Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду в своїх інтересах та інтересах [PERSON] з таким позовом в якому вказував, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] під час якого останньою набуто у власність квартиру [ADDRESS]. До вересня 2015 року [PERSON] була зареєстрована та мешкала в квартирі. Водночас з серпня 2003 року у вказаному житловому приміщенні в якості члена сім'ї [PERSON] також зареєстрований відповідач по справі. Водночас [PERSON] за місцем реєстрації протягом тривалого часу (з липня 2015 року) без поважних причин не проживає, постійно мешкає за іншою адресою, проте останній без поважних причин не знявся з реєстрації з місця попереднього проживання, внаслідок чого позивачам створюються незручності та перешкоди в користуванні майном. В зв'язку з цим [PERSON] на підставі положень ст. 405 ЦК України просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] (який одночасно є представником позивачки [PERSON]) позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча судом повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач [PERSON] (який одночасно є представником позивачки [PERSON]) не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] (який одночасно є представником позивачки [PERSON]), показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, оглянувши матеріали справи №473/3469/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд прийшов до наступного. Зокрема в судовому засіданні встановлено, що з 25 лютого 1993 [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] під час якого останньою набуто у власність квартиру [ADDRESS] та є опікуном останньої. До 29 серпня 2015 року [PERSON] була зареєстрована та мешкала в квартирі, в подальшому вибула. Водночас з серпня 2003 року у вказаному житловому приміщенні в якості члена сім'ї [PERSON] також зареєстрований відповідач по справі. При цьому [PERSON] за місцем реєстрації протягом тривалого часу (з липня 2015 року) без поважних причин не проживає, постійно мешкає за іншою адресою, проте останній без поважних причин не знявся з реєстрації з місця попереднього проживання, внаслідок чого позивачам створюються незручності та перешкоди в користуванні майном. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідка [PERSON], письмовими доказами та судовим рішенням по справі №473/3469/15-ц (справа №473/3469/15-ц, а.с. 8, 33-35, 59-60). Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім'ї власника житла (в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини припинення сервітуту. Зокрема положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як раніше встановлено судом, відповідач за місцем реєстрації без поважних причин не проживає понад встановлений законом річний строк. Під час здійснення провадження в справі №473/3469/15-ц [PERSON] в якості доказу надав суду висновок Вознесенського МВ УМВС від 10 липня 2015 року про наявність неправомірної поведінки одного з позивачів (справа №473/3469/15-ц, а.с. 30), який змусив його повернути ключі та документи на квартиру. Проте висновок з врахуванням подальшої поведінки відповідача сам по собі не може вказувати на наявність перешкод в користуванні квартирою протягом всього періоду не проживання в ній. Зокрема з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] самостійно обрав інше місце мешкання, де постійно мешкає з іншою особою ([PERSON]), з заявами, вимогами, скаргами з приводу вселення, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням ні безпосередньо до позивачів, ні до державних чи інших органів (зокрема судових) в належному порядку протягом тривалого часу не звертався. Судом також не встановлено наявність між сторонами угоди щодо іншого порядку користування житлом. За такого суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В силу вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь державного бюджету також слід стягнути 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved