Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ банк» до [PERSON], в якому позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № R53400222913В від 05 квітня 2012 року в розмірі 81572,23 гривень. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № R53400222913В від 05 квітня 2012 року ПАТ «ВТБ банк» надав відповідачу кредит в сумі 90000 гривень з встановленням річної процентної ставки 25%. Відповідач в свою чергу зобовязався повертати борг щомісяця згідно графіку із щомісячною сплатою процентів за користування кредитом та комісій з кінцевим терміном повернення 05 квітня 2017 року. В порушення вимог 526, 527, 530 ЦК України відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконав належним чином, внаслідок чого станом на 13 січня 2015 року сума боргу складає 81572,23 гривень, яка складається з: заборгованість за кредитом 65583,99 гривень, за відсотками 11628,20 гривень та пенею 4360 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Щодо зменшення суми пені, або звільнення відповідача від їх сплати, просила задовольнити вимоги позивача в цій частині в повному обсязі, з огляду на те, що розмір пені вирахуваний станом на день подачі позову, і до сьогоднішнього дня він значно більший. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача в частині стягнення з нього розміру тіла кредиту та відсотків визнав в повному обсязі; що стосується нарахованого розміру пені просив зменшити або звільнити його від сплати неустойки, тому як він опинився у скрутному становищі, є пенсіонером, додаткових доходів не має. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово розяснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду Судом по справі встановлено факт, що 05 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ банк» та відповідачем укладено кредитний договір № R53400222913В, згідно умов якого позивач зобовязався надати відповідачу кредитні кошти в розмірі 90000 гривень, а відповідач взяв на себе зобовязання погашати кредит в порядку, сумах і в строки передбачені Договором та сплачувати відсотки, відповідно до п. 3.4, 4.6. Договору. Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір, правовідносини по якому урегульовані договором та параграфом 2 глави 71 ЦК України, а саме, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Позивачем виконані його зобовязання по договору в повному обсязі надано кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером № 23032 від 05 квітня 2012 року, а відповідач в свою чергу порушив умови виконання зобовязань взятих на себе, а саме, не вчасно та не в повному обсязі сплачував кредитні кошти та відсотки за користування кредитом відповідно до Договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, з яким суд погоджується, оскільки він повністю узгоджується з іншими матеріалами цивільної справи, станом на 13 січня 2015 року сума заборгованості відповідача за кредитом складає 65583,99 гривень, а за відсотками 11628,20 гривень. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом в сумі 65583,99 гривень, та за відсотками 11628,20 гривень підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача: штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту: за пенею 4360 гривень, то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. З довідки за № 10252 від 09.10.2015 року [PERSON] є пенсіонером та його пенсія складає 2295,87 грн. на місяць. Тому з урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне зменшити розмір штрафних санкцій, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд приходить до висновку, що розмір штрафних санкцій повинен бути зменшений до 200 грн. у звязку із скрутним матеріальним становищем відповідача. Таким чином, на підставі ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором з відповідача підлягають стягненню на користь позивача заборгованість, яка складається з: заборгованості за кредитом 65583,99 гривень, за відсотками 11628,20 гривень, та за пенею 200 гривень, а всього 77412,19 гривень. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в іншій частині позову необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial