Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

В позовній заяві позивач вказує, що 16 лютого 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та фізичною особою [PERSON] укладено Договір кредиту № 06П016-К. 14 червня 2010 року, на виконання вимог ч.5 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про акціонерні товариства», найменування Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» було змінено на - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», який являється його правонаступником. Відповідно до умов п. 1.1. Кредитного договору, банк надає відцовідачці кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 11 200,00 (одинадцять тисяч двісті) дол. США 00 центів, зі сплатою відповідачкою 12,5 (дванадцять цілих п'ять десятих) відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 15.02.2016 р., а відповідачка повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором перед відповідачкою виконав, надавш їй кредит в сумі 11 200,00 (одинадцять тисяч двісті) дол. СПІА 00 центів. Відповідачка порушує умови Кредитного договору п. п.: забезпечувати сплату процентів за використання кредиту в порядку, визначеному п.: 2.4., 2.5. цього договору. Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору, у разі прострочення строків сплати відсотків, визначених п. 2.4. цього договору, а також строків повернення кредиту визначених п.п. 1.1., 2.6. 3.2.3., 4.4., 5.4. цього договору, позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у цей період. Враховуючи вищевикладене відповідачка свої зобов'язання перед банком не виконала. В результаті порушення умов Кредитного договору, станом на 15.10.2014 року, згідно розрахунку заборгованості по кредиту, заборгованість складається з: суми кредиту, відсотків; пені за несвоєчасне повернення кредиту, пені за несвоєчасне повернення відсотків - у сумі 17145,51 (сімнадцять тисяч сто сорок п'ять) доларів США 51 цент, що згідно курсу НБУ станом на 15.10.2014 р. становить - 222 069,35 (дві двадцять дві тисячі шістдесят дев'ять) грн. 35 коп.: 16 лютого 2006 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором було укладено Договір поруки №06П016-П між банком, [PERSON] та [PERSON]. Відповідно п.1.1. Договору поруки, поричитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання позичальником його обов'язку, що випливає з укладеного між позичальником і кредитором Договору кредиту № 06П016-К від 16.02.2006 р. в розмірі та на умовах, визначених Кредитним договором. Таким чином, відповідачі є солідарними боржниками за Кредитним договором. Позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» суму заборгованості за Кредитним договором № 06П016-К від 16.02.2006р. у розмірі 222 069,35 грн., а також судовий збір в розмірі 2 220,69 грн. В судовому засіданні представник позивача в особі [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Також він пояснив, що останній платіж по тілу кредиту відповідачкою [PERSON] було сплачено 17.10.2008 року, а по відсоткам - 09.11.2009 року. Банк не звертався раніше до суду, оскільки Кредитний договір діє до 2016 року, тому, коли саме звертатися - це право банку. Не вважає, що банком порушено строк звернення до суду. В судовому засіданні представник [PERSON] в особі [PERSON] заперечує проти задоволення позову, пояснивши, що не заперечує факту укладення 16.02.2006 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] кредитного договору, який є предметом даного позову, а також договору поруки між позивачем та відповідачами, але вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у позові. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, надавши заперечення проти позову, в яких просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у позові. [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, надавши заперечення проти позову, в яких просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у позові. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, 16 лютого 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та фізичною особою - [PERSON], укладено Договір кредиту № 06П016-К, копія якого є у справі, згідно з умовами якого, банк зобов'язався надати відцовідачці кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 11 200,00 (одинадцять тисяч двісті) дол. США 00 центів, зі сплатою відповідачкою 12,5 (дванадцять цілих п'ять десятих) відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості - 15.02.2016 р., а відповідачка - повернути кредит, сплатити за його користування відсотки та комісійну винагороду в розмірі, в строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, з урахуванням положень п.7.5 цього Договору. (п.7.3 Договору). Кредитним договором визначено, що погашення кредиту повинно здійснюватись щомісячно, датою виникнення зобов'язань по сплаті чергового платежу є кожне 10 число місяця. Таким чином, сторони встановили як строк дії договору, так і строк виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Отже, графіком платежів, який є складовою частиною договору, визначено порядок погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів, які визначено місяцями. Таким чином, поряд зі встановлення строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно з ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число кожного місяця строку. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказану кредитну угоду, яка є предметом спору. Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст.ст.526-530 ЦК України. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачці [PERSON] суму кредиту, що підтверджується заявою на видачу кредиту, а відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. Станом на 15.10.2014 року у [PERSON] виникла заборгованість в сумі 17145,51 (сімнадцять тисяч сто сорок п'ять) доларів США 51 цент, що згідно курсу НБУ станом на 15.10.2014 р. становить - 222 069,35 (дві двадцять дві тисячі шістдесят дев'ять) грн. 35 коп., яка складається з: Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості, який є у справі. Таким чином, відповідачка порушує умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язання за Кредитним договором, 16 лютого 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та фізичними особами - [PERSON], [PERSON], було укладено договір поруки №06П016-П, копія якого є у справі, на підставі якого, поручитель зобов'язався відповідати перед банком за своєчасне та належне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Таким чином, поручитель, відповідно до ст.553 ЦК України, поручився перед кредитором боржника за належне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як передбачено ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель [PERSON] не забезпечив належне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Таким чином, відповідачі є солідарними боржниками за Кредитним договором. Як вбачається з доданого до справи розрахунку, останній платіж по тілу кредиту відповідачкою [PERSON] було сплачено 17.10.2008 року, а по відсоткам - 09.11.2009 року, в той час, як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту, банк звернувся до суду тільки 17.11.2014 року. Відповідно до положень ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові; але позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. ( ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов , тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіка повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 10 числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови кредитного договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Також необхідно зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Водночас, будь-яких окремих угод (договорів) щодо зміни строку позовної давності між [PERSON] та позивачем не укладалося. Таким чином, з аналізу зазначених вище норм, враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що про порушення свого права позивач дізнався 11.11 2008 року (наступний день за розрахунковим), оскільки останній платіж по тілу кредиту відповідачкою [PERSON] було сплачено 17.10.2008 року, а черговий платіж необхідно було сплатити 10.11.2008 року, відповідно до графіку погашення заборгованості, а до суду звернувся 17.11.2014 року. Отже, перебіг позовної давності почався з 11.11.2008 року, але, відповідно до ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а тому, оскільки 09.11.2009 року відповідачкою [PERSON] було перервано строк позовної давності шляхом внесення на рахунок позивача платежу по процентам, він почав свій перебіг заново, відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України - з 11.12.2009 року. Крім того, пунктом 4.5 кредитного договору встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п. п. 3.3.8, 3.3.9 цього Договору, протягом більше ніж 60 (Шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нарохвані штрафні санкції (штраф, пеню). Крім того, пунктом 7.4. кредитного договору встановлено, що у разі настання обставин, визначених п.п. 2.6.3, 3.2,3, 4.4, 4.5, 5.4 нього Договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Таким чином, відповідно до положень вказаних пунктів кредитного договору, з врахуванням переривання перебігу позовної давності, внаслідок не виконання боржницею [PERSON] обов'язків за кредитним договором, настали наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України - зміна зобов'язання, тобто, кінцевий строк повернення кредиту змінився та у позивача виникло право не лише на стягнення простроченої заборгованості за кредитом, а і на повернення позики, з урахуванням процентів та штрафів, в повному обсязі. Таким чином, враховуючи вищевикладене, 11.12.2012 року минув трирічний строк позовної давності за основним зобов'язанням, встановлений ст. 257 ЦК України, однак з позовом до суду ПАТ «Укрсоибанк» звернувся лише 17.11.2014 року, тобто, з пропуском строку позовної давності, клопотання про його поновлення від позивача не надходило. Крім того, для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо ). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, в зв'язку зі спливом строку позовної давності на стягнення суми основного боргу, позивач також пропустив строк на звернення стягнення штрафних санкцій. Доводи представника позивача про те, що строк позовної давності за вищевказаним кредитним договором не сплив, оскільки строк повернення кредиту встановлений 15.02.2016 р. - є безпідставними, оскільки суперечать правовій позиції Постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 р. у справі №6-116цс13, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка, згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для усіх судів України, які зобов'язані привести свою практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Крім того, як вбачається з п.7.3 Кредитного договору, цей Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, з урахуванням положень п.7.5 цього Договору. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, відповідно до ч.1 ст.252 ЦК України. Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України). Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до боржника вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання визначеного у договорі строку погашення зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. При цьому, сама по собі умова договору про його дію до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем не може розглядатися як установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України. За умовами вищевказаного договору, він діє до виконання в повному обсязі зобов'язань позичальником, що не можна вважати встановленим строком дії договору, оскільки це суперечить вищезазначеним законодавчим нормам. Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що, хоча в судовому засіданні й встановлено факт порушення з боку відповідачки [PERSON] своїх обов'язків за кредитним договором, який є предметом даного спору, але, разом з тим, враховуючи те, що позивачем пропущено як загальний так і спеціальний строк позовної давності, а відповідачка подала до суду заяву про застосування строку позовної давності, суд вважає необхідним з цих підстав відмовити в задоволенні позову. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини четвертої ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто, з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, зіідно з якою, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається з матеріалів справи, у договорі поруки строк його припинення не встановлений. Враховуючи положення п. 4.5, п.7.4 вищевказаного кредитного договору, той факт, що відповідач [PERSON] отримав письмове повідомлення від позивача про порушення [PERSON] кредитних зобов'язань тільки в березні 2010 року, аналізуючи зазначені законодавчі норми, вбачається, що позивач у передбачений шестимісячний термін не пред'явив вимоги до поручителя - відповідача [PERSON] Таким чином, порука вважається припиненою, а отже, позовні вимоги до відповідача [PERSON] є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування понесених ним судових витрат задоволенню також не підлягають, у зв'язку з відмовою в позові. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed