Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

В позовній заяві представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 01.08.2011 року у розмірі 34 452 грн. 54 коп. та судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.08.2011 року відповідач отримала у позивача кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з порушення відповідачем кредитних зобовязань у відповідача станом на 15.04.2018 року виникла заборгованість у розмірі 34 452 грн. 54 коп., при цьому відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за кредитом не погашає. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала. Приймаючи до уваги викладене, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, то в відповідності до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 01.08.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого [PERSON] отримала у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1800 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом. Кредитний договір було укладено шляхом підписання відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПравитБанку (а.с. 5). При цьому відповідач у вказаній заяві своїм особистим підписом засвідчила, що вона ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг та з Тарифами ПриватБанку. 21.05.2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» змінив назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», зміна типу товариства не є його перетворенням та не тягне за собою правонаступництва. Відповідач [PERSON] неодноразово порушувала умови договору кредиту в частині своєчасного повернення суми кредиту з нарахованими відсотками. В звязку з порушенням відповідачем своїх зобовязань станом на 15.04.2018 року виникла заборгованість 34 452 грн. 54 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 1434 грн. 18 коп., заборгованість за процентами 30 701 грн. 57 коп., комісія 200 грн., заборгованість по судовим штрафам 2116 грн. 79 коп. Викладене підтверджується розрахунком заборгованості за договором від 01.08.2011 року (а.с.4). 02.07.2018 року відповідач надала суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с.48), у якій зазначає, що договір на який посилається позивач вона не підписувала, а мала з банком усні правовідносини, що борг перед банком вона закрила, проте минуло сім років і платіжних документів у неї не зберіглось. Крім того, відповідач вказує на те, що позивач на протязі семи років не звертався до неї з претензіями щодо наявності у неї заборгованості. Просить суд відмовити позивачу в позові у звязку зі спливом строку позовної давності у відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України, також просить суд застосувати строк позовної давності щодо вимог про стягнення індексу інфляції та 3% річних або інших штрафів. 20.09.2018 року представник позивача надав суду відзив на заяву про застосування строків позовної давності (а.с.54-75) у якій зазначає, що договір з відповідачем було укладено у відповідності до вимог ст.634 ЦК України та вимог чинного законодавства, шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Представник позивача вказує на те, що відповідач користувалася кредитною карткою, що підтверджується випискою по картковому рахунку, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не проводились. Крім того, представник позивача надав суду банківську виписку по рахунку відповідача, яка має статус первинного бухгалтерського документу. Щодо строків позовної давності представник позивача зазначає, що позивач звернувся до суду не порушуючи строків позовної давності, так як строк дії кредитної картки відповідача закінчився в останній день жовтня 2016 року, а позивач звернувся до суду 24.04.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Представник позивача також посилається на те, що відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, що відповідач належним чином не виконувала умови договору кредиту в частині своєчасного повернення суми кредиту з нарахованими відсотками, у звязку з чим виникла нарахована позивачем заборгованість. Посилання відповідача на те, що вона не підписувала договору, суд до уваги не приймає, оскільки позивачем доведено та підтверджено належними та допустимими доказами факт укладання кредитного договору, факт існування заборгованості у відповідача, розмір цієї заборгованості. Крім того, кредитний договір укладений у відповідності до вимог ст.634 ЦК України. У заяві від 02.07.2018 року відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Представник позивача заперечує проти застосування строку позовної давності із мотивів зазначених вище. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month). Аналогічна правова позиція викладена і в Постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року по справі №736/509/16-ц. Враховуючи, що строк дії картки [PERSON] було встановлено як останній день жовтня 2016 року (а.с.72), то вказана дата і є кінцевим строком погашення кредиту. Позивач звернувся до суду із позовом 25.04.2018 року. Отже суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду із позовом до спливу строку позовної давності, а тому підстав для застосування строків позовної давності не має. Посилання відповідача на те, що вона не підписувала договір з позивачем, що правовідносини з банком були усні, що позивачем не враховані всі внесені нею платежі, спростовуються наданими суду позивачем доказами. При цьому відповідач не спростувала належними та допустимими доказами розмір заборгованості перед банком, про стягнення якої просить позивач. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) в строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 526, 530, 549, 552, 610, 611, 612, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, що відповідач не належним чином виконує свої зобовязання, своєчасно не повертає суму кредиту, то відповідно до вимог ст.ст. 1050, 1054 ЦК України суд стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 34 452 грн. 54 коп. В відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд також стягує судовий збір по справі в розмірі 1762 грн. Всього з відповідача на користь позивача суд стягує 36 214 грн. 54 коп.

Outcome: approved