Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

В провадженні Веселівського районного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, відповідно до якого: 17 липня 1976 року [PERSON] уклала шлюб з в [PERSON], якій зареєстрували у Новоуспенівській сільській раді Веселівського району Запорізької області, про що зроблено актовий запис №15. Вказане підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖС №298938, яке видано 17.07.1976 року Новоуспенівською сільською радою Веселівського району Запорізької області. 05 жовтня 1993 року, у звязку із постійними сварками та неможливістю знайти спільну мову , шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано(свідоцтво про розірвання шлюбу від 12.03.2017 року серії І-ЖС №116457) 20 вересня 1994 року у позасудовому порядку, позивачка з відповідачем за спільним погодженням провели розподіл спільного сумісного майна, придбаного під час шлюбу. Відповідно до якого житловий будинок №2, який розташований за адресою: 72220, Запорізька область, Веселівський район, с.Новоуспенівка, вул.Миру, був переданий позивачці. На момент розподілу, вказаний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 08 квітня 1992 року №101 належав [PERSON]. Договір розподілу спільного сумісного майна було укладено в простій формі, факт передачі майна було зафіксовано у розписці від 20.02.1992 року №б/н. Наступне оформлення та реєстрація в органах БТІ не проводилась. Згідно зі ст.153 ЦК УРСР, який діяв на час укладення, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Під час укладення Договору, у звязку із відсутністю коштів, сторонами не було дотримано встановленої на той час форми чинного законодавства, що робить, укладений між сторонами Договір не чинним. У звязку із вказаними недоліками Договору, провести переоформлення та реєстрацію права власності у встановленому чинним законодавством порядку не представляється можливим, що в свою чергу позбавляє можливості позивачку, розпорядитись належним їй майном. Тому позивачка вважає за необхідне звернутися до суду із позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Представник позивача у судовому засіданні на задоволені позовних вимог наполягає та просить суд визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок №2, який розташований за адресою : 72220, Запорізька область, Веселівський район, с.Новоуспенівка, вул.Миру. Судові витрати залишити за позивачем. Відповідач у судове засідання не зявився, проте був повідомлений про час та дату проведення судового засідання належним чином. Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, відмічає наступне: З 1979 року [PERSON] заселилася до житлового будинку №2, що розташований за адресою: 72220, Запорізька область, Веселівський район, с.Новоуспенівка, вул.Миру та мешкає в ньому по сьогоднішній день разом зі своєю родиною. Факт відкритого володіння будинком підтверджується довідкою Новоуспенівської сільської ради Веселівського району Запорізької області від 21.03.2017 року №240, довідкою Новоуспенівської сільської ради Веселівського району Запорізької області від 20.03.2017 року №86, випискою з погосподарської книги, договором на водопостачання від 01.01.2003 року №192 та довідкоювід 20.03.2017 року№8. У відповідності до положень ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та ст.3 Цивільного процесуального кодексу України(надалі ЦПК) кожна особа має право назахист свого цивільного права в судовому порядку у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Визнання права судом відповідно до ст.16 ЦК України, є одним із способів захисту цивільних прав і інтересів. Згідно до ч.1ст.344 ЦК України, особа, що добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років набуває право власності на це майно(набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодеком. Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила ст.344 ЦКУкраїни пронабувальну давність поширюються також навипадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності 01 січня 2004 року тому норма ст.344 даного Кодексу може застосовуватись до правовідносин, які виникли після 01 січня 2001 року. Отже враховуючи, що позивачка добросовісно (проведено розподіл майна подружжя) заволоділа будинком №2, який розташований за адресою : 72220, Запорізька область, Веселівський район, с.Новоуспенівка, вул.Миру та використовує його протягом десяти років, вона має право на визнання права власності за набувальною давністю. Суд враховуючи вище викладене , вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved