює на заводі «Екватор» інженером-технологом, має позитивні характеристики за місцем роботи та проживання. Згідно постанови ЛКК від 09.06.2016 року Миколаївської психіатричної лікарні №1 за станом здоров'я може виховувати дитину. Питання щодо визначення місця проживання дитини розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконкому ММР. Вислухавши батьків та ознайомившись з наданими документами комісія дійшла висновку, що батько порушує право дитини на спілкування з матір'ю. Згідно з викладеним, виходячи з інтересів дитини, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з матір'ю [PERSON] Вирішуючи питання про те, з ким з батьків буде проживати дитина, суд враховує положення ст.141 СК України, фактичні обставини справи, встановлені судом, в тому числі на підставі пояснень свідків [PERSON], а також насамперед виходячи з інтересів дитини, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком [PERSON] При цьому суд враховує, що [PERSON] винаймає житло і не має постійного місця проживання, відповідно довідки головного лікаря «Психоневрологічного диспансеру» від 04.07.2013 року, [PERSON], яка мешкала за адресою: [ADDRESS], знаходилась під наглядом лікаря-психіатра з 2006 року з приводу гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії. В 2011 році знята з нагляду в зв'язку з виїздом. У лікаря нарколога під наглядом не знаходиться. Відповідно довідки головного лікаря НОПБ №1 від 10.08.2016 року: [PERSON] рішенням ВКК від 08.08.2016 року знята з диспансерного обліку. Встановлені судом фактичні обставини дають підстави суду вважати, що незалежно від висновку органу опіки та піклування, доводів [PERSON], визначення місця проживання з нею спільної дитини сторін буде суперечити інтересам дитини.

Outcome: approved