Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

В серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки заборгованість за договором № BL_КГ100074046 від 14 вересня 2011 року в розмірі 57 496 грн. 81 коп., а також судовий збір у розмірі 574 грн. 97 коп. В обґрунтуванні своїх вимог позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору № BL_КГ100074046 від 14 вересня 2011 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 42 500 грн. 00 коп. з кінцевим терміном повернення до 14 вересня 2014 року включно, з відсотковою ставкою 0,01% річних. Позичальник, згідно договору повинен погасити кредит та сплатити відсотки за користуванням кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Відповідачка дані зобов`язання не виконала, таким чином, станом на 12 серпня 2013 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 31 332 грн. 86 коп., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 1 грн. 08 коп., заборгованість по сплаті комісії в сумі 5 100 грн., штраф за пропуск платежів, за несвоєчасне погашення кредиту, сплату відсотків за користування в сумі 21 062 грн. 87 коп. Тому позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх, посилаючись на підстави, зазначені у позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, в частині стягнення з неї штрафу за пропуск платежів, за несвоєчасне погашення кредиту, сплату відсотків за користування кредитом в сумі 21 062 грн. 87 коп., посилаючись на скрутне матеріальне становище. Також просила суд застосувати строки позовної давності. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № BL_КГ100074046 від 14 вересня 2011 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 42 500 грн. 00 коп. з кінцевим терміном повернення до 14 вересня 2014 року, включно, з відсотковою ставкою 0,01% річних (7-14). При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, де вказано, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до п. 3 кредитного договору позичальник, зобов`язаний був за користування кредитом сплачувати банку плату у розмірі 0,01 % річних. Відповідно до п. 4 кредитного договору за управління позичальником кредитом сплачується комісія у розмірі 3% від суми кредиту. Станом на 12 серпня 2013 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 31 332 грн. 86 коп., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 1 грн. 08 коп., заборгованість по сплаті комісії в сумі 5 100 грн., штраф за пропуск платежів, за несвоєчасне погашення кредиту, сплату відсотків за користування в сумі 21 062 грн. 87 коп., а всього 57 496 грн. 81 коп. Відповідачка в добровільному порядку кошти не повернула, чим порушила прийняті на себе договірні зобов'язання. Згідно зі ст. 549 ЦК України, передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК). Відповідно до п. 4.2 кредитного договору, загальної частини, зазначено, що у випадку невиконання позичальником обов'язку, передбаченого п. 3.3.3 загальної частини договору, при тому що прострочення виконання боргових зобов'язань за Договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 Спеціальної частини договору, відповідно до якого штраф складає 25 % від суми невиконаного грошового зобов'язання. Згідно позовних вимог позивачем було нараховано штраф у сумі 21 062 грн. 87 коп. Як вбачається з пояснень у судовому засіданні представника позивача та наданого розрахунку заборгованості до матеріалів справи (а.с. 4) позивачкою зобов'язання за договором стали порушуватися з 14.03.2012 року. Тобто, право нарахування та вимоги щодо сплати штрафу у позивача виникло з 15.05.2012 року, тобто після спливу 60 днів порушення виконання зобов'язань. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність (тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу) встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як вбачається з матеріалів справи позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідачки за невиконання зобов'язання по кредитному договору штраф за пропуск платежів, за несвоєчасне погашення кредиту, сплату відсотків за користуванням в розмірі 21 062 грн. 88 коп. у позові, яки було подано до суду 16 серпні 2013 року, а право вимоги щодо сплати штрафу у позивача виникло ще 15.05.2012 року. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У разі визнання судом поважними причин пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина 5 статті 267 ЦК України). В своїх поясненнях відповідачка просила застосувати строки позовної давності. Тому, суд вважає що позовні вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 21 062 грн. 88 коп. за прострочення строків виконання зобов'язань за кредитом, задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском строку позовної давності. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідачки заборгованість по кредиту у розмірі 31 332 грн. 86 коп., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 1 грн. 08 коп., заборгованість по сплаті комісії в сумі 5 100 грн., а всього 36 433 грн. 94 коп. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 364 грн. 34 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial