Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23 серпня 2015 року помер її рідний брат по ліній матері [PERSON]. Їх мати, [PERSON], померла 19 лютого 2002 року, [PERSON], батько [PERSON] помер 12 квітня 1997 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 2/3 частин житлового будинку з господарськими будівлями по вїзду 8 Березня,3. 1/3 частина вказаного вище будинку належить позивачці на підставі договору довічного утримання від 18 серпня 1993 року, укладеного між позивачкою та її вітчимом, [PERSON]. При зверненні до нотаріальної контори, відмовлено, в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа. Просить суд визнати право власності на 2/3 частини житлового будинку і побутово господарських будівель, що розташовані за адресою вїзд 8 Березня,3 в м. Ізюмі, Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті 23 серпня 2015 року [PERSON], який прийняв спадщину після смерті [PERSON], який помер 12 квітня 1997 року, але не оформив своїх спадкових справ. Представник позивача надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, Ізюмської міської ради Харківської області, в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника. Судовим розглядом встановлено, що 23 серпня 2015 року помер рідний брат позивачки по ліній матері, [PERSON], що підтверджується копіє свідоцтва про смерть ( а.с.23). Із копії свідоцтва про народження позивачки, вбачається, що її батьками є [PERSON] ( російською мовою) ( а.с.9). Позивачка, 12 квітня 1983 року уклала шлюб з [PERSON] та їй присвоєно прізвище [PERSON] ( а.с.10). Батько, [PERSON], [PERSON] помер 12 квітня 1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, мати [PERSON] померла 19 лютого 2002 року ( а.с.21). Згідно договору довічного утримання, [PERSON] передав у власність позивачці 1/3 частину житлового будинку по вїзду 8 Березня, 3 ( а.с.8). Померлий [PERSON] мешкав в будинку з 19 жовтня 1993 року. На час смерті [PERSON],12 березня 1997 року він при йняв спадщину, але не оформив свої спадкові права. В своїй відповіді Ізюмська державна нотаріальна контора повідомляє, що після смерті, [PERSON], який помер 23 серпня 2015 року, видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в м. Ізюмі, вїзд 8 Березня, 3 Ізюмська державна нотаріальна контора не має можливості, так як правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок відсутній ( а.с.7). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( ч. 1, ч. 2 статті 328 ЦК України). З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника ні підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації ( ч. 1 ст. 182 ЦК України). Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований і прийнятий в експлуатацію рішенням виконавчого комітету [PERSON] депутатів трудящихся № 17/325 від 15.12.1959 року ( а.с.10 інвентаризаційної справи № 216, на домоволодіння № 3 по вїзду 8 Березня в м. Ізюмі Харківської області). У 1959 році питання набуття права власності регулювалося Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних будинків». Згідно указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти, як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 [PERSON] від 26 серпня 1948 року визнав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже за Указом від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був власне факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти , як Указ і [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року « Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року» « Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» не повязане виникненням права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Зокрема за п.10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на житловий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином [PERSON] відповідно до акту прийняття домоволодіння від 21.11.1959 року, [PERSON] набув статусу власника житлового будинку, та згідно зі ст. 58 ЦК УРСР від набув права в межах установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном, тобто в розумінні ст. 105 ЦК УРСР, вказане домоволодіння не є самочинним будівництвом. Частиною 1 і 2 статті 1299 ЦК України передбачено, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. При таких даних позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved