Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

в Радивилівський районний суд Рівненської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] сільської ради Радивилівського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно. Свою позовну заяву мотивує тим, що 01.03.2017 року помер її батько [PERSON], який до дня смерті проживав в [INFO]. До спадкового майна померлого входить земельна ділянка, площею 1,46 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Радивилівського району Рівненської області, в с. Іващуки, Радивилівського району, Рівненської області. При звернені до нотаріальної контори, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну ділянку, право власності на яку посвідчено Державним актом про право власності на землю, що належала спадкодавцеві [PERSON], у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач та її представник підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Радивилівського району Рівненської області, в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява, щодо розгляду справи за відсутності їхнього представника, позовні вимоги [PERSON] визнають. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення судового засідання до суду не надійшло, про причини неявки суд не повідомляла. Заслухавши пояснення позивача та її представника, повно всебічно та об'єктивно оцінивши інші докази у їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом доведений і підлягає задоволенню. З копії свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №209071 встановлено, що [PERSON] помер 01.03.2017 року (а.с. 4). Із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 48340371 від 08.07.2017 р. вбачається реєстрація спадкової справи після смерті [PERSON], номер у спадковому реєстрі 60904745, номер у нотаріуса 117/2017 (а.с. 6). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 232202 від 21.08.2009 р., [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,46 га, кадастровий номер: 56:258:834:00:05:008:0032 (а.с.7). Із заповіту від 20.09.2013 р. (а.с. 21), встановлено, що [PERSON] заповів своїй дочці [PERSON], [INFO], його земельну ділянку розміром 1,46 га, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 232202 від 21.08.2009 р. У відповіді №29-17-0.30-71/113-18 від 23.02.2018 р., даної Відділом у Радивилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на звернення про видачу дубліката державного акта вказано про неможливість надання такого дубліката (а.с. 8). Згідно свідоцтва про народження позивача І-АГ № 400711, паспорта [PERSON] серії АС 209497, виданого 29.04.1997 року Луцьким МУ УМВС України, свідоцтва про смерть [PERSON], серії І-ГЮ №209071, виданого 08.07.2017 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Радивилівського району Рівненської області та заповіту від 20.09.2013 року вбачається, що [PERSON] є батьком позивача [PERSON] (а.с.19, 21, 22, 23). Суд, встановивши наявність приватно-правового спору, який виник із спадкових правовідносин, при вирішенні останнього вбачає за необхідне застосування наступних норм права. Норми ст.1217\~ЦК України вказують на те, що одним із видів спадкування є спадкування за заповітом. Беручи до уваги встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що спадкоємцем за заповітом спірної земельної ділянки після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON], відомості щодо інших осіб, які вправі претендувати після смерті [PERSON] в порядку спадкування повністю або частково на дану земельну ділянку в ході судового розгляду не встановлено, що обєктивно підтверджується матеріалами справи, зокрема спадкової справи № 117/2017, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 18-28), поясненнями позивача та не оспорюється відповідачем, чи третьою особою. З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого заведена спадкова справа № 117/2017. Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, держава бере на себе обов'язок у забезпеченні реалізації та захисту права на власність. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи, що неотримання свідоцтва про право на спадщину не залежить від волі позивача та причина неотримання останнього є об'єктивною, а відтак на державу покладений обов'язок у її вирішенні. А отже, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], належним чином оформила свої спадкові права, так як звернулась у встановлений строк з відповідною заявою до нотаріуса. Як вбачається із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на те, що [PERSON], будучи власником земельної ділянки розміром 1,46 га, розташованої на території Іващуківської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №232202 від 21 серпня 2009 року, розпорядився на випадок своєї смерті своїм майном - земельною ділянкою, шляхом встановлення спадкоємцем такого майна свою дочку [PERSON], описавши останнє у заповіті, та враховуючи визнання відповідачем позову, суд зробив висновок про обгрунтованість позову [PERSON] та наявність підстав для визнання за позивачем права влансності на земельну ділянку.

Outcome: approved