Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

В позовній заяві [PERSON], зазначає, що з 2011 року по 2015 рік вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] і 19 жовтня 2012 року у них народилася доньку [PERSON], де в свідоцтві про народження, серії І-АМ № 240344, батьком записаний [PERSON]. У звязку із тим, що з червня 2015 року вони з відповідачем разом не проживають і він ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає 29.07.2015 року вона звернулася в суд із позовом про стягнення аліментів і відповідно до рішення Летичівського районного суду від 28.10.2015 року з [PERSON], на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], було стягнуто аліменти в розмірі 400 грн.. Призначений судом розмір аліментів у сумі 400 гривень на місяць на даний час не задовольняють потреби дитини для забезпечення достатнього та гармонійного розвитку дитини.\~ До Сімейного кодексу України внесені зміни щодо мінімального розміру аліментів на одну дитини, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В добровільному порядку платити аліменти у розмірі, визначеному чинним законодавством, відповідач відмовляється, тому позивач просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються на її користь із відповідача на підставі рішення суду від 28.10.2015 року на утримання доньки з 400 грн. на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак про розгляд справи був належним чином повідомлений. Статтею 110 п. 9 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Тому, враховуючи, що вручення судової повістки [PERSON], за останнім відомим місцем проживання, було доручено Хмільницькій міській раді Вінницької області, то, враховуючи вимоги ст. 74 ЦПК України, вважається, що [PERSON] належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. До суду від відповідача письмові заперечення на позовну заяву, заява про розгляд справи за його відсутності, не надходили. Враховуючи те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення судом проведено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обовязковою, судом визнано за можливе розглянути справу в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України на підставі наявних матеріалів. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, згідно свідоцтва про народження серії 1-АМ № 240344 [PERSON] [INFO] і в графі «батько» записаний [PERSON], а в графі «мати» - [PERSON]. На підставі рішення Летичівського районного суду від 28.10.2015 року (справа №678/230/15-ц, провадження №2-678-286/15) стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 400 грн., починаючи з 29.07.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Із довідки Летичівської селищної ради № 4835 від 08 серпня 2017 року вбачається, що донька [PERSON] знаходиться на утриманні матері [PERSON]. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України (в редакції, що діє з 08 липня 2017 року) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року (далі Постанова) роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей; непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. До ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни і крім перерахованих у вищезазначеній Постанові обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, з 08 липня 2017 року мають враховуватись також наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів (п. 3-1); доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів (п. 3-2). Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції, що діє з 08 липня 2017 року) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не може вважатися незмінним. У ст. 192 Сімейного кодексу України лише вказується на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачка у позовній заяві про зміну розміру аліментів просить встановити мінімального розміру аліментів, прямо визначеного законодавством України, а саме з 08 липня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Позивач у позовній заяві стверджує, що в добровільному порядку платити аліменти у розмірі, відповідно до чинного законодавства, відповідач відмовляється. Суд, при прийнятті рішення враховує, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів (28 жовтня 2015 року) змінилися мінімальні життєві стандарти. Відповідно до змісту ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі, зокрема, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років: з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Отже, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років з 08 липня 2017 року становить 713 грн. (1426*30%), а з 01 грудня 2017 року становитиме 746 грн. (1492*50). Враховуючи, що відповідач доводи позивача не спростував і будь-яких письмових доказів про незадовільний стан свого здоровя, про наявність інших неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб на утриманні або інших обставин, що мають істотне значення для прийняття судом рішення (ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України), суду не надав, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та зміну розміру аліментів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути суму судового збору в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved