Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду перебуває на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнська спілка автомобілістів» про відшкодування матеріальної шкоди. [PERSON] звернувся до суду та просить стягнути з відповідача на його користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 135047,41 грн., а саме: 102789,84 грн. у рахунок відшкодування вартості викраденого автомобіля марки «ЗАЗ», модель «TF699P», 2008 року випуску, державні номерні знаки « [NUMBER] » та 25752,40 грн. у рахунок відшкодування вартості викраденого майна: магнітоли «Піонер» вартістю 1350,00 грн., 48 пар рукавичок з нітріловим покриттям вартістю 1279,20 грн., 2 (два) диска колісних вартістю 1120,00 грн., 2 (дві) зимові шини вартістю 2312,00 грн., акумулятора марки «Іста» - 1500,00 грн., вібро машинка марки «Ростех» - 630,00 грн., магнітола - 500,00 грн., музичний центр «JCV» з двома колонками 1400,00 грн., шуруповерт «BOSH» - 2785,00 грн. та 6505,17 грн. у рахунок відшкодування вартості ремонту по відновленню металевого гаража. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що він є власником автомобіля марки «ЗАЗ», модель «TF699P», 2008 року випуску, державні номерні знаки « [NUMBER] » (далі - автомобіль). Між ним та Громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнська спілка автомобілістів» (далі - Спілка автомобілістів) 09.09.2013 року був укладений договір зберігання транспортного засобу в гаражі [NUMBER], згідно якого він щомісячно сплачує членські внески та передав автомобіль на довготривале зберігання. В період часу з 22.00 год. 27.05.2018 р. до 13.10 год. 28.05.2018 року шляхом пошкодження даху та петлі навісного замку з гаража [NUMBER] здійснено незаконне заволодіння автомобілем та іншим належним йому майном з вини її охоронців, які не забезпечили належний контроль. У судовому засіданні позивач та його представник пред`явлений позов підтримали і наполягали на його задоволенні. Представник відповідача у судове засідання з`явився, просив у задоволенні позову відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд доходить висновку про часткове задоволення позовної заяви. В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого РЕВ № 2 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, громадянин України [PERSON] є власником автомобіля марки «ЗАЗ», модель «TF699P», 2008 року випуску, державні номерні знаки « [NUMBER] » (далі - автомобіль). 09.09.2013 року між [PERSON] та Громадською організацією «Одеська обласна організація Всеукраїнська спілка автомобілістів» (далі - Спілка автомобілістів) був укладений договір зберігання транспортного засобу, предметом якого є зберігання автомобіля на автостоянці № 7 за закріпленим за ним місцем для зберігання транспортного засобу [NUMBER]. Відповідно до умов договору позивач зобов`язаний бути членом Спілка автомобілістів (п. 2.2.1 договору) та сплачувати щомісячно членські внески (п. 2.2.5 договору). Цей договір діє протягом всього періоду зберігання транспортного засобу (розділ V договору). Згідно п. 2.4.1. вказаного вище договору Спілка автомобілістів зобов`язана забезпечити зберігання автомобіля. Розділом ІІІ договору відповідач не несе відповідальності за зникнення деталей та інших речей, які зберігаються в гаражі і не передані на зберігання. На виконання умов договору позивач є членом Спілки автомобілістів і цей факт відповідач визнає у своєму відзиві. Позивач щомісячно сплачує членські внески, що підтверджується квитанціями. Громадська організація здійснює свою діяльність у відповідності до статуту, який повинен відповідати вимогам ст. 11 Закону України «Про громадські об`єднання». Як вбачається із п. 1.8 Статуту Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнська спілка автомобілістів» (далі - Статут) відповідальність Обласної організації за автотранспортні засоби членів Обласної організації, інших фізичних або юридичних осіб, які зберігаються на автостоянках Обласної організації, наступає за наявності відповідної письмової угоди між ними і Обласною організацією. Абзацом 7 пункту 2.2 Статуту визначено, що основним завданням Обласної організації є задоволення потреб її членів, інших фізичних або юридичних осіб в організованому зберіганні транспортних засобів. Спілка автомобілістів у своїй діяльності також керується Правилами експлуатації гаражів та зберігання транспортних засобів на автостоянках громадської організації Одеська обласна організація «Всеукраїнська спілка автомобілістів», затвердженими протоколом Президії обласної ради Спілки автомобілістів від 12.07.2017 р. № 4. Однак суд критично ставиться до вказаних правил, оскільки їх зміст не відповідає Правилам зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 N 115 (далі - Правила зберігання), які поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок - гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності. Згідно пункту 8 Правил зберігання відповідальність за охорону транспортних засобів та майна, що тимчасово або постійно знаходиться на території автостоянки, несуть працівники автостоянки. Пунктом 12 Правил зберігання визначено, що під час оформлення приймання на зберігання черговий приймальник вносить необхідні дані про володільця транспортного засобу і транспортний засіб до відповідного журналу обліку транспортних засобів і розписується в ньому. Володільцеві транспортного засобу, прийнятого на довготермінове зберігання, видається перепустка за встановленим зразком. Як вбачається із пункту 21 Правил зберігання транспортний засіб видається з автостоянки після здавання черговому приймальнику перепустки у разі його довготермінового зберігання та після того, як одержувач розпишеться в журналі обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів. При цьому перепустка повертається володільцеві транспортного засобу. У відповідності пункту 27 Правил зберігання автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку. Отже, між сторонами виникли договірні відносини, за якими за позивачем закріпляється місце для зберігання транспортного засобу із гаражем [NUMBER] на автостоянці № 7 Спілки автомобілістів. Встановлено, що 17.07.2015 р. в останнє позивач залишив свій транспортний засіб на довготермінове зберігання відповідачу, що підтверджується підписами позивача у графі 4, охоронця автостоянки № 7 (відповідача) у графі 5 проставленими в карточці [NUMBER] заїзду виїзду транспортного засобу оформленої на [PERSON] і жодної відмітки про виїзд із стоянки після цієї дати немає. Також належне приймання відповідачем від позивача на довготермінове зберігання автомобіля підтверджується перепусткою автостоянки № 7 Одеської обласної ради Всеукраїнської спілки автомобілістів [NUMBER] від 25.09.2014 року на автомобіль марки «ЗАЗ», модель «TF699P», державні номерні знаки « [NUMBER] », оригінал якої знаходиться у позивача. Проте, жодними доказами позивачем не підтверджено передачу на зберігання відповідачу іншого майна, крім автомобіля, про яке він зазначає у своїх позовних вимогах. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань в період часу з 22.00 год. 27.05.2018 р. до 13.10 год. 28.05.2018 року шляхом пошкодження даху та петлі навісного замку невстановлена особа (особи) проникли до гаража (місця для зберігання транспортного засобу) [NUMBER] на автостоянці № 7 за адресою: [ADDRESS] . З гаража [NUMBER] здійснено незаконне заволодіння автомобілем та крадіжку іншого майна, яке там знаходилось. На теперішній час, слідчим відділом Малиновського відділу поліції у м. Одесі Головного управління національної поліції в Одеській області (слідчий Колесніков В.І.) здійснюється досудове розслідування в рамках кримінальних проваджень № 12018160470001854 від 29.05.2018 р. та № 12018160470001855 від 29.05.2018 р., які відкрито за заявою [PERSON] про вчинення щодо останнього кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 та ч. 3 ст. 185 КК України відповідно та які 22.06.2018 року об`єднанні під № 12018160470001854. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 55 КПК України у рамках вказаних кримінальних проваджень [PERSON] має процесуальний статус потерпілого. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, протоколу допиту потерпілого від 28.05.2018 року, протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.05.2018, протоколу допиту потерпілого від 29.05.2018 року здійснено незаконне заволодіння вказаним вище автомобілем та крадіжка майна: магнітоли «Піонер» вартістю 1350,00 грн. (накладна від 10.11.2009), 48 пар рукавичок з нітріловим покриттям вартістю 1279,20 грн. (видаткова накладна від 15.05.2018 № О00136434), 2 (два) диска колісних вартістю 1120,00 грн. (роздруківка вартості диску колісного з платформи онлайн-оголошень «OLX» від 16.01.2019), 2 (дві) зимові шини вартістю 2312,00 грн. (роздруківка вартості зимової шини з платформи онлайн-оголошень «E-Katalog» від 16.01.2019), акумулятора марки «Іста» - 1500,00 грн., вібро машинка марки «Ростех» - 630,00 грн. (видаткова накладна від 07.12.2016 № 536205), магнітола - 500,00 грн., музичний центр «JCV» з двома колонками 1400,00 грн. (роздруківка вартості музичного центру «JCV» з двома колонками з платформи онлайн-оголошень «OLX»), шуруповерт «BOSH» - 2785,00 грн. (товарний чек від 01.07.2013). Таким чином, крадіжка майна та незаконне заволодіння автомобілем з належної Спілці автомобілістів автостоянки було здійснено з вини її охоронців, які не забезпечили належний контроль. Свідок [PERSON] повідомив про обставини напередодні та після незаконного заволодіння автомобілем позивача та крадіжки майна, в тому числі щодо характерних ознак автомобіля. Також підтвердив, що автомобіль тривалий час не експлуатувався, оскільки переобладнувався для змагань з автозвуку, а на передодні злочину знаходився у гаражі. Відповідно до звіту про оцінку середньої ринкової ціни автомобіля ЗАЗ TF699P від 14.01.2019 № 12-028, вартість матеріальних збитків, які завдані власнику автомобілю складають у розмірі 102789,84 грн. У зв`язку з пошкодженням конструкції гаража [NUMBER], під час незаконного заволодіння автомобілем, позивач провів відповідний ремонт по відновленню металевого гаража на суму 6505,17 грн., що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт від 06.06.2018 № 6/07. Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства, передбачених ч. 3 ст. 2 ЦПК є принцип верховенства права. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту, відновлення прав позивача є, зокрема, відшкодування майнової шкоди (збитків). Частина 1 ст. 22 ЦК України передбачає, що особа, який завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Враховуючи викладене вище і ту обставину, що прийняття Спілкою автомобілістів від [PERSON] на зберігання автомобіля підтверджується укладеним договором зберігання транспортного засобу, відповідними щомісячними платежами, карточкою [NUMBER] заїзду виїзду транспортного засобу, а також перепусткою автостоянки № 7 Одеської обласної ради Всеукраїнської спілки автомобілістів [NUMBER] від 25.09.2014 року на автомобіль марки «ЗАЗ», модель «TF699P», державні номерні знаки « [NUMBER] », таким чином позивач дотримався своїх зобов`язань, а також дотримано і письмову форму договору зберігання. Частиною 2 ст. 950 ЦК України встановлено презумпцію винуватості зберігача в разі втрати речі, тому як професійний зберігач відповідає за втрату речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Пунктом 1 ч. 1 ст. 951 ЦК передбачено, що збитки, завдані поклажедавцеві втратою речі, відшкодовуються зберігачем у розмірі її вартості. Саме такий концептуальний підхід відображений у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 750/2411/17. Таким чином, [PERSON] має право на відшкодування йому матеріальних збитків, завданих незаконним заволодінням автомобілем та викраденням майна з гаража [NUMBER] на автостоянці № 7 Спілки автомобілістів. Згідно умов частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права. Абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту» ухваленої на 114-й сесії Комітету міністрів від 12 травня 2004 р. передбачено, що, відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов`язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов`язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов`язок розв`язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення. Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд з прав людини указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним». Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 р.). Усталеною практикою Європейського суду з прав людини визначено, що судові рішення повинні достатнім чином обґрунтувати мотиви, на яких вони базуються, щоб засвідчити, що сторони було почуто, і щоб забезпечити контроль громадськості за здійсненням правосуддя (див. Рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). При таких обставинах, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати понесені позивачем за оплату судового збору у розмірі 1465,05 гривень, за послуги оцінка вартості автомобіля 3465,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial