Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що вона є власником житлового будинку №98 по вул. Соборності (до зміни найменування вул. Леніна) в м. Вознесенську Миколаївської області, зареєстрована та мешкає за цією адресою. З лютого 2003 року в будинку також зареєстрована її колишня невістка - відповідачка по справі. Також позивачка вказувала на те, що [PERSON] за місцем реєстрації протягом тривалого часу (з січня 2014 року) без поважних причин не проживає, постійно мешкаючи за іншою адресою, проте остання без поважних причин не знялася з місця попереднього проживання, внаслідок чого створюються незручності власнику житла. В звязку з цим [PERSON] на підставі положень ст. 405 ЦК України просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування належним їй житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представника [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Свої заперечення проти позову обгрунтовувала тим, що вона дійсно не мешкає за місцем реєстрації понад два роки в зв'язку з неправомірною поведінкою [PERSON], яка перешкоджає їй користуватися житловим приміщенням, а тому просила продовжити пропущений з поважних причин строк. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], відповідачки [PERSON], показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема в судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку №98 по вул. Соборності (до зміни найменування вул. Леніна) в м. Вознесенську Миколаївської області, зареєстрована та мешкає за цією адресою. З лютого 2003 року в будинку в якості члена сім'ї також зареєстрована її колишня невістка - відповідачка по справі. В той же час [PERSON] за місцем реєстрації протягом тривалого часу (понад два роки) не проживає, постійно мешкаючи за іншою адресою, проте остання не знялася з місця попереднього проживання, внаслідок чого створюються незручності власнику житла. Вказані обставини визнані сторонами по справі та підтверджуються письмовими доказами (а.с. 4, 12-16, 25). Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сімї власника житла (в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини припинення сервітуту. Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідачка за місцем реєстрації без поважних причин не проживає понад встановлений законом річний строк. Доводи останньої про те, що вона не мешкає за місцем реєстрації в зв'язку з неправомірною поведінкою [PERSON] заперечувалися самою позивачкою. Посилання [PERSON] та показання допитаного в якості свідка рідного брата останньої [PERSON] про те, що відповідачка на наполегливу вимогу позивачки була змушена повернути ключі від будинку саме по собі не може вказувати на наявність перешкод в користуванні будинком. Як вбачається з пояснень сторін, [PERSON] самостійно обрала інше місце мешкання, з заявами, вимогами, скаргами з приводу вселення, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням ні безпосередньо до позивачки, ні до державних чи інших органів (зокрема правоохоронних, судових) не зверталася, доказів створення їй позивачкою інших перешкод в користуванні житлом не надала. Тому суд вважає, що відповідачка не підтвердила належними та достатніми доказами наявність обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх заперечень. За такого суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим оскільки сторона позивача в судовому засіданні відмовилася від стягнення понесених судових витрат, а тому суд не вбачає підстав для їх розподілу.

Outcome: approved