Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана цивільна справа, яка ухвалою від 15 березня 2015 року у відповідності до ст.11-1 ЦПК України прийнята до свого провадження суддею Маймур Ф.Ф. (а.с.151). В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням їх уточнення, позивач послався на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 19 грудня 2007 року було укладено кредитний договір №087/07-ФЛ/06, за умовами якого вказаний відповідач отримав кредит в розмірі 770000 гривень, зобов'язавшись його повернути до 10 грудня 2024 року згідно графіку повернення кредиту, сплативши 15,5% річних за користування кредитом та інші обов'язкові платежі, однак свої договірні зобов'язання не виконав, в зв'язку із чим заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2011 року з нього вирішено стягнути борг станом на 13 січня 2010 року в розмірі 911299 гривень. Зазначене заочне рішення набрало законної сили, однак боржником не виконано, а розмір заборгованості станом на 01 липня 2014 року склав вже 2860787,63 гривень, в зв'язку із чим позивач просить суд звернути стягнення на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка є предметом предмет іпотеки за іпотечним договором №087/07/01/06 від 19 грудня 2007 року, укладеним між тими ж сторонами, що і кредитний договір. В якості способу звернення стягнення позивач просить суд визнати за ним право власності на згадану квартиру за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Також позивач просить суд виселити з квартири, що є предметом іпотеки, обох відповідачів, знявши також другого відповідача з реєстрації місця проживання за адресою іпотечної квартири, посилаючись на наявність всіх передбачених для цього законом підстав, зокрема на направлення відповідачам вимог відповідачам в порядку ст.109 ЖК України. (а.с.1-7, 113-119) В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з викладених вище підстав, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідачі та треті особи в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в зв'язку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», як кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON], як позичальником, було укладено кредитний договір №087/07-ФЛ/06, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 770000 гривень, зобов'язавшись його повернути не пізніше 10 грудня 2024 року ануїтетними платежами згідно графіку повернення кредиту, сплатити 15,5% річних, а також інші обов'язкові платежі відповідно до умов договору. За прострочення повернення кредиту та/або процентів позичальник зобов'язався сплатити банку пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Також договором передбачено право кредитора вимагати дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом та інших платежів за договором у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за кредитним договором, в тому числі у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом та процентів за користування кредитом. (а.с.11-13, 37-46) Виконання позичальником [PERSON] своїх договірних зобов'язань із повернення кредиту забезпечено в повному обсязі іпотечним договором №087/07/01/06 від 19 грудня 2007 року, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», як іпотекодержателем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON], як іпотекодавцем. Предметом зазначеного іпотечного договору є належна відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 грудня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. за реєстровим №8786, квартира [ADDRESS]. (а.с.14-15, 37-46, 128-129). 25 листопада 2011 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за наслідками розгляду цивільної справи №2-1107/11 (2/401/14478/11) за позовом ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості ухвалено заочне рішення, яке набрало законної сили 09 грудня 2011 року. Даним рішенням вирішено стягнути солідарно з вказаних осіб на користь банку заборгованість за кредитним договором №087/07-ФЛ/06 від 19 грудня 2007 року станом на 13 січня 2010 року в розмірі 911299,54 гривень. (а.с.20-21) 25 квітня 2012 року з метою примусового виконання вищевказаного заочного рішення державним виконавцем АНД ВДВС ДМУЮ відкрито виконавче провадження ВП №32340730, однак за твердженнями сторони позивача, які не спростовуються матеріалами цивільної справи, боржником вказане рішення суду не виконано, заборгованість перед позивачем не погашена жодним чином. В зв'язку із чим станом на 01 липня 2014 року розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитним договором №087/07-ФЛ/06 від 19 грудня 2007 року становить вже 2860787,63 гривень, з яких 465617,96 гривень - сума строкової заборгованості за тілом кредиту, 177401,97 гривень - сума простроченої заборгованості за тілом кредиту, 8464,96 гривень - строкова заборгованість за процентами за користування кредитом, 390625,36 гривень - прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом, 1818677,38 гривень - пеня за період з 01 липня 2013 року по 01 липня 2014 року. (а.с.28-31, 59) Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вищезазначених договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про іпотеку». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.1054, 1055 ЦК України), а також іпотечний договір, який має бути нотаріально посвідченим (ст.ст.3, 18 Закону України «Про іпотеку»). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидом якої є пеня (ст.549 ЦК України). За змістом ст.ст.546, 547, 573 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись заставою, якою також може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. При цьому відповідно до ст.575 ЦК України різновидом застави є іпотека. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Нормою ст.ст.3, 18 Закону України «Про іпотеку», ст.574 в контексті ст.575 ЦК України передбачено, що іпотека як форма застави виникає і на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення, що також передбачено і ст.ст.577, 585 ЦК України. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і на підставі рішення суду. Аналогічні положення містяться у нормах ст.ст.589, 590 ЦК України. Нормою ст.39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ст.41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між кредитодавцем/іпотекодержателем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON], як позичальником/іпотекодавцем, кредитного договору №087/07-ФЛ/06 від 19 грудня 2007 року та іпотечного договору №087/07/01/06 від 19 грудня 2007 року у відповідності до вимог чинного законодавства, а також встановлено факт невиконання вказаним відповідачем, на відміну від позивача, своїх договірних зобов'язань за вказаним кредитним договором, що зумовило виникнення у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. В той же час, за змістом ст.ст.39, 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, тобто пріоритетним способом реалізації предмета іпотеки за рішенням суду є публічні торги. При цьому, за змістом ст.ст.1, 33 Закону України «Про іпотеку» спосіб реалізації предмета іпотеки має сприяти найбільш повному погашенню суми заборгованості відповідача за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна, що в повній мірі відповідає і інтересам самого позивача, як кредитодавця та іпотекодержателя. Отже, на підставі вищевикладеного,

Outcome: approved