Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів звернулась [PERSON] В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги зменшила. Суду пояснила, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 липня 1991 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На протязі останніх трьох років сімейне життя між ними погіршувалось, що призвело до фактичного припинення між ними подружніх стосунків. Між ними постійно виникають непорозуміння, відповідач періодично зловживає спиртними напоями. На даний час вони не ведуть спільного господарства та бюджету, не підтримують подружніх стосунків, фактично їх сім'я розпалась, а шлюб існує лише формально. Крім того пояснила суду, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Тому остаточно просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовими повістками рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з13 липня 1991 року. Дана обставина стверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 13 липня 1991 року відділом ЗАГС м.Рівне з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 13 липня 1991 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 1991 року липня місяця 13 числа зроблено запис за №1164. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові [PERSON], дружині [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Дана обставина стверджується дослідженими в судовому засіданні: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 11 травня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне з якого вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року в м.Рівне, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 1999 року травня місяця 11 числа зроблено відповідний запис за №742. Батьками записані [PERSON] та [PERSON]; свідоцтвом про народження (повторне) серії [NUMBER] виданим 26 серпня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року в м.Рівне, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження [INFO] зроблено відповідний запис за №1459.ю Батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Протягом значного часу сторони не ведуть спільного господарства та бюджету, не підтримують подружніх стосунків. Як пояснила позивач, у зв'язку зі зловживанням відповідачем спиртними напоями, у їх сім'ї часто виникали сварки. Позивач втратила до відповідача почуття любові. Від надання терміну для примирення позивач в судовому засіданні відмовилась, перспектив для збереження сім'ї не вбачається. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до повного задоволення. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що відповідач у добровільному порядку у належному розмірі коштів на утримання неповнолітніх дітей позивачу не надає, працездатний, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved