Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

В поданій до суду позовній заяві позивач просить визнанати договір дарування недійсним та вселити її в квартиру. Свої вимоги обґрунтовує тим, що\~їй належала квартира [ADDRESS]. Право власності було зареєстровано 6.04.1994 році. У звязку з тим, що вона є людиною похилого віку, часто хворіє, потребує турботи, порадившись з чоловіком, погодивши, вирішила укласти договір довічного утримання. Син [PERSON] погодився укласти з нею договір та доглядати за нею. ; жовтня 2006 року у приміщені приватного нотаріуса [PERSON] вона уклала з сином відповідний правочин, як на той час вона розуміла договір довічного утримання, за яким право розпорядження квартирою після її смерті перейде до її сина [PERSON] Стверджує, що правочин вчинили під впливом помилки. Про вчинення нею помилку вона дізналась в лютому 2014 року, коли син звернувся до неї з позовом про усунення перешкод в користування власністю та зняття з реєстрації. Вона помилялась щодо правової природи та предмету правочину, вчиненого нею. Укладаючи договір вона пересвідчилась в тому у відповідача та нотаріуса, чи буде за нею залишено право проживання та реєстрації, коли отримала позитивну відповідь, то підписала договір, як вона вважала довічного утримання. Буду впевненою, що забезпечена житлом, вона відмовилась від участі в приватизації у 2008 році квартири, яку отримала на виробництві. При укладанні договору вона з ним особисто не знайомилась, ні одного примірника не отримала. У звязку з помилкою щодо правових наслідків щодо правових наслідків договору, що має істотне значення, просить визнати договір недійсним. Також зазначає на помилки в Договорі в написані її прізвища. Просить визнати договорі дарування від 4.10.2006 року недійсним, вселити її до квартиру та надати їй ключі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Просила їх задовольнити в повному обсязі. Вказала на те, що відповідач її син. Вона мала на праві приватної власності однокімнатну квартиру 17 в буд 33 по вул Тинка в м.Кривому Розі. Відповідач хотів придбати машину в кредит, йому була потрібна нерухомість для застави, тому він попрохав подарувати йому квартиру. Вона погодилась, з умовою, що залишиться в квартирі. Вона не розуміла наслідки укладання договору. В подальшому позивач пояснила, що в 2014 році дізналась, що уклала договір дарування, а не договір довічного утримання, як вона бажала зробити. Вона довіряла сина, тому договір не читала. Просить визнати договір дарування недійсним. Вона ходила до БТІ, там писала заяви, але які не памятає. В замовленні [PERSON] в БТІ стоїть її підпис Вона має квартиру за адресою: пр..Гагаріна, 50/ 23 в м.Кривому Розі, які вона отримала по договору довічного утримання, там зараз проживає її донька Олена з сімєю. ЇЇ родина приватизувала квартиру за адресою: вул.Тинка 33/ 14 в м.Кривому Розі, але вона в приватизації участі не приймала. Вона зараз проживає в квартирі 14, але хоче вселитись в квартиру 17, де зареєстрована. Представник позивача позов підтримав та додатково вказала на те, що заяви на отримання оцінку в БТІ написана іншою особою. Як договір дарування, так і договір довічного утримання є договорами за якими право власності переходить іншій особі. Відповідач позов не визнав, вважає його безпідставним та пояснив, що його мати мала право власності [ADDRESS], він проживав за її згодою з 2005 року. Мама доглядала за одинокими людьми, тому у неї були квартири, які їй відчужували ці люди. Для того, щоб якимось чином впорядкувати свої квартири, матірб вирішили подарувати йому квартиру [ADDRESS]. У 2006 році разом з матірю він ходив до нотаріуса [PERSON], де оформили між ним та матірю договір дарування квартири, ніякого тиску чи непорозуміння не було, нотаріус все розяснював, зазначав на наслідки укладання договору дарування. В 208 році він брав кредит під заставу квартиру, про це було відомо його родині. В 2009 році приїхав син їх покійної старшої сестри, позивач пообіцяла дати йому квартиру, яку мені подарувала, з цього часу почались претензії. Заперечує проти визнання договору недійсним. Вказує на те, що в квартирі проживає він, його дружина та двоє дітей. Він вносить оплату за користування житловим приміщенням. В квартирі зареєстрована лише позивач, але він заперечує проти її користування квартирою, він звертався до суду, але в задоволені позову йому відмовили. Представник відповідача з позовом не погодилась, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки не має підстав вважати, що договір укладено в наслідок помилки. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] просить розглянути справу в її відсутність. В заяві зазначила на те, що перед укладанням договору з Артемієвою була проведена співбесіда, вона сказала, що хоче подарувати квартиру синові, з правовими наслідками договору попередньо сторони були ознайомлені. При укладанні договору позивач надала витяг з БТІ, в заяві на отримання витягу обовязково зазначається для якого правочину необхідний цей витяг. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач її давня знайома. Про процедуру укладання договору їй нічого не відомо. Місяці два потому, від позивача їй стало відомо , що у останньої конфлікт з сином, він її виганяє з квартири, де проживає з її дозволу. Свідок [PERSON]І суду пояснила, що позивач її рідна сестра, а відповідач племінник. У 2009 році позивач разом з сином приїздили до неї в гості, позивач розповідала, що подарувала сину квартиру, була задоволена цим рішенням, що потурбувалась про сина. У сестри є квартира по пр..Гагаріна, там проживає її донька Олена. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази надані сторонами, які вони вважали достатніми для вирішення позову, суд прийшов до висновку про те, що в позовні підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних мотивів. Судом встановлено, що 6 жовтня 2006 року між Артем»євою [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарованим) було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] . В договорі зазначено на те, що дарувальник та обдарований стверджують про те, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі і дійсним намірам; договір, що укладається не має характеру фіктивного та удаваного правочину і спрямований на реальне настання правових наслідків, що в ньому обумовлені; вони не обмежені в дієздатності; не страждають на психічній розлад та на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору. Сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому Дарувальник не має права вимагати від Обдарованого вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру. Право власності на відчужувану квартиру у Обдарованого виникає з моменту її прийняття. Зі змістом ст.ст. 182, 215, 216, 225, 229, 235, 717-728 ЦК України, ст. 65 СК України сторони ознайомлені. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 5921 (а.с.13). Право власності за вказаним договором було зареєстровано відповідачем 9.10.2006 року (а.с.65). Для оформлення договору, позивачем [PERSON] було зроблено замовлення на видачу витягу про право власності, де вказано, причина оформлення замовлення «Дарение» (а.с.51). Посилання позивача на те, що вона не розуміла правових наслідків вчинення правочину дарування, є безпідставними, так про це свідчим сам текст договору дарування, пояснення свідка [PERSON], а також та обставина, що квартира, яку позивач подарувала відповідачеві, в свою чергу у 1999 році їй була подарована [PERSON] (а.с.11), а квартиру за адресою: пр..Гагаріна, 50/ 23, позивач набула в результаті укладання договору довічного утримання. Ці обставини не оспорюється сторонами та свідчить про те, що у позивача був досвід укладання договору дарування та договору довічного утримання, вона користувалась нерухомістю набутою на підставі цих договорів, тому усвідомлювала різницю між цими правочинами. Посилання позивача на невірне написання її прізвища в договорі ніяким чином не тягне за собою визнання договору недійсним. Із зазначених вище підстав в задоволені позовних вимог про визнання договору дарування має буди відмовлено. Розглядаючи вимоги щодо вселення позивача до квартири [ADDRESS], судом встановлено те, що позивач зареєстровано в даному приміщенні з 1999 року (а.с. 8). Однак даним приміщенням користується відповідач та його родина (а.с.31). При укладанні договору дарування , сторонами не ставилась умова про зняття дарувальника з реєстраційного обліку, тобто обдарований визнавав за нею право на користування цим житлом. На підставі ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають з ним, мають право користуватись цим житлом згідно законом. В окремому провадженні відповідачем ставилось питання про визнання позивача такою, що втратила право користування квартирою 17 в буд. 33 по вул.Тинка в м.Кривому Розі, однак в задоволені позову йому було відмовлено. Оскільки відповідач заперечує проти користування позивачем квартирою, її порушене право має бути відновлено шляхом вселення, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги позивача щодо надання позивачем відповідачем ключів від помешкання, суд вважає, що в задоволенні цих вимог має бути відмовлено, оскільки такий спосіб захисту не передбачений ст. 16 ЦК України, або договором між сторонами. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вирішує питання про судові витрати.

Outcome: partial