Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

В провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Національної спілки письменників України в особі голови [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що [INFO] на сторінці 5 газети «Літературна Україна» [NUMBER] у своєму матеріалі під заголовком « [INFO] », виступаючи як керівник Національної спілки письменників України та діючи від її імені, голова НСПУ [PERSON] у образливій, брутально лайливій формі 23 рази згадав ім`я позивача. Цілу сторінку газетного тексту він витратив на безпідставні звинувачення, наклепницькі вигадки, вживаючи образливі, лайливі, такі, що принижують честь і людську гідність позивача та паплюжать його ділову репутацію, вирази. Такі відомості, повідомлені в статті, принижують честь, гідність і ділову репутацію позивача як громадянина та письменника, оскільки характер висловлювань в статті створює негативне враження і ставлення як до непрофесіонала, людини непорядної і неправдивої. Також позивачу заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив його перед іншими людьми та поширив неправдиві відомості. Просить визнати опублікований у [NUMBER] «Літературна Україна» виступ голови НСПУ М. Сидоржевського «Будьмо сильними і мудрими» таким, що принижує честь і гідність позивача та паплюжать його ділову репутацію, та зобов`язати відповідача надрукувати відповідь позивача у тому ж виданні, де був надрукований оскаржений в суді виступ [PERSON] , на тому ж місці і в тому ж обсязі. Стягнути з відповідача моральну шкоду за завдані моральні страждання та погіршення стану здоров`я в розмірі 100000,00 грн. та судові витрати. 12.02.2019 представником відповідача, через канцелярію суду, надано відзив на позовну заяву, в яких просив в позові відмовити, оскільки порушення права позивача шляхом вираження поглядів головою НСПУ [PERSON] є оціночними судженнями, а саме, критикою дій позивача, а тому така інформація не може бути предметом судового захисту, та є недостовірною. 20.02.2019 позивачем, через канцелярію суду, надано заяву про збільшення позовних вимог, в якій додатково просив стягнути з відповідача на користь позивача шкоду, завдану його здоров`ю, в сумі 168688,52 грн. 23.07.2019 представником відповідача, через канцелярію суду, надано заперечення на заяву позивача від 20.02.2019, в яких просив в позові відмовити повністю, оскільки в даній заяві про зміну позовних вимог, позивач фактично заявив нову вимогу про стягнення шкоди, завданої здоров`ю в сумі 168688,52 грн. Вважає, що дана заява та вимога є неприйнятними та не можуть розглядатися у даній справі. В судовому засіданні позивач позов підтримав, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила. Пункт 18 Постанови закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. В силу ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до п.19. Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс , Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте, навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11). Сам [PERSON] в своєму позові зазначає, що відносно нього в статті вжито слова несамовитий, дешевенька душа, бреше, підло і нахабно вершить правосуддя, дуля з маком, цинічно заявляє, баламут, які відносяться до пейоративної лексики й несуть лексичне значення. Разом з тим, Пейоратив (від лат. peior, тобто гірше) - це слова та словосполучення, що виражають негативну оцінку чогось або когось, несхвалення, осуд, іронію чи презирство. За семантикою близько до поняття інвективи. Пейоративна лексика інтенсивно й виразно відображає авторську думку та передає авторський задум, а система пейоративної й інвективної лексики складається з лексичних пейоративних одиниць, що реалізують своє словникове негативне оцінне значення, та з контекстуальних пейоративів, що не мають у своєму лексичному полі негативного забарвлення, але отримують його в тексті. Виходячи із системного аналізу вищевказаних приписів національного законодавства та з урахуванням прецедентної практики ЄСПЛ, суд приходить до висновку про те, що джерелом побудови конструкції спірних висловлювань не є фактичні дані, а оспорювана інформація, яка являється оціночними судженнями, а тому така інформація не підлягає як доведенню, так і спростуванню. Позивач вказав у позові, що наклепницькими публікаціями у газеті українських письменників «Літературна Україна», позбавленням офісу, зневажанням і образами під час особистих зустрічей та на різних зібраннях та іншими незаконними діями, відповідач спричиняв позивачу великі стреси і переживання, внаслідок яких [PERSON] отримав у критичній стадії цукровий діабет ІІ групи, гіпертонічну хворобу ІІ стадії та кілька інших, пов`язаних зі стресами захворювань, протее, на підтвердження своїх доводів про завдані моральні страждання та погіршення стану здоров`я, позивачем не надано допустимих та належних доказів. Обставини, викладені у позові, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому суд відмовляє у його задоволенні у повному обсязі.

Outcome: dismissed