Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив зняти арешт з квартири [ADDRESS], який був накладений постановою Державного виконавця Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції і внесений до Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна від 18 лютого 2009 року. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 01.10.2014 року помер його батько [PERSON], і після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частини трикімнатної квартири [ADDRESS]. У цій квартирі його матері [PERSON], його братові [PERSON] та йому належать по 1/4 частини на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.04.2007 року. При оформлені спадщини позивачу та третім особам стало відомо, що на усе спадкове майно був накладений арешт відповідний до постанови Державного виконавця Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна. Позивач зазначає, що на час накладення арешту він був неповнолітнім та не мав будь-яких зобов'язань перед юридичними та фізичними особами, а тому не міг бути стороною виконавчого провадження, і через це він звернувся за роз'ясненням до Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції. З відповіді останнього вбачається, що арешт на вказану квартиру було накладено у звязку з примусовим виконанням виконавчого документу про стягнення з позивача боргу на користь юридичної особи, і згідно даних з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень дане виконавче провадження було завершено, і виконавчий документ було направлено на подальше виконання до ВДВС Баштанського РУЮ. В подальшому, у 2015 році вказане виконавче провадження було знищено. Позивач вважає накладений арешт на його майно необґрунтованим через те, що він не має будь-яких невиконаних зобов'язань та не є боржником у виконавчому провадженні, тому він звернувся до суду для захисту своїх порушених прав як власника нерухомого майна. В судове засідання позивач не зявився, проте надав до суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив задовольнити його позов. Представник відповідача - Корабельного ВДВС ММУЮ подала суду свої письмові пояснення, у яких вказала, що відносно боржника [PERSON] на виконанні у їх відділі знаходилось виконавче провадження № 6736622 з примусового виконання судового наказу № 2-Н-63 від 17.01.2008 р. про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ Приват Банк 2 553,91 грн., і 28.07.2009 р. дане виконавче провадження було завершено 28.07.2009 р. на підставі п. 10 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження. У лютому 2015 року дане виконавче провадження було знищено за закінченням строку зберігання. Треті особи в судове засідання не зявилися, направили до суду заяви з проханням слухати справу в їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Заслухавши представника відповідача по справі, взявши до уваги заяви від позивача та третіх осіб, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судовим розглядом встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження, винесеною державним виконавцем Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції [PERSON] від 26.03.2008 року, було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] у звязку з примусовим виконанням виконавчого документу. Дане підтверджуються інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, у якому зроблений реєстраційний номер обтяження № 8474407 від 18.02.2009 року. Між тим, судовим розглядом також встановлено, що на час накладення арешту позивач був неповнолітнім, що виключало можливість його бути боржником у виконавчому провадженні. Крім цього, з витягу з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна та листа Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції також вбачається, що арешт накладено на майно боржника [PERSON], ідентифікаційний код якого - [NUMBER], а позивач має ідентифікаційний код - [NUMBER]. Із копії свідоцтва про право власності на житло від 17.04.2007 року вбачається, що квартира за вищевказаною адресою на праві спільної часткової власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині кожному. Із постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.03.2008 р., винесеної державним виконавцем Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції [PERSON] від 26.03.2008 р., вбачається, що виконавче провадження було відкрито на підставі судового наказу № 2-Н-63, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва 17.01.2008 р. про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ Приват Банк заборгованості у сумі 2 553,91 грн. У постанові про відкриття виконавчого провадження адресою боржника було вказано [ADDRESS], а із копії паспорту позивача вбачається, що починаючи з 1997 року він зареєстрований за такою адресою: [ADDRESS]. Із копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.07.2009 р., винесеної виконавцем Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції [PERSON] від 28.07.2009 року, вбачається, що вищевказане виконавче провадження було закінчено на підставі п. 10 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження, через те, що згідно довідки АДБ боржник [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Усе вищевикладене дозволяє зробити суду висновок, що арешт нерухомого майна позивача був здійснений необґрунтовано і без належних правових підстав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З цих підстав позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved