Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

В провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходиться цивільний позов [PERSON] до [PERSON], треті особи ВДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 11.03.2015 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] в рамках зазначеного позову, звернувся до суду заявою про забезпечення позову, в якій просив зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 3221 від 20.10.2014 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] до вирішення справи по суті. Згідно ст.151 ЦПК України, суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Встановлено, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві перебуває виконавчий напис № 3221 від 20.10.2014 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу по аліментам. З змісту поданої представником позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову видно, що заявник просить зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 3221 від 20.10.2014 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] до вирішення справи по суті. Зазначає, що в даний час державним виконавцем проводяться виконавчі дії, які направлені на реалізацію майна, що належить позивачу, та у разі реалізації майна позивача в рамках виконавчого провадження вказані дії можуть призвести до порушень майнових прав позивача, а також вважає, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому. У ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню, у разі, зокрема, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа (п. 4); у випадку зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження посадовою особою, якій законом надано таке право (п.6); зупинення судом реалізації арештованого майна (п.7). Про такі ж подібні види забезпечення позову йдеться і у ст. 152 ЦПК. Тобто, при застосуванні або закону, або ст. 152 ЦПК наступають ті ж правові наслідки, які перешкоджають подальшому вчиненню дій по виконавчому провадженню. Незважаючи на подібність положень, за своєю правовою природою зупинення виконавчого провадження та вжиття видів забезпечення позову за ст. 152 ЦПК різні, так як, при застосуванні закону проходить тимчасове зупинення виключно сфери дії примусового виконання боржником рішення, а при застосуванні ЦПК тимчасово втрачається правова сила того рішення, що зупинено. Зупинення виконавчого провадження за законом і зупинення виконання за правилами ЦПК (пункти 2, 5, 6 ст. 152 ЦПК) - це різні правові інститути, які вчиняються в різних правових процедурах. Частина 2 ст. 152 ЦПК, як відкритий перелік, не дає підстав вважати зупинення виконавчого провадження як вид забезпечення позову. Суд може покласти на суб'єктів оскарження виконання лише тих обов'язків, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження». З огляду на наведене, вважаю, що заява представника [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 3221 від 20.10.2014 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] не підлягає задоволенню. Окрім того вважаю, що підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed