Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

В провадженні Рівненського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Ухвалою від 28 березня 2017 року (а/с 144) було обєднано в одне провадження даний позов з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що 09 січня 2006 року між нею та ТзОВ «Аванті-Буд» було укладено Договір №48-2/2006 пайової участі у будівництві житлового девяти поверхового цегляного будинку по вул. Відінська,5 в м. Рівне (далі Договір)(а/с 9) , на виконання умов якого нею за особисті кошти було сплачено пайовий внесок в розмірі 100% оплати обєкта будівництва на загальну суму - 374 639,50 грн. (зокрема, 197 800, 00 грн. - згідно платіжного доручення №372001 від 07 листопада 2007 року та 176 839,50 грн. згідно платіжного доручення №415227 від 06 грудня 2007 року). Кошти для сплати пайового внеску позивачка частково мала за рахунок власних заощаджень, зокрема коштів від продажу її особистої квартири [ADDRESS], певну суму коштів їй дала її бабуся [PERSON], а ще частину її колишній чоловік [PERSON], з коштів від продажу своєї квартири [ADDRESS]. Також кошти для сплати пайового внеску давав колишній чоловік. Коли стосунки між колишнім подружжям погіршувались, і щоб уникнути спорів за квартиру та кошти, порадившись зі своєю мамою, [PERSON] домовилась та переуклала вищевказаний Договір, тією ж датою 09 січня 2006 року, на то й же самий обєкт нерухомості за адресою: м. Рівне, вул. Відінська, 5, підїзд № 2, поверх 4[ADDRESS], на імя матері (а/с 170) .Таким чином, на початку 2010 року за заявою [PERSON] Договір пайової участі був переукладений на імя [PERSON] з відповідним переведенням сплаченого за квартиру пайового внеску на її імя. Тоді ж, згідно Рішення Рівненського міського суду від 10 червня 2011 року (справа №2-3203/11) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З метою уникнення судової тяганини з приводу поділу спільного майна колишнього подружжя, кошти, отримані від продажу квартири, в розмірі близько 574 000 гривень, що еквівалентно по курсу НБУ близько 72 000 доларів США, Відповідачка [PERSON] в червні 2011 року поклала на своє імя на депозит в три банківські установи, попередньо перевівши їх у валюту, а саме 20 000 доларів США в ПАТ «Приватбанк», 30 000 доларів США в ПАТ «ВТБ Банк» та близько 22 000 доларів США в АТ «Ощадбанк». В подальшому, вищевказані депозитні кошти були переведені на більш вигідні рахунки в ПАТ «Приватбанку» різними сумами на імя відповідачки - [PERSON], та на імя позивачки, яка мала від матері доручення на розпорядження депозитними коштами, спочатку письмові - на строк дії кожного депозитного рахунку, а пізніше вже електронні, за якими остання відповідно знімала кошти або докладала кошти, переводила на депозити з кращим відсотками і т.д. Однак, в квітні 2016 року, коли позивачка звернулась до відповідної уповноваженої особи банку з приводу зняття депозитних коштів з рахунків відкритих на імя [PERSON], то дізналась, що остання скасувала видане їй доручення, а тому зняти свої кошти [PERSON] не змогла, при цьому самостійно повернути їй решту суми, яка залишалась на депозиті в ПАТ «Приватбанк» (загалом 31 195 доларів США, що по курсу НБУ становить 776 443,55 гривень) - Відповідачка відмовилась, мотивуючи це тим, що її сину ці кошти більше потрібні. Таким чином, у звязку з порушенням Відповідачкою - [PERSON] прав позивачки, остання звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги вказаного позову підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав наведених в ньому, а в позовних вимогах [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу відмовити повністю за безпідставністю та не доведеністю. В письмових запереченнях на позовну заяву про стягнення грошових коштів відповідач [PERSON] зазначила, що інформація щодо домовленості про оформлення на [PERSON] квартири по вул. Відінська, 5 в м. Рівне між нею та [PERSON] не відповідає дійсності. На початку вересня 2006 року, [PERSON] мала намір за власні кошти придбати собі квартиру. [PERSON], знаючи наміри відповідачки [PERSON], вмовила останню оформити купівлю квартиру саме на неї на [PERSON] і в січні 2006 року між [PERSON] та ТзОВ «АВАНТІ БУД» був укладений договір №48-2/2006 пайової участі у будівництві житлового дев'яти поверхового цегляного будинку по вул. Відінська,5 в м. Рівне. З метою виконання умов вказаного договору, [PERSON] надала донці кошти, а остання здійснила перерахунок коштів через ВАТ «КРЕДОБАНК» двома платежами 07.11.2007 року 197 800, та 06.12.2007 року 176 839, 50 грн. В подальшому, в звязку з частими конфліктами та спорами між [PERSON] та її чоловіком, [PERSON] переоформила вказану квартиру на своє імя. Після отримання [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру, та відчужила її згідно Договору купівлі продажу від 03 червня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 764 за 263 032 грн. Щодо грошових коштів, то [PERSON] зазначила, що для придбання житла донці позичила їй свої кошти, розміщені на її ([PERSON]А.) депозитному рахунку в ПАТ «Приватбанк», для чого, 11.02.2015 року надала їй довіреність на право розпорядження вказаними коштами, які [PERSON] зобовязалась повернути на першу вимогу. Після цього, [PERSON] скориставшись вищевказаною довіреністю, зняла частину коштів з депозитного рахунку відповідачки в сумі 16 400 дол США. Таким чином, у своїх запереченнях на позовну заяву [PERSON] наголосила, що придбала квартиру №48 за адресою: м. Рівне. Вул. Відінська,5 виключно за свої власні кошти; жодних домовленостей з позивачкою [PERSON] щодо розпорядження її грошовими коштами не мала та не має, в звязку з чим, вважає позов до неї безпідставним та необґрунтованим, та просить суд відмовити в його задоволенні повністю. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, де зазначила, що на початку 2015 року між нею, її донькою [PERSON] та сином [PERSON], відбулась домовленість про те, що вона позичить 20 000 дол США, які знаходяться на її депозитному рахунку для доньки [PERSON] для купівлі їй квартири. [PERSON], маючи певні свої заощадження, взяла в борг вищевказану суму та зобовязалась повернути позичені кошти на першу вимогу матері. З цією метою, [PERSON] оформила довіреність на [PERSON] з правом зняття останньою грошових коштів з депозиту. Вищевказана домовленість щодо позики була усною і будь-яких письмових договорів, розписок між сторонами не укладалось, оскільки враховуючи родинні стосунки, такої потреби в цьому не вбачалось. Таким чином, маючи відповідні повноваження щодо розпорядження грошовими коштами [PERSON], [PERSON] протягом 2015 2016 року зняла з депозитних рахунків матері 16 200 дол США. В подальшому, стосунки між матірю та донькою погіршились, проживання в одній квартирі з [PERSON] стало неможливим для [PERSON] і вона змушена була відізвати свою довіреність на право розпоряджатися її депозитними коштами та попросила повернути їй позичені кошти в сумі 16 200 дол. США. В подальшому, [PERSON] вказала що всі заощадження є її коштами та звернулась з відповідним позовом до суду про стягнення боргу. За таких обставин, відповідно до ч.1,2 ст. 205, ст. 525, ст. 526 ЦК України, оскільки на прохання [PERSON] [PERSON] відмовляється повернути позичені нею 16 200 дол. США, то з метою захисту своїх порушених прав [PERSON] просить стягнути з позивачки відповідачки вказану суму боргу. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON], та просив їх задовольнити по підставах зазначених в позові, а в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] просив відмовити з підстав, наведених в письмовому запереченні та додатково пояснив, що факт сплати за договором Пайової участі саме [PERSON] не заперечується , разом з тим, наполягає що це були кошти [PERSON], які вона передала [PERSON] Крім того, як стверджує відповідач, [PERSON] не надала доказів що це її кошти. Вважає, що за вказаним позовом [PERSON] відповідачем могло бути ТзОВ «Аванті-Буд», а не [PERSON] Позика [PERSON] підтверджується квитанціями про зняття коштів [PERSON] Вважає що застосування ст. 1212 ЦК України до даних правовідносин є недоречним. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні суд дослідив Договір №48-2/2006 пайової участі у будівництві житлового девяти поверхового цегляного будинку по вул. Відінська,5 в м. Рівне від 09 січня 2006 року (а/с 9), згідно пункту 1.2 якого виконавець зобовязується побудувати житловий девятиповерховий цегляний будинок за будівельною адресою: м. Рівне, вул. Відінська, 5, а після підписання [PERSON] державної комісії про введення в експлуатацію будинку, його частку обєкту будівництва за адресою: м. Рівне, вул. Відінська, 5 підїзд № 2, поверх 4[ADDRESS] передати учаснику [PERSON] Судом досліджено Доповнення № 1 до договору №48-2/2006 пайової участі у будівництві житлового девяти поверхового цегляного будинку по вул. Відінська,5 в м. Рівне від 07 листопада 2007 року (а/с 14), укладений між ТзОВ «АВАНТІ БУД» та [PERSON] , згідно п. 1 якого запланований термін закінчення будівництва обєкту: ІІ квартал 2008 року, передача обєкту у будівництва Учаснику IV квартал 2008 року. Всі інші положення вказаного договору залишаються без змін. Судом досліджено Додаток № 1 план 3 кімнатної квартири ж 49, 94 кв.м./ з 81, 03 кв.м. підписаною виконавцем ТзОВ «АВАНІ БУД» та [PERSON] (а/с 12 зворот, а/с 218). Згідно дослідженого в судовому засіданні Додатку № 1 до Договору №48-2/2006 пайової участі у будівництві житлового девяти поверхового цегляного будинку по вул. Відінська,5 в м. Рівне (а/с 220)- графіку внесення коштів за квартиру № 48, поверх 4, 3 кімнатна загальною площею 81, 03 кв. м., учасник [PERSON] : Запис під № 1 - термін сплати до 07.11.2007 року 197 800, 00 грн. Дата надходження вказаних коштів 07.11.2007 року, підписи учасника [PERSON] та виконавця. Запис під № 7 - термін сплати до 31.03.2008 року сума коштів 176 859, 50 грн., дата надходження вказаної суми 06.12. 2007 року, підписи учасника [PERSON] та виконавця. Всього : 374 639, 50 грн. Судом досліджено оригінал платіжного доручення № 372001 від 07 листопада 2007 року, згідно якого [PERSON] оплатила ТзОВ «АВАНТІ БУД» 197 800, 00 грн.(банк отримувача РФ ВАТ «КРЕДОБАНК»), підстава : пайова участь у будівництві згідно договору № 48-2/2006 від 09.01.2006 в т.ч. ПДВ 32 966, 67 грн. (а\\с 15) Судом досліджено оригінал платіжного доручення № 415227 від 06 грудня 2007 року, згідно якого [PERSON] оплатила ТзОВ «АВАНТІ БУД» 176 839, 50 грн.(банк отримувача РФ ВАТ «КРЕДОБАНК»), підстава : пайова участь у будівництві згідно договору № 48-2/2006 від 09.01.2006 в т.ч. ПДВ 29 473, 25 грн.(а/с 16). Суд дослідив виписку по особовим рахункам (ф 28) з 01.11.2007 по 31.12.2007 РВ ВАТ «КРЕДОБАНК» сформовано: 19.04.2016 року (а/с 17 зворот), з якої слідує, що 07.11.2007 року [PERSON] внесла 197 800, грн. , 06.12.2007 року 176 839, 50 грн. Суд дослідив Договір №48-2/2006 пайової участі у будівництві житлового девяти поверхового цегляного будинку по вул. Відінська,5 в м. Рівне від 09 січня 2006 року (а/с 170) укладеного між ТзОВ «АВАНТІ- БУД» та [PERSON], згідно пункту 1.2 якого виконавець зобовязується побудувати житловий девятиповерховий цегляний будинок за будівельною адресою: м. Рівне, вул. Відінська, 5, а після підписання [PERSON] державної комісії про введення в експлуатацію будинку, його частку обєкту будівництва за адресою: м. Рівне, вул. Відінська, 5 підїзд № 2, поверх 4[ADDRESS] передати учаснику [PERSON] Згідно дослідженого в судовому засіданні Додатку № 3 до Договору №48-2/2006 пайової участі у будівництві житлового девяти поверхового цегляного будинку по вул. Відінська,5 в м. Рівне (а/с 179)- графіку внесення коштів за квартиру № 48, поверх 4, 3 кімнатна загальною площею 81, 03 кв. м., учасник [PERSON] : Запис під № 1 - термін сплати до 07.11.2007 року 197 800, 00 грн. Дата надходження вказаних коштів 07.11.2007 року, підписи учасника [PERSON] та виконавця. Запис під № 7 - термін сплати до 31.03.2008 року сума коштів 176 859, 50 грн., дата надходження вказаної суми 06.12 2007 року, підписи учасника [PERSON] та виконавця, всього : 374 639, 50 грн. Суд дослідив Додаток № 1 план 3 кімнатної квартири ж 49, 94 кв.м./ з 81, 03 кв.м. підписаного виконавцем ТзОВ «АВАНІ БУД» та [PERSON] (а/с 177). Згідно дослідженого Доповнення № 1 до договору №48-2/2006 пайової участі у будівництві житлового девяти поверхового цегляного будинку по вул. Відінська,5 в м. Рівне від 07 листопада 2007 року (а/с 181), укладений між ТзОВ «АВАНТІ БУД» та [PERSON], а саме п. 1 якого запланований термін закінчення будівництва обєкту: ІІ квартал 2008 року, передача обєкту у будівництва Учаснику IV квартал 2008 року. Всі інші положення вказаного договору залишаються без змін. З дослідженої судом Бухгалтерської довідки № 73 від 06.12.2008 року слідує (а/с 180) станом на 06.12.2008 року [PERSON] сплатила внесок згідно Договору№48-2/2006 пайової участі у будівництві житлового девяти поверхового цегляного будинку по вул. Відінська,5 , у сумі 374 639, 50 грн. заборгованості по оплаті немає. Досліджено акт прийому передачі квартири № 48 від 12.04.2010 року (а/с 18) , згідно Договору №48-2/2006 від 09 січня 2006 року, за яким виконавець (ТзОВ «АВАНТІ БУД» передав, а учасник ([PERSON]А.) прийняв квартиру № 48, за адресою: вул. Відінська, 5, м. Рівне, кількість кімнат 3, загальна площа 80, 00 кв.м. Згідно дослідженого Свідоцтва про право власності на нерухоме майно трикімнатна квартира № 48 за адресою: вул. Відінська, 5, м. Рівне, площею 80, 0 кв.м. належить [PERSON], підстава: Розпорядження міського голови від 01.04.2010 року № 289-р. (а/с 19). Судом досліджено Договір купівлі продажу від 03 червня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON]. зареєстрованого 13.10.2011 року за № 261 5 73505, згідно якого [PERSON] (продавець) продала [PERSON] (покупець) трикімнатну квартиру ; 48 по вул. Відінська, 5, в м. Рівне за 263, 032 грн. Судом досліджено в судовому засіданні Довіреність № NRВ 20150211113229237 від 11 лютого 2015 року згідно якої [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися в частині повного доступу її рахунком № 26201605135172 по вкладу SAMDNWFD0070486084000 без права передоручення і дійсна до закінчення строку вкладу(а/с 21). Судом досліджено письмові пояснення [PERSON] [INFO] двоюрідного брата [PERSON], від 20 вересня 2016 року, засвідчених аташе по посаді віце консула Генерального консульства України в Нью Йорку (США), зареєстрованих в реєстрі за № 1619/16 , (а/с 226), згідно яких [PERSON] з січня 2009 року постійно проживає в США. З особистого безпосереднього спілкування та через засоби звязку з [PERSON] , йому стало відомо, що сестра в 2006 2007 роках уклала договір пайової участі в будівництві квартири, який оплатила особистими коштами (частину яких вона позичила у нього особисто), але в подальшому, в силу сімейних обставин, [PERSON] за домовленістю з [PERSON] переуклала вказаний договір на останню . В подальшому, як йому відомо, [PERSON] переоформивши вказану квартиру на своє імя, продала її, а гроші від продажу - поклала в банк. В подальшому, як йому стало відомо, [PERSON] скасувала довіреність на право розпоряджатися депозитними коштами з продажу квартири, а гроші повертати відмовилась. Закликає сторони в позасудовому порядку вирішити дане питання. Судом досліджено письмові пояснення [PERSON] від 11 серпня 2016 року, засвідчених приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованих в реєстрі № 1956, згідно яких остання в силу свого похилого віку та стану здоровя, що унеможливлюють її особисту явку в судове засідання, а тому в письмовому порядку пояснила, що їй зі слів бабусі [PERSON] стало відомо що у 2007 році [PERSON] та її чоловік [PERSON] вклали кошти у будівництво новобудови в м. Рівне, вул. Відінська, буд. 5 в [ADDRESS]. Для цього [PERSON] продала квартиру № 156 свого батька, по вул. Клима Савури, 14 в м. Рівне, частину коштів їй дала бабуся [PERSON], а інша частина була заощаджена від допомоги при народженні дітей, а ще частину вклав чоловік [PERSON]В.В подальшому, оскільки стосунки між подружжям погіршились, побоюючись судових спорів між [PERSON] та її чоловіком [PERSON], [PERSON] пере уклала договір пайової участі на свою матір [PERSON] Після продажу вказаної квартири, як їй відомо [PERSON] повертала кошти [PERSON] частинами, а іншу частину залишила на рахунках в банку на своє імя, видавши [PERSON] довіреність на право розпоряджатися ними. В подальшому, як зазначила свідок [PERSON] вказану довіреність скасувала, а кошти повертати відмовилась. Суд дослідив в судовому засіданні Висновок за розглядом ЄО №10025 від 16.04.2016 року за повідомленням [PERSON], [INFO], жительки м. Рівне, вул. Дарвіна, 1/45, про те, що її матір відмовляється повертати її гроші, які знаходяться на депозитному рахунку в «ПРИВАТБАНКУ» від 25.04.2016 року. Затверджений начальником Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області від 25.03.2016 року (а/с 189) , з якого слідує, що згідно повідомлення від 16.04.2016 року зареєстрованого в журналі ЄО заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події РВ поліції ГУ НП в Рівненській області за № 10025 перевіркою встановлено що після продажу квартири гр. [PERSON] було виручено 72 000 ДОЛ США. Дані кошти були розміщені на відповідних депозитних рахунках в банках « ПРИВАТБАНК» - 30 000 ДОЛ США, 20 000 ДОЛ США «Ощадбанк», 20 000 ДОЛ США в банк «МРІЯ». Після цього, нею було здійснено операцію по вкладенню всіх коштів на рахунок «ПРИВАТБАНКА», з яких 31 000 ДОЛ США 02.04.2019 року [PERSON] їй повернула і остання поклала їх на себе на депозит. При цьому, заявниця отримала від матері генеральне доручення на право розпорядження вказаними коштами, яку її матір в подальшому скасувала, а тому остання не може зняти свої кошти. Як зазначено у вказаному висновку - [PERSON] мати заявниці пояснила, що дійсно відкликала своє доручення, яка саме сума коштів є на її рахунку та яке їх походження пояснити відмовилась посилаючись на банківську таємницю. З дослідженого в судовому засіданні листа КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» № 260 від 24.05.2016 року на адвокатський запит адвоката [PERSON] (а/с 196) слідує, що в комунальному підприємстві «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» на квартиру № 156, за адресою: вул. К. Савури, буд. 14, м. Рівне, 29 серпня 1996 року було зареєстроване право приватної власності за [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 серпня 1996 року департаментом міського господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради. 07 жовтня 1996 року зазначену квартиру було відчужено. Судом досліджено Свідоцтво про право власності на житло від 22 серпня 1996 року виданого Рівненською міською Радою народних депутатів виконавчого комітету (а/с 187),. з якого слідує, що власницею квартири № 156 за адресою: вул. [PERSON], б. 14. В м. Рівне , - є [PERSON] З дослідженого судом свідоцтва про народження виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Рівненській області , 12 травня 2016 року повторно , вбачається , що матірю [PERSON] , [INFO], є [PERSON]. Судом досліджено довідка ПАТ «ПРИВАТБАНК» про рух коштів на рахунку 26356612614047 ( а/с 199 200) , з якого слідує, що 02.04.2012 року [PERSON] поклала на рахунок 31 000 ДОЛ США. З досліджених судом виписок по особовому рахунку [PERSON] -26356628397949840, слідує, що 11.02.2015 року відкрито депозит 26201605135172 на суму 14 400 ДОЛ США.(а/с 93, 102, 152 153). З дослідженої Довідки від 20.01.2017 року № 201701209248786 , виданою ПАТ «Приватбанк», вбачається, що 15.04.2016 року з рахунку 26354628376843 знято 1 900 ДОЛ США за дорученням NoNRВ 20150211113229237 від 11.02.2015 року особою, [NUMBER] (а/с 154). Допитана в судовому засіданні позивачка по справі [PERSON], як свідок, покази якої відповідно до ст. 234 ЦПК України, - є доказом по справі, свої позовні вимоги підтримала повністю, а позовні вимоги відповідачки - [PERSON], яка є її біологічною матірю, не визнала, оскільки вони є надуманими та не відповідають фактичним обставинам справи. Суду пояснила, що 09 січня 2006 року вона уклала договір №48-2/2006 пайової участі у будівництві житлового девяти поверхового цегляного будинку [ADDRESS] та Додаток № 3 до Договору №48-2/2006 пайової участі у будівництві житлового девяти поверхового цегляного будинку по вул. Відінська,5 в м. Рівне, в якому було визначено графік внесення коштів по вказаному договору. 07 листопада 2007 року нею було проплачено через Рівненську філію ВАТ «КРЕДОБАНК» 197 800, 00 грн., та 06 грудня 2007 року 176 839, 50 грн. Грошові кошти на проплату нею першого платежу були від продажу її особистої квартири № 156, по вул. Клима Савури, 14 в м. Рівне, яка дісталась їй від батька; частину коштів їй дала бабуся [PERSON], а інша частина була заощаджена від допомоги при народженні дітей. Грошові кошти для проплати другого платежу їй надав її чоловік [PERSON] від продажу його особистої квартири. У 2008 році у [PERSON] з її чоловіком почали виникати конфлікти і він вимагав повернення йому тих коштів, які він надав. З метою уникнення подальшого поділу вказаного обєкту будівництва, між [PERSON] та її чоловіком, первинний договір про дольову участь був переоформлений на [PERSON] При цьому, [PERSON] будь-яких коштів по оплаті укладеного договору не вносила. А в рахунок його оплати були зараховані кошти [PERSON] Після оформлення [PERSON] права власності, остання продала квартиру за 72 000 ДОЛ США та поклала вказані кошти на три депозитні рахунки в різні банки. В подальшому депозити переукладалися, частину коштів, а саме: 31 000 ДОЛ США [PERSON] повернула їй, яку вона поклала на свій рахунок 26356612614047 ПАТ «Приватбанк», 14 400 ДОЛ США вона зняла з рахунку [PERSON] за її довіреністю , а решту в сумі 31 195 ДОЛ США відмовилась повертати, мотивуючи що ці кошти їй більш потрібні, в звязку з чим, [PERSON] змушена звертатись з даним позовом до суду. Будь яких договорів, в тому числі відступлення, дарування, купівлі продажу майнових прав на дольову участь в будівництві квартири між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «АВАНТІ БУД» ні в письмовій , ні в нотаріальній формі - не укладалось. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивачка [PERSON] є його колишньою дружиною, шлюб з якою 10.06.2011 року за рішенням суду розірвано. 09 січня 2006 року його колишня дружина уклала договір пайової участі з ТОВ «АВАНТІ БУД», по якому сплатила перший внесок в сумі 197 800, 00 грн., та 06 грудня 2007 року 176 839, 50 грн. , які він надав дружині від продажу особистої квартири. В звязку з погіршенням стосунків в сімї, він вимагав у [PERSON] повернення йому коштів, але до теперішнього часу вона їх не повернула. Зі слів колишньої дружини йому відомо, що для того, щоб він не зміг забрати гроші, які він їй надав, договір про дольову участь був переоформлений на колишню тещу [PERSON] При цьому, частину коштів їй мама повернула, а іншу - відмовляється та скасувала доручення на розпорядження її рахунком. Свідок [PERSON] суду пояснила , що вона є подругою [PERSON] та їй відомо, що і [PERSON] і її колишній чоловік до шлюбу, мали свої власні квартири, які з часом продали. Між [PERSON] та її матірю [PERSON] були довірливі стосунки і також відомо, що [PERSON] уклала договір про пайову участь на придбання квартири, однак в з вязку з тим, що в її сімї почались проблеми, договір був переоформлений на її маму, деталі цього переоформлення їй не відомі. Після продажу мамою квартири за приблизно 70 000 ДОЛ США, вони були покладені на маму на різні рахунки в різні банки, яка в свою чергу надала довіреність на [PERSON] на розпорядження коштами та яку в подальшому скасувала, не повернувши всієї суми. Вона чула, що чоловік [PERSON] вимагав від неї повернути його кошти. Всі ці обставини їй відомі зі слів [PERSON], її чоловіка та матері [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сином відповідачки [PERSON] та братом позивачки [PERSON] В 2006 2007 роках мамою було прийнято рішення про придбання квартири сестрі з дітьми. Дане рішення було прийняте на сімейній раді. Мама виділила сестрі кошти двома сумами 160 000 грн. та 170 000 грн. зі своїх заощаджень. Одного разу, в 2006 році він був свідком, коли мама передавала сестрі гроші. Яка була точно сума він не знає, гроші не перераховувались, розписка не писалась. У звязку з тим, що в сімї сестри почались проблеми, як власник коштів, мама прийняла рішення переоформити договір про дольову участь на квартиру на себе, що вони і зробили. Гроші були материні, але платила по договору перш початково сестра. Квартира в подальшому була продана. В 2015 році на сімейній раді , на якій були присутні він, мама, сестра [PERSON] , [PERSON] було прийнято рішення про позику для сестри для покупки для неї та дітей квартири, в розмірі 25 000 ДОЛ США, з поверненням їх сестрою по мірі можливості, для чого мати надала сестрі довіреність про право розпоряджатися коштами на її депозитних рахунках і [PERSON] зняла з маминого рахунку 16 000 ДОЛ США. Чому [PERSON] не зняла 25 000 ДОЛ США, а лише 16 000 ДОЛ США дати відповіді не зміг. В подальшому стосунки сестри з матірю погіршились і матір скасувала свою довіреність . Свідок [PERSON] суду пояснила, що підтримувала певні стосунки з [PERSON] Ій було відомо, що [PERSON] хоче позичити [PERSON] кошти для придбання їй та її дітям квартири в сумі 20 000 ДОЛ США, для чого [PERSON] надала [PERSON] довіреність на право розпоряджатися її депозитними коштами. При обговоренні вказаного питання були присутні [PERSON], [PERSON], [PERSON] та вона. Походження коштів на депозитах [PERSON] та її джерела доходів, як і [PERSON] свідкові не відомо. Про дольову участь сторін по справі в 2006 році їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що зі слів [PERSON] йому відомо що його мама [PERSON] позичила кошти для своєї доньки [PERSON] З його ж слів йому також відомо, що [PERSON] купила квартиру доньці - [PERSON], яку в подальшому продала. Хто був власником цієї квартири не відомо. При укладенні будь-якого договору присутнім не був. Чиї грошові кошти йому не відомо. Свідок [PERSON] пояснив що товаришує з [PERSON] та з його слів йому відомо, що мама позичила [PERSON] кошти на покупку квартири, для чого надала довіреність на зняття грошових коштів. Джерело грошових коштів [PERSON] йому не відоме. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до Конституції України головним обов'язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини (частина друга статті 3). Забезпечення прав і свобод, крім усього іншого, потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абз.4 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року №22-рп/2004). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє і визнається принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права. (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у п. 1 ч. 3 ст. 2 та ч. 1 ст. 10 ЦПК України. Відповідно до ч .ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасником справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України - збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду. Суд не може збирати докази що стосуються предмета спору, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Згідно ч. 3 ст. 12; ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, і які в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно ст. 218 ЦК України та розяснень п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , зазначено, що: «…не може доводитись свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобовязань, що виникли з правочину.» При цьому, згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 01.08.2018 року по справі № 654/2275/16-ц, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинен враховуватись судом. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або визначеної кількості речей. Верховний Суд в Постанові від 01.08.2018 року по справі № 654/2275/16-ц провадження № 61-21167св18 зробив правовий висновок, в якому зазначив, що : «…за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.» Отже, аналізуючи надані [PERSON] докази на підтвердження факту надання нею позики [PERSON], суд приходить до висновку, що оскільки будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні вищевказаних правових норм, як то: договору позики, розписки, які були б належними та допустимими доказами в розумінні ч. 2 ст. 79 ЦПК України, ст. 218, 1047 ЦК України, позивачем ([PERSON]А.) не надано, а судом не здобуто, то й факт наявності боргових зобовязань між вказаними сторонами відсутній, а тому, в спосіб, обраний останньою захищений бути не може. При цьому суд враховує правовий висновок [PERSON] Верховного Суду викладений в його Постанові від 30 січня 2019 року по справі № 552/6381/17 , де в п. 38 зазначено : «…Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови [PERSON] Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц(пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц(пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц(пункт 31.4)).» Крім того, суд враховує, що згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного право відношення.» Отже, враховуючи наведене, дії [PERSON] яка збагатилась за рахунок [PERSON] та її небажання повернути кошти, а частину добровільно повернутих стягнути за рішенням суду через інститут позики є недобросовісним і при цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі № 726/831/15-ц провадження № 61 -45301св18, в якій зазначено, що : «… [PERSON] норм статей 16, 386, 391 ЦК України свідчить про те, що власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Разом з тим, [PERSON] не надала жодного належного та допустимого доказу того, що грошові кошти в сумі 197 800, грн. та 176 839, 50 грн. , а всього 374 639, 50 грн., які були оплачені [PERSON] двома платежами : 07.11.2007 року та 06.12.2007 року по договору №48-2/2006 пайової участі у будівництві житлового девяти поверхового цегляного будинку по вул. Відінська,5 в м. Рівне від 09 січня 2006 року, до їх сплати передані [PERSON], що дає підстави для суду прийти до висновку про незаконне збагачення [PERSON] за рахунок [PERSON] Отже суд відхиляє всі перелічені та досліджені докази [PERSON] як кожен окремо, так і в їх сукупності, оскільки вони не є належними та суперечать вимогам ч. 2 ст. 79 ЦПК України та ч. 2 ст. 218, ст.1047 ЦК України. Разом з тим, суд враховує те, що згідно листа Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» на адвокатський запит № 2056 від 07 червня 2017 року, всі документи на спірну квартиру [ADDRESS] першо початково оформлялись на [PERSON] та містяться в інвентарній справі щодо обєкту нерухомого майна за вказаною адресою, що також підтверджує той факт, що першо початково договір пайової участі був укладений саме з [PERSON] Аналізуючи та оцінюючи підставність та обгрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При розгляді даного питання суд враховує правові висновки [PERSON] Верховного Суду , викладені в його Постанові від 23 травня 2018 року по справі № 629/4628/16-ц провадження № 14-77цс18, де в п. 90-91 зазначено: « За змістом приписів глави 83 ЦК України для кондикційних зобовязань характерним є приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна». Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України обєктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином .(правовий висновок Верховного Суду України в Постанові від 03 червня 2015 року по справі № 6-100цс15). Аналізуючи обставини оплати [PERSON] грошових коштів за договором №48-2/2006 пайової участі у будівництві житлового девяти поверхового цегляного будинку по вул. Відінська,5 в м. Рівне, та зарахування їх за аналогічним договором [PERSON] суд приходить до висновку, що правочинів, договорів про переуступку, відчуження майнових прав по вищевказаному обєкту будівництва в належній формі не укладалось та зобовязальних відносин між ними не наступило. Суд критично відноситься до доводів представника [PERSON] адвоката [PERSON] про те, що [PERSON] не довела що вона сплачувала за [PERSON] пайові внески саме своїми коштами, оскільки платником по двох платіжках виступає саме [PERSON] Вказані платежі також підтверджуються дослідженими судом виписками по особовому рахунку, витребуваними ухвалою суду за клопотанням про забезпечення позову (а/с 17 , 17 зворот). Суд також не приймає до уваги доводи представника [PERSON], про те, що належним відповідачем за даним позовом повинен бути ТОВ «АВАНТІ БУД», оскільки , як зазначалось вище, сплачені [PERSON] кошти були зараховані за договором [PERSON] і цю обставину остання не заперечувала. При обґрунтуванні розміру позовних вимог суд враховує правову позицію Верховного Суду наведену в його Постанові від 16 січня 2019 року по справі № 367/2212/16-ц, де суд вказав:« Відповідно пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов'язок суду». Так, судом встановлено, що позивачкою [PERSON] було сплачено за Договором №48-2/2006 пайової участі у будівництві житлового девяти поверхового цегляного будинку по вул. Відінська,5 в м. Рівне загальну суму 374 639,50 грн., що в еквівалентно за офіційним курсом НБУ на день оплати 74 186 ДОЛ США (тобто197 800, 00 грн. - згідно платіжного доручення №372001 від 07 листопада 2007 року / 5,05 грн. =39 168 ДОЛ США та 176 839,50 грн. згідно платіжного доручення №415227 від 06 грудня 2007 року/5, 05 = 35 018 ДОЛ США). 02 квітня 2012 року [PERSON] повернула [PERSON] 31 000 ДОЛ США. 14 400 ДОЛ США [PERSON] отримала з рахунку [PERSON] за дорученням. Таким чином, [PERSON] повернула [PERSON] 31 000 ДОЛ США + 14 400 ДОЛ США = 45 400 ДОЛ США. Отже, залишок не повернутих коштів становить 28 786 ДОЛ США: ( 74 186 ДОЛ США 45 400 ДОЛ США), що згідно офіційного курсу НБУ на день винесення рішення становить 772 328 грн., які підлягають стягненню з відповідачки по справі [PERSON] на користь [PERSON] При цьому, суд не приймає до уваги Довідку ПАТ «Приватбанк» від 20.01.2017 року № 201701209248786 про зняття [PERSON] за дорученням № NRВ20150211113229237 від 11.02.2015 року в сумі 1 900 ДОЛ США з депозиту 26354628376843 [PERSON] (а/с 154) , оскільки: Як зазначено в вищевказаній довідці, [PERSON] по дорученню № NRВ20150211113229237 від 11.02.2015 року зняла 1 900 ДОЛ США з депозитного рахунку 26354628376843 . Разом з тим, як досліджено в судовому засіданні, доручення для [PERSON] було надано на розпорядження рахунком № 26201605135172 по вкладу SAMDNWFD 0070486084000 від 11.02.2015 року , отже зняття коштів відбулось з іншого рахунку, на який [PERSON] доручення не мала, а відповідно кошти зняти не могла. Крім того, згідно виписки по особовому рахунку SAMDNWFD 00700571385600 зняття коштів в сумі 1 900 ДОЛ США 15 квітня 2016 року здійснювалось особою за довіреністю за паспортом СР 840948, який [PERSON] не належить, оскільки її паспортні дані зазначені і в вищевказаній довідці, і в довіреності - як СР 753529 тобто відмінні, і їй не належать. Отже, суд, вказану довідку прийняти як належну та допустиму не може, як і не може зарахувати отримання [PERSON] вказаної суми. Таким чином, суд, дослідивши всі надані сторонами докази та оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів підлягають до задоволення частково, а саме в сумі 772 328 грн., що по курсу НБУ (на час винесення рішення суду) становить 28 786 доларів США, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, в сумі 441 126 грн., що за курсом НБУ становить 16 200 ДОЛ США слід відмовити. Що стосується судових витрат ,які складаються зі сплати судового збору, то їх слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 6 890, 00 грн. та подання заяви про забезпечення позову в розмірі 275, 60 грн., що підтверджується відповідними банківськими квитанціями, наявними в матеріалах справи. У разі подання відповідної заяви та підтверджуючих документів, питання про стягнення коштів за надання правничої допомоги адвокатом буде вирішено відповідно до вимог ЦПК шляхом винесення додаткового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved