Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

В провадженні Новопсковського районного суду Луганської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] . Ухвалою суду від 18.11.2021 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання позивача та його представника, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності або відкладення розгляду справи не надали. 26 листопада 2021 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути з позивача [PERSON] на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 40000,00 грн. Ухвалою суду від 30.11.2021 у справі призначено судове засідання на 08.12.2021 для вирішення питання про судові витрати. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги з підстав, викладених в заяві. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, 07.12.2021 від представника позивача надійшло заперечення, в якому останній просив відмовити в задоволенні заяви [PERSON] про стягнення судових витрат, посилаючись на те, що представник відповідача Додух О.О. не є адвокатом, судове засідання просив проводити без його участі. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов такого висновку. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Залишення позовної заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Процесуальний порядок вирішення судом питання про розподіл судових витрат, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, в разі залишення позову без розгляду, передбачений ч. ч. 5, 6 ст.142 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу. Приписами ч. 9 ст.141 ЦПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Аналіз наведених положень приводить до висновку, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, з`ясуванню підлягають обставини, які саме необґрунтовані дії позивача були здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, чи зловживав своїми правами. Верховний Суд у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 вказав на те, що відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що у зв`язку з неявкою позивача та його представників у судові засідання, призначені на 16.09.2021 та 18.11.2021, ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 18.11.2021 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки належним чином повідомлені позивач та його представники повторно не з`явилися в судове засідання, не повідомили про причини неявки, та від них не надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності або відкладення розгляду справи. Отже, неявка позивача та його представників свідчать про незацікавленість у розгляді поданої позовної заяви. Матеріали справи не містять доказів щодо повідомлення суду про причини неявки в судове засідання. Із заявою про залишення позову без розгляду позивач та його представники не зверталися. При цьому, справа перебувала в провадженні суду з листопада 2020 року. Наведені фактичні обставини свідчать про необґрунтовані дії позивача в ході розгляду справи. Дана позиція повністю відповідає усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яку відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження. Враховуючи викладене суд вважає, що наявні правові підстави для компенсації понесених відповідачем витрат на правничу допомогу внаслідок необґрунтованих дій позивача. Суд встановив, що між адвокатським об`єднанням «N&P LAW COMPANY» і [PERSON] 02 листопада 2020 року укладено договір №02/11-20 про надання правової допомоги. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 08.12.2020 до договору про надання правової допомоги №02/11-20 від 02.11.2020 сторони погодили розмір гонорару, який клієнт сплачує об`єднанню, а саме: підготовка та подання до суду процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи - 1000 грн/год; підготовка, формування пакету документів та подання відзиву на позовну заяву - 10000,00 грн; прийняття участі в судових засіданнях - 3000,00 грн. Відповідно до п. 3 додаткової угоди сплата гонорару здійснюється у такому порядку: 50% вартості послуги - до моменту надання цієї послуги, 50% - протягом 3-х місяців з моменту надання послуги. До матеріалів справи долучено акт наданих послуг від 07.04.2021 з детальним описом робіт про надання адвокатським об`єднанням «N&P LAW COMPANY» правової допомоги [PERSON] за додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги №02/11-20 від 02.11.2020 у справі №942/1149/20 станом на 07.04.2021, відповідно до якого було виконано наступні роботи по наданню правової допомоги: підготовка та подання клопотання до суду про направлення матеріалів справи на адресу адвоката, ознайомлення з матеріалами справи; підготовка, формування пакету документів та подання відзиву на позовну заяву, прийняття участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції - 3 рази. Загальний розмір витрат на правничу допомогу складає 15000,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу відповідачу у даній справі з 09.06.2021 на підставі договору про надання правової допомоги від 09.06.2021 надавала адвокат Додух Олена Василівна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 5904 від 18.05.2017, ордер на надання правової допомоги серії КВ № 466903 від 11.09.2021). Відповідно до замовлення послуг № 1 від 09.06.2021 до договору про надання правової допомоги № б/н від 09.06.2021 сторони погодили вартість юридичних послуг із супроводження судової справи №942/1149/20 в суді першої інстанції на загальну суму 25000,00 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката Додух О.О. відповідачем надано детальний опис витрат на правову допомогу від 23.11.2021 та акт №1 приймання-передачі наданих послуг за червень-листопад 2021 року від 22.11.2021, відповідно до яких адвокатом Додух О.О. надано наступні послуги: вивчення матеріалів справи, отримання документів від клієнта, їх вивчення; надання юридичної консультації щодо правової позиції позивача, правової позиції відповідача, визначення обсягу доказів, які необхідно зібрати та подати; підготовка та направлення клопотання про відкладення розгляду справи; підготовка та направлення клопотання з поясненнями у справі про долучення до матеріалів справи доказів; підготовка та направлення іншим учасникам справи доказів; участь у судовому засіданні; підготовка та направлення заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; виїзд на удове засідання; підготовка та направлення клопотання про долучення документів; підготовка клопотання про проведення судового засідання без участі представника з клопотанням про розподіл судових витрат, направлення до суду; підготовка заяви з додатками про розподіл судових витрат. Даний акт містить підписи сторін та підтвердження, що послуги надані виконавцем та прийняті клієнтом, зауважень та застережень не має. Оплата за надані послуги проводиться клієнтом протягом 15 робочих днів з моменту ухвалення судового рішення у справі, але у будь-якому випадку не пізніше 30 днів з моменту підписання акту приймання-передачі. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Також суд враховує, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Такого висновку також дійшов і Верховний суд у постанові від 21.01.2021 по справі №280/2635/20. Крім цього, у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19 суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг та виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Також при прийнятті рішення суд враховує позицію Великої Палати Верховного суду у справі № 904/4507/18. Велика Палата ВС зазначила, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат Європейський суд з прав людини керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини». З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 40000,00 грн. За таких обставин, враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, часу розгляду справи, те, що вказані витрати пов`язані з розглядом справи, з урахуванням ціни позову, яка в 105 разів більша за вартість правничої допомоги, наданої відповідачу, значення справи для сторін, поведінку сторони позивача, беручи до уваги, що позивач в порядку, визначеному ч. 5 ст. 137 ЦПК України не звертався до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених відповідачем вимог та про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40000,00 грн. З приводу тверджень представника позивача щодо відсутності повноважень адвоката Додух О.О. суд зазначає таке. Частиною 4 ст. 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Згідно зі ст.12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України. У постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 липня 2019 року у справі № 855/229/19 та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 910/3845/19 міститься висновок про те, що особа адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю. Тоді як відомості до Єдиного реєстру адвокатів України вносяться радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України. Стаття 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає порядок припинення права на заняття адвокатською діяльністю. Адвокатом Додух О.О. на підтвердження своїх повноважень до матеріалів справи додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 5904 від 18.05.2017, ордеру на надання правової допомоги серії КВ № 466903 від 11.09.2021, яким уповноважено адвоката Додух О.О. на представництво [PERSON] в Новопсковському районному суді Луганської області. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду від 21.10.2019 у справі 757/213848/19-ц, відсутність в Єдиному реєстрі адвокатів України даних про адвоката не позбавляє останнього права представляти інтереси клієнта у цивільному судочинстві. Таким чином, доводи сторони позивача в частині неможливості участі адвоката Додух О.О. у справі та відсутності у неї повноважень не знайшли свого підтвердження.

Outcome: approved