Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

В провадженні Ананьївського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно позовної заяви, [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно квартира [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що про будь-яке інше спадкове майно, окрім вказаної квартири, їй відомо не було. Як вказано в позовній заяві, спадкоємцями першої черги після матері позивачки були позивачка та чоловік [PERSON] [PERSON] . Позивачка зазначає, що оскільки їй не потрібна була квартира, в якій її мати проживала з чоловіком, позивачка не зверталася до із заявою про прийняття спадщини. Спадщину прийняв [PERSON] . В позовній заяві зазначено, що [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцем [PERSON] є його син [PERSON] . Позивачка вказує на те, що влітку 2019 року їй зателефонувала невідома жінка, яка сказала, що вона [PERSON] є головою Новогеоргіївської сільської ради Ананьївського району Одеської області. [PERSON] повідомила позивачці, що в її мами [PERSON] , була земельна ділянка площею 3,07 га, яка була їй виділена з земель Новогеоргіївської сільської ради Ананьївського району Одеської області для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №274242, виданий 19 серпня 2008 року на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження райдержадміністрації Ананьївського району Одеської області від 25 серпня 2005 року №300. Як зазначено в позовній заяві, [PERSON] повідомила також, що в неї знаходяться оригінали державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №274242, виданого 19 серпня 2008 року на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження райдержадміністрації Ананьївського району Одеської області від 25 серпня 2005 року №300, та акту про передачу та прийом земельної ділянки (паю) в натурі від 31 жовтня 2005 року. Зазначені документи були вислані позивачці поштою. Як зазначено в позовній заяві, на запитання позивачки: чому раніше ніхто не звертався до спадкоємців, [PERSON] повідомила, що в 2019 році закінчився строк дії договору оренди вказаної земельної ділянки та його треба терміново переоформити, а для цього необхідно оформити спадщину, оскільки власник [PERSON] померла. Позивачка зазначила, що на її думку той факт, що вона не знала про наявність спадкового майна, яке б вона хотіла успадкувати, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Враховуючи викладене позивача звернулася до суду з даною позовною заявою та просила суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у місті Горлівка, строком три місяці після набрання рішенням суду законної сили. Позовну заяву було подано позивачкою до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області та ухвалою зазначеного суду від 18 лютого 2020 року у справі було відкрито провадження. В подальшому справу за позовною заявою [PERSON] згідно ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2020 року було передано до Ананьївського районного суду Одеської області, оскільки вона відноситься до виключної підсудності зазначеного суду на підставі ч.1 ст.30 ЦПК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 травня 2020 року (а.с.53) справу за позовною заявою [PERSON] було передано для розгляду судді Ананьївського районного суду Одеської області Желяскову О.О. Ухвалою суду від 28 травня 2020 року справу прийнято до свого провадження суддею Ананьївського районного суду Одеської області Желясковим О.О., прийнято рішення про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, як справи у спорі щодо спадкування. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що місцем проживання позивачки є: [ADDRESS] . Місце проживання відповідача згідно позовної заяви є: [ADDRESS] . Згідно «Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», затвердженого розпорядженням розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085, місто Горлівка (у тому числі смт Гольмівський, смт Пантелеймонівка, с. Рясне, с-ще Озерянівка, с. Михайлівка, с-ще Ставки, с-ще Широка Балка, с-ще П`ятихатки, с-ще Федорівка), включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно підпункту 5 пункту 1 «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275 місто Горлівка Донецької області включене також до зазначеного переліку. Відповідно до положень підпункту 19 пункту 1 XIII «Перехідні положення» ЦПК України особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції». Згідно частини 1 статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» Якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. На виконання 22 лютого 2021 року Ананьївським районним судом Одеської області на офіційному веб-сайті судової влади України було опубліковано оголошення про виклик [PERSON] (а.с.110). Ухвалою суду від 22 березня 2021 року, після виконання завдань підготовчого судового провадження, визначених ст.189 ЦПК України, у справі було закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду по суті. 22 березня 2021 року Ананьївським районним судом Одеської області на офіційному веб-сайті судової влади України було опубліковано оголошення про виклик [PERSON] (а.с.126). При цьому, позивачка та її представник адвокат Цибін Андрій Володимирович, повноваження якого підтверджені ордером серії ДН №00060743 від 22 січня 2020 року (а.с.1), 20 квітня 2021 року у судове засідання з розгляду справи не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. Проте, суд бере до уваги, що в матеріалах справи міститься заява представника позивача (а.с.16), в якій він просить суд розглядати справу за відсутності позивачки та її представника, зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Згідно частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання 20 квітня 2021 року не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заява або клопотань, в тому числі відзиву на позовну заяву, від нього станом на 20 квітня 2021 року до суду не надходило. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Відповідно до положень частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце слухання справи, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності сторін у справі. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Як зазначалося вище, представником позивача подано до суду заяву (а.с.16), в якій він просить справу розглядати без його участі та участі позивачки. Будь-яких заперечень проти ухвалення у справі заочного рішення вказана заява не містить. Враховуючи викладене, суд вважає, що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. При цьому, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, з урахуванням заяви представника позивача, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Позивачкою є [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Горлівка Донецької області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , що в матеріалах справи підтверджується копіями: паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Калінінським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області 11 жовтня 1997 року (а.с.5-6), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, виданої ДПА по Калінінському району м.Горлівка 26 жовтня 1998 року (а.с.7), а також свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 29 травня 1996 року Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області (а.с.9). Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її матері [PERSON] . На підтвердження родинних зв`язків зі спадкодавцем до позовної заяви додано копію свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 29 листопада 1967 року Калінінським районним РАЦС міста Горлівки Донецької області (а.с.8), з якого вбачається, що [INFO] у місті Калінінському районі міста Горлівка Донецької області, народилася « [PERSON] » (мовою оригінала російською), батьками зазначені « [PERSON] » (мовою оригінала російською) - батько, « [PERSON] » (мовою оригінала російською) - мати. У відповідності до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень частин 1 та 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). На підтвердження факту відкриття спадщини на майно [PERSON] , до позовної заяви додано копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області 30 жовтня 2009 року (а.с.10), відповідно до якого [INFO] у місті Горлівка Калінінський р-н Донецької області у віці 68 років померла [PERSON] . При цьому, слід звернути увагу на те, що позивачка посилається на те, що вона є спадкоємицею першої черги після смерті матері. Згідно частини 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Проте, згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1 та 2 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Зі змісту наведеної норми вбачається, що спадкування за законом в порядку черговості здійснюється у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. При цьому, в матеріалах справи міститься інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 25 лютого 2020 року №59571004, відповідно до якої за номером у спадковому реєстрі 2564609 міститься чинний заповіт від імені [PERSON] , посвідчений 22 вересня 1984 року Новокаховською державною нотаріальною конторою Новокаховського міського нотаріального округу Херсонської області. Згідно довідки заповіт «чинний». Оригінали або копії зазначеного заповіту, а також будь-яких відомостей про його зміст суду не надано, зазначене ставить під сумнів той факт, що у випадку, який стосується спадщини [PERSON] мають застосовуватись положення ЦК України щодо спадкування за законом. При цьому, частини 2 статті 12 ЦПК України, якою дано визначення принципу змагальності цивільного судочинства, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Визначення принципу диспозитивності цивільного процесу наведене у статті 13 ЦПК України. Так, частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене відповідає положенням частини 1 статті 81 ЦПК України, якою визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, навіть якщо вважати, що згаданий заповіт визнаний не дійсним, не охоплює спадщину, на яку претендує позивачка, а бо з будь-яких інших підстав в даному випадку має місце спадкування за законом, то слід зазначити наступне. Згідно частин 1-3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачка зазначає в позовній заяві, що спадщину прийняв [PERSON] , який був чоловіком [PERSON] . Матеріали справи містять Інформаційну довідку з Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 25 лютого 2020 року №59571057 (а.с.35), відповідно до якої на спадщину [PERSON] 14 травня 2010 року Третьою горлівською державною нотаріальною конторою Горлівського місцевого нотаріального округу Донецької області було заведено спадкову справу номер у нотаріуса 317 (номер у спадковому реєстрі 49318963) та в подальшому 14 травня 2010 року видано свідоцтво про право на спадщину бланк ВМТ 393566 (номер в спадковому реєстрі 49318995). Згідно частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З наведеного вбачається, що дійсно існують спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Проте, суду не надано жодних доказів, які б підтверджували той факт, що особою, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] є саме [PERSON] . При цьому, позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила встановити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно частини 1 статті 1269 КК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому, частиною 2 статті 1270 ЦК України визначено, що якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно частин 1 та 2 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Зі змісту наведеної норми вбачається, що існує досудовий порядок поновлення строку для подання заяви, в разі якщо існують інші спадкоємці які спадщину прийняли. В листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» висловлено правовому позицію, відповідно до якої відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Також, у вказаному листі зазначено, що належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При цьому, в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» висловлено правову позицію згідно якої у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Проте, як зазначалося будь-яких доказів які б давали змогу встановити, хто саме прийняв спадщину після смерті [PERSON] матеріали справи не містять. Крім того, слід звернути увагу на те, що єдиною причиною, яку позивачка вказує в якості поважної причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини є її незнання про те, що до складу спадщини входить право власності на земельну ділянку. Проте, згідно Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Також, слід звернути увагу на постанову державного нотаріуса Першої горлівської державної нотаріальної контори від 7 лютого 2020 року (а.с.26), відповідно до якої нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зі змісту наведено постанови вбачається, що відмова нотаріуса жодним чином не пов`язана з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини, так нотаріус зазначає, що згідно ч.1 та ч.2 ст.49 ЗУ «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України та не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії на той підставі, що спадкова справа №317/2010 заводилась та було видано свідоцтво про право на спадщину 14 травня 2010 року у Третій горлівській державній нотаріальній конторі за адресою: [ADDRESS] , та оригінал цієї справи залишився на тимчасово непідконтрольній території. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовна заява [PERSON] є необґрунтованою та безпідставно, недоведеною належними та достовірними доказами, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed