Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та з урахування уточнень просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, пров. Парковий, 1, а саме: житловий будинок літ. «А», сараї літ. «В», літ. «Д», літ. «Е», літ. «Л», навіс літ. «Ж», погріб літ. «пг», душ літ. «З», вбиральня літ. «К», водопровід №1, стінки підпірні № 3, 4, 5. В обґрунтування позову зазначила, що 19.05.2011 р. помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, пров. Парковий, 1. Посилається на те, що за життя [PERSON] залишив заповіт на її імя, посвідчений заступником голови виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 81 від 27.02.2007 року. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 27.04.2015 р. їй надано додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок не може отримати у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючі документи на житловий будинок, про що свідчить відмова у вчиненні нотаріальної дії від 07.08.2015 року, формалізована у постанові, винесеній приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] Позивач [PERSON] до суду зявилась 07.12.2015 р., позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. В подальшому через канцелярію суду від позивача [PERSON] надійшла заява від 23.12.2015 р. з проханням розглянути справу за її відсутності. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області у судове засідання не зявився. Через канцелярію суду від відповідача надійшла заява від 10.12.2015 р. з проханням розглянути справу за відсутності відповідача. Повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи третя особа приватний нотаріус Драбівського районного нотаріального округа Черкаської області [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. На підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з числом кімнат від одної до пяти включно від 01.10.1963 р. [PERSON] належав житловий будинок № 1, розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, пров. Парковий. Будівництво зазначеного житлового будинку було закінчено в 1965 році, що підтверджується копією технічного паспорту та копією акту прийомки індивідуального будинку. Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці № 10 загальною площею 1172 кв.м., яка була виділена [PERSON] відповідно до акту від 01.10.1963 р., копія якого наявна в матеріалах справи. Як видно з довідки № 01-32/959 від 13.11.2015 р., на даний час місцезнаходження зазначеної земельної ділянки відповідає адресі: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, пров. Парковий, 1. Вирішуючи питання про право власності на нерухомість, суд повинен застосувати законодавство, яке діє на час придбання (побудови) житлового будинку, а питання спадкування на час відкриття спадщини. У 1965 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно матеріалів справи житловий будинок збудовано до цієї дати. Відповідно до п.п. 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за п.п. 4, 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва і експлуатації будівель, затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином у 1965 році житлового будинку [PERSON] набув статусу власника житлового будинку. Будівництво житлового будинку, який є обєктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці, тобто будинок не є самовільним будівництвом. Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-СР № 156642 [PERSON] помер 19.05.2011 р. З копії спадкової справи вбачається, що заповітом від 27.02.2007 р. [PERSON] заповів все своє майно [PERSON]. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 27.04.2015 року [PERSON] надано додатковий строк для подання заяви на прийняття спадщини. Заявою від 06.06.2015 р. [PERSON] прийняла спадщину за заповітом. Постановою приватного нотаріуса Драбівського районного нотаріального округа Черкаської області [PERSON]В від 07.08.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа. Оскільки [PERSON] право власності на спірний житловий будинок за життя набув правомірно, відтак він увійшов до спадкової маси. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивачка прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно технічного паспорту, складеного станом на 09.07.2015 р. домоволодіння, розташоване за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт.\~Кушугум, пров. Парковий, 1, не має самовільних побудов. Житловий будинок має житлову площу 11,7 кв.м. Матеріали справи містять також технічний паспорт, складений станом 10.12.1988\~р., який за змістом є аналогічним технічному паспорту складеному станом на 09.07.2015 р. З витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на обєкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відомості щодо означеного житлового будинку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, заборон немає. Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005 р., у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008\~р. №\~7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Системно проаналізувавши докази у справі, суд дійшов висновку, що [PERSON] успадкувала за заповітом майно, що належало спадкодавцю, у тому числі житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, пров. Парковий, 1. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи, що відсутність оригіналу правовстановлюючого документа є перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину, приймаючи до уваги, що у позасудовому порядку позивач [PERSON] позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину, суд приходить до остаточного висновку про обґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved