Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

В серпні 2013 року позивач звернувся до суду із позовної заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням, вселення й усунення перешкод в його користуванні, в обґрунтування якої зазначила наступні уточнені заявою від 27 лютого 2014 року підстави. [INFO] померла свекруха позивача - [PERSON]. 08 лютого 2011 року було складено заповіт, згідно з яким позивач є спадкоємцем майна - 2/5 частини квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно , яке складається з : 2/5 частин квартири, за адресою: [ADDRESS], яка належала спадкодавцеві [PERSON] та її чоловіку [PERSON], який помер [INFO] , спадкоємицею якого була його дружина - [PERSON], яка спадщину прийняла, однак у зв'язку зі смертю не оформила своїх спадкових прав. Як зазначила позивач єдиним спадкоємцем за законом першої черги є син спадкодавця [PERSON]. Спадщину після свого батька [PERSON] не прийняв. Інші спадкоємці відсутні. У встановлений шестимісячний строк позивач звернулась в Восьму державну нотаріальну контору м. Донецька за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, на її думку, їй в порядку спадкування за заповітом належить 2/5 частини квартири за адресою [ADDRESS] і до неї перейшло право користування вищезазначеною квартирою. У жовтні 2013 року позивач звернулась у восьму нотаріальну контору з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину на 2/5 частини спірної квартири. 08 жовтня 2013 року восьмої нотаріальною конторою їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у позивача правовстановлюючих документів. Використавши свою єдину можливість реалізувати своє право і отримавши відмову нотаріуса , я 11 грудня 2013р звернулася до суду про визнання права власності на 2/ 5 частини спірної квартири по підставі відмови Восьмий нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину. 20 грудня 2013 року рішенням Калінінського районного суду м. Донецька за позивачем визнано право власності на 2/5 частини квартири за адресою [ADDRESS]. 3/5 частини спірної квартири належить відповідачам. Спірна квартира загальною площею 66,3 кв.м., житловою 46,2 кв.м., складається з трьох ізольованих житлових кімнат площею: 17,9 кв.м.; 12,8 кв.м.; 15,5 кв.м. Як зазначила позивач, відповідачі чинять їй перешкоди в оформленні спадщини, в користуванні спадковим майном. Добровільно пустити мене в квартиру, виділити, визначити зі мною порядок користування кімнатами відповідачі відмовляються. Через їх не правомірних дій я не маю можливості користуватися своєю власністю. Після реєстрації 21 січня 2014 року права власності на майно, позивач звернулась до Калінінського РВ ДМУ ГУМВС України Донецької області із заявою про сприяння їй у наданні їй доступу в спірну квартиру. Позивач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлена належним чином, проте заяв про розгляд справи у їх відсутність або доказів поважності своєї неявки до суду не надали. Представник відповідачів у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Таким чином, суд визнав причини неявки відповідачів неповажними та ухвалив розгляд справи провести у відсутність відповідачів на підставі наявних у справи матеріалів. Згідно статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 8 Цивільного кодексу України визначає законодавство, відповідно до якого суд вирішує справи. Суд вирішує справи відповідно до Конституції України законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Частина 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право власності є непорушним. Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Окрім того, пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жили та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. На сьогоднішній день я не маю бажання та наміру виділяти свою ? частку квартири у натурі, а також отримувати від будь-яких осіб яку-небудь іншу матеріальну компенсацію за неї. Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належала в рівних частках померлим [PERSON], [PERSON] та відповідачам, про що свідчить копія відповідного свідоцтва № 5626 від 27 травня 1999 року; копія довідки № 105939 від 24 січня 2011 року. Як вбачається судом із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], яка долучена до матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] у віці 83 роки. При цьому спадкоємицею після смерті [PERSON] стада його дружина [PERSON], про що свідчить копія відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВАК № 982358 від 25 червня 2003 року, а також копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Відповідно до технічного паспорту на кватиру за адресою [ADDRESS], її загальна площа становить 66,3 кв.м., житлова 46,2 кв.м., квартира складається з трьох ізольованих житлових кімнат площею: 17,9 кв.м.; 12,8 кв.м.; 15,5 кв.м. Із долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] судом вбачається, що [PERSON] померла [INFO] у віці 92 років. Судом також встановлено, що померла [PERSON] відповідно до заповіту від 08 лютого 2011 року заповіла належну їй частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 20 грудня 2013 року за позивачем [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на 2/5 квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Право власності на 2/5 квартири зареєстровано за позивачем про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16481234 від 21 січня 2014 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається судом із висновку за матеріалом ЖЕУ № 692 від 30 січня 2014 року, працівниками Калінінського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області під час перевірки було встановлено, що в квартири за адресою: [ADDRESS] мешкають родичі чоловіка [PERSON], які перешкоджають їй в мешканні та у входженні в зазначену квартиру. Крім того, дослідив матеріали спадкових справ № 464 за 2003 рік після смерті [PERSON] та № 75 за 2013 рік після смерті [PERSON], суд дійшов висновку, що зазначені докази підтверджують обставини викладені позивачем у своїй позовній заяві. Враховуючи наведені норми закону, а також приймаючи до уваги, що позивач за рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 20 грудня 2013 року є власником 2/5 квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], житлова площа квартири складає 46,2 кв.м., суд вважає за доцільне виділити позивачу у користування кімнату площею 17,9 кв.м., побутові приміщення залишити за власниками квартири у спільному користуванні. Крім того, беручі до уваги висновок за матеріалом ЖЕУ № 692 від 30 січня 2014 року, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідачів не чинити позивачу перешкод у користування вищезазначеною кімнатою. Відповідно до ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved