Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ГУ ДКС України в Одеській області, ДКС України, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору : Прокуратура Одеської області, ГУ МВС України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди у розмірі 246342,80 грн., заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду. При цьому, позивач просить стягнути моральну шкоду на його користь з ДКС України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку (а.с. 2-11, 106-114). Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що 17.01.2015 р. СВ Тарутинського РВ ГУМВС України в Одеській області йому повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 , ч. 3 ст. 185 КК України, і під час досудового розслідування ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 30.01.2015 р. відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який 14.05.2015 р. змінено на домашній арешт, та на підставі ухвали Тарутинського районного суду Одеської області від 09.01.2015 р. слідчим у його домоволодінні проведено обшук, в ході якого вилучено мобільний телефон, на який ухвалою суду від 16.01.2015 р. накладено арешт, але 14.07.2015 р. кримінальне провадження відносно нього закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв'язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати. З огляду на наведене, позивач зазначає, що в зв'язку з тим, що він незаконно перебував під слідством 5 місяців і 27 днів (178 днів) за підозрою у вчиненні особливо тяжких злочинів, йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з незаконними діями органів досудового розслідування, що призвело до погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач веде дану справу в суді через свого представника - адвоката [PERSON], який просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи (а.с. 145). Відповідач ГУ ДКС України в Одеській області та третя особа Прокуратура Одеської області подали адресовані суду свої письмові заперечення на позовну заяву, які приєднані судом до матеріалів справи (а.с.77-83, 89-93). Разом з тим, відповідачі ГУ ДКС України в Одеській області та ДКС України, а також треті особи Прокуратура Одеської області і ГУМВС України в Одеській області не повідомили суду причини неявки своїх представників, хоча про дату і місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про отримання ними судових повісток. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 17 січня 2015 року [PERSON] був притягнутий до кримінальної відповідальності шляхом повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України. Під час проведення досудового слідства за вказаним кримінальним провадженням були прийняті наступні рішення : -ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 19.01.2015 року, на підставі відповідного клопотання заступника начальника СВ Тарутинського РВ ГУМВС України в Одеській області погодженого з прокурором прокуратури Тарутинського району Одеської області, було надано дозвіл на затримання з метою приводу [PERSON] для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; -постановою заступника начальника СВ Тарутинського РВ ГУМВС України в Одеській області від 23.01.2015 року було оголошено в розшук підозрюваного [PERSON]; -відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30.01.2015 року, складеного начальником СКР Тарутинського РА ГУМВС України в Одеській області, підозрюваний [PERSON] був затриманий; -ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 31.01.2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.02.2015 року, було задоволено клопотання заступника начальника СВ Тарутинського РВ ГУМВС України в Одеській області погоджене прокурором прокуратури Тарутинського району Одеської області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно [PERSON], та застосовано щодо [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в СІЗО № 22 м. Ізмаїл Одеської області з 30.01.2015 року до 20.03.2015 року; -постановою прокурора Тарутинського району Одеської області від 12.03.2015 року було продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно [PERSON] до трьох місяців, тобто до 20.04.2015 року; -ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 18.03.2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 2403.2015 року, було задоволено клопотання заступника начальника СВ Тарутинського РВ ГУМВС України в Одеській області погоджене з прокурором прокуратури Тарутинського району Одеської області про продовження строку тримання під вартою в СІЗО № 22 м. Ізмаїл Одеської області стосовно [PERSON] до 20.04.2015 року включно; -постановою заступника прокурора Одеської області від 08.04.2015 року було продовжено строк досудового розслідування в кримінальному провадженні відносно [PERSON] до 5-ти місяців, тобто до 20.06.2015 року; -ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 17.04.2015 року було задоволено клопотання заступника начальника СВ Тарутинського РВ ГУМВС України в Одеській області погоджене з прокурором прокуратури Тарутинського району Одеської області про продовження строку тримання під вартою в СІЗО № 22 м. Ізмаїл Одеської області стосовно [PERSON] до 15.06.2015 року включно; -ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 14.05.2015 року було змінено підозрюваному [PERSON] запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт до 19.06.2015 року включно. Крім того, ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 09.01.2015 року, на підставі відповідного клопотання заступника начальника СВ Тарутинського РВ ГУМВС України в Одеській області погодженого з прокурором прокуратури Тарутинського району Одеської області, було дозволено обшук за місцем проживання [PERSON] 13 січня 2015 року було проведено обшук за місцем проживання [PERSON] за адресою : [ADDRESS], в ході проведення якого було тимчасово вилучено мобільний телефон, на який, на підставі відповідного клопотання слідчого СВ Тарутинського РВ ГУМВС України в Одеській області погодженого прокурором Тарутинського району Одеської області, було накладено арешт ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 16.01.2015 року. Постановою прокурора Тарутинського району Одеської області від 14.07.2015 року було закрите кримінальне провадження відносно підозрюваного [PERSON] щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. За приписами ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок : 1) незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; незаконного взяття і тримання під вартою; незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки; незаконного накладення арешту на майно; незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно віл вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 згаданого Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в випадках : 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчинення кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказі для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Стаття 3 цього Закону визначає, що у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. У силу ч. 1, 5, 6 ст. 4 вказаного Закону, відшкодування шкоди, у випадках, передбачених пунктами 1,3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громади нові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 цього Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Право на відшкодування шкоди гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-ІV є джерелом національного права. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.п. 9, 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що дії на час розгляду справи. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача про те, що в результаті того, що він незаконно перебував під слідством 178 днів або 5 місяців і 27 днів за підозрою у вчиненні особливо тяжких злочинів, незаконно знаходився під вартою 104 дня або 3 місяця і 15 днів (з 30.01.2015 р. по 14.05.2015 р.), та незаконно знаходився під домашнім арештом 35 днів або 1 місяць і 4 дні (з 14.05.2015 р. по 20.06.2015 р.), а також в результаті проведення незаконного обшуку за місцем його проживання та арешту майна йому завдано моральної шкоди, яка полягає у його душевних та психічних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з незаконними діями органів досудового розслідування, що призвело до погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим, позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх доводів стосовно того, що його незаконне перебування під слідством, незаконне знаходження під вартою та домашнім арештом, а також незаконний обшук за місцем його проживання призвели до погіршення його відносин з оточуючими людьми, як цього вимагає ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», розмір мінімальної заробітної плати у 2015 році становить : з 1 січня 2015 року - 1218,00 грн., з 1 вересня 2015 року - 1378,00 грн. Враховуючи період перебування позивача під слідством (5 місяців і 27 днів), розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим ніж 7308,00 грн. (1218,00грн.*6 міс.) Втім, виходячи із конкретних обставин даної справи, надавши оцінку зібраним доказам про характер, обсяг, ступінь, глибину та тривалість страждань [PERSON] у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності та обвинуваченням у скоєнні особливо тяжких злочинів, перебуванням під слідством, вартою та домашнім арештом, порушення його життєвих планів та перспектив й інші негативні впливи внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, істотність вимушених змін у його житті та можливості відновлення його немайнових втрат, суд вважає за необхідне відшкодувати [PERSON] моральну (немайнову) шкоду в розмірі трьох мінімальних розмірів заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством в сумі 21924,00 грн. (1218,00грн.*3*6 міс.). Рішенням Конституційного Суду України № 12-рп від 03 жовтня 2001 року визначеного, що матеріальна та моральна шкода, завдана громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави (ст. 56 Конституції України). На підставі викладеного і

Outcome: partial