Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

В провадженні суду перебуває на розгляді позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08.11.2007 року, актовий запис 145. Заявлені вимоги мотивує тим, що сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий сторони спору не проживають сім'єю, не ведуть спільного господарства, не пов'язані сімейним побутом та стали чужими людьми один одному, а тому, оскільки шлюб з відповідачем носить виключно формальний характер, позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно. В судове засідання позивач не з'явився, направив заяву про розгляд провадження за власної відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча своєчасно був повідомлений про час і місце судового розгляду, заперечень на позов не подав, зареєстрував через канцелярію суду клопотання про відкладання розгляду справи, однак жодних доказів в підтвердження поважності причин, викладених в заяві, не надав, хоча обов'язок доказування покладається на кожну із сторін спору. Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини: Сторони спору перебувають у шлюбі, котрий був зареєстрований 08.11.2007 року, актовий запис 145. Від шлюбу в сторін спору є спільна дитина - донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечитиме інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як зазначив в позові позивач, сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, сторони спору не проживають сім'єю, не ведуть спільного господарства, не пов'язані сімейним побутом та стали чужими людьми один одному. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647\\98). Зважаючи на вік дитини сторін спору, котрій станом на дату ухвалення рішення є більше року, проміжок часу від відкриття провадження в червні 2016 року до дати ухвалення судом рішення, котрий, на думку суду, є достатнім, щоб примиритися в разі наявності до того можливостей та бажання сторін, та зважаючи на відносили, які склалися між сторонами спору і право визначати вільно свій «приватний простір», надає суду можливість зробити висновок, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін спору.

Outcome: approved