Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON]. Обґрунтовуючи заявлені вимоги сторона позивача вказувала, що на підставі певних документів, власником 33/50 ідеальної частки садиби (житлового будинку індивідуального житлового фонду) №11-А по вулиці Строганова у місті Одесі є [PERSON] При цьому, з метою поліпшення житлово-побутових умов проживання та забезпечення перебування нерухомості в належному технічному стані, позивачем [PERSON] власними силами й за власний рахунок було виконано певних будівельних та ремонтно-відновлювальних робіт по обєкту, наслідком яких явилось утворення окремого житлового будинку літ.«О», загальною площею 77,9кв.м., на місці раніше розташованих сараїв літ.літ.«Д»,«Е»,«Ж»,«З», а також влаштування надвірних споруд літ.«П» сараю та літ.«Р» вбиральні. Однак, як посилалась позивач, відповідач невмотивовано не визнає її майнових прав ані на придбані останньою будівельні матеріали, ані на дане відремонтоване приміщення загалом, посилаючись на ті факти, що відповідні дії здійснювались особами спільно. Як свідчила [PERSON], наведені обставини викликають виникнення значних перешкод в належному й повному користуванні особою цією власністю, у звязку з чим позивач і звернулась в суд з відповідним позовом. У відкритому судовому засіданні [PERSON] цілком підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини нявки суду не відомі. Третя особа [PERSON] у відкрите судове засідання також не зявилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Згідно ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у звязку з неявкою повідомленої відповідача по даній цивільній справі, врахувавши думку сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку, постановивши про викладене відповідну ухвалу. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини та пояснення позивача, що викладені у позові, а також висловлені безпосередньо у суді за суттю спору і підставами звернення в суд, оглянувши представлені суду письмові докази, надавши належну юридичну оцінку виниклим між сторонами по справі правовідносинам, суд приходить до висновку про можливість задоволення даного позову у повному обсязі з наступних підстав. Під час судового розгляду справи було встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу від 21 грудня 1972 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1-14129, [PERSON] є власником 33/50 ідеальної частки садиби (житлового будинку індивідуального житлового фонду) №11-А по вулиці Строганова у місті Одесі. Право власності за вказаним правовстановлюючим документом було належним чином зареєстроване в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить відмітка на самому примірникові документу, датована 21 січня 1977 року. Згідно документу та у відповідності до Технічного паспорту, складеного повноважними особами органів БТІ від 12 грудня 1972 року, вказана ідеальна частка садиби на момент набуття її у власність позивачем [PERSON] складалась з сукупності приміщень по житловому будинку літ.«А», а саме: 1-1 житлової кімнати, площею 8,4кв.м.; 1-2 житлової кімнати, площею 10,10кв.м.; 1-3 коридору, площею 6,7кв.м., а також літ.літ.«Д»,«Е»,«Ж»,«З» сараїв; №№11,4,3,10,14 заборів та воріт. Разом з тим, за даною садибою загалом була закріплена земельна ділянка площею 584,0кв.м. В період користування нерухомістю, позивачем [PERSON] з метою покращення інженерно-технічного стану приміщень та задоволення побутових потреб, власними силами й за власний рахунок було здійснено низку певних реконструкційно-будівельних робіт, сукупним наслідком виконання яких явилось утворення окремого житлового будинку літ.«О», загальною площею 77,9кв.м., в тому числі житловою площею 52,6кв.м. й підсобною площею 25,3кв.м. на місці раніше розташованих сараїв літ.літ.«Д»,«Е»,«Ж»,«З», а також влаштування надвірних споруд літ.«П» сараю та літ.«Р» вбиральні. На підтвердження дотримання вимог діючих будівельно-технічних, архітектурних, протипожежних, санітарних та екологічних норм й приписів при здійсненні реконструкційно-будівельних заходів по садибі, чого вимагає ст. 376 ЦК України, позивач [PERSON] посилалась на складений за її замовленням Технічний висновок №02-2010-АР про введення до експлуатації житлового будинку по вулиці Строганова №11-а в місті Одеса, складений спеціалістами ТОВ «Бисс-Плюс» (Державна ліцензія серії АБ №205206), з якого випливає, що відповідний житловий будинок літ.«О» відповідає існуючим санітарно-епідеміологічним, протипожежним, будівельним та технічним нормам у звязку з чим спеціалістами була встановлена обєктивна конструкторська, інженерно-технічна його можливість експлуатації. Технічна характеристика садиби після виконання реконструкції наводиться в Технічному паспорті, складеному спеціалістами КП «ОМБТІ та РОН» в рамках інвентаризаційної справи №24444 під реєстровим №182-23-1979 від 29 березня 2010 року, згідно якого даний обєкт нерухомого майна характеризується як садибний (індивідуальний) житловий будинок під №11-А по вулиці Строганова у місті Одесі, та ідеальна частка [PERSON], що становить 33/50, складається з: - приміщень по літ.«А» житловому будинку, а саме: 1-1 житлової кімнати, площею 8,4кв.м.; 1-2 житлової кімнати, площею 10,10кв.м.; 1-3 коридору, площею 6,7кв.м. - літ.«О» двоповерхового житлового будинку, загальною площею 77,9кв.м., в тому числі житловою площею 52,6кв.м. та підсобною площею 25,3кв.м., що містить: по першому поверху 4-1 коридор, площею 17,1кв.м.; 4-2 житлову, площею 17,2кв.м.; 4-3 санвузол, площею 4,6кв.м.; по другому поверху 4-4 коридор, площею 3,6кв.м.; 4-5 житлову, площею 17,2кв.м.; 4-6 житлову, площею 18,2кв.м.; а також надвірних споруд: - літ. «П» - сараю, площею 10,8кв.м.; - літ. «Р» - вбиральні, площею 2,1кв.м.; - №№11,4,3,10,14 заборів та воріт; - ІІ мостінь, що загалом розташований на земельній ділянці площею 584,0кв.м. З документу випливає, що за даним домоволодінням була закріплена земельна ділянка площею 584,0кв.м. згідно Рішення Іллічівської райради під №707 від 29 вересня 1972 року. Суд встановив, що між позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] склався порядок спільного користування відповідною земельною ділянкою, згідно з яким на умовах взаємної згоди та встановлення меж в натурі, в користуванні позивача перебуває частина у розмірі 291кв.м., а в користуванні третьої особи 287кв.м., про що свідчить спільна заява осіб від 05 серпня 2008 року, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та схема розподілу земельної ділянки, складена ТОВ «Юрикс». Як свідчать матеріали справи, відповідні дії здійснювались [PERSON] при узгоджені із суміжними землекористувачами, що підтверджується відповідними заявами [PERSON], [PERSON], [PERSON] тощо. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У звязку з тим фактом, що правовідношення стосовно майнових прав [PERSON] щодо відповідної садиби та земельної ділянки дійсно виникли до набрання чинності діючим Цивільним кодексом України, але вже після набрання чинності цивільним законом не припинились, суд переконаний в обґрунтованості керуватись положеннями діючого на даний момент Цивільного кодексу України. Як передбачає ст. 377 ч.1 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Разом з тим, згідно ст. 120 ч.ч.1,2,4 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. З огляду на ті обставини, що на підставі згаданого раніше Договору купівлі-продажу від 21 грудня 1972 року [PERSON] набула право приватної власності на відповідну ідеальну частку садиби, в силу наведених норм закону, вона набула також й право користування відповідною земельною ділянкою за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Як вказує ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В той же час, відповідно до ст. 319 ч.ч.1,2 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 381 ч.1 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У відповідності до положень ст. 383 ч.2 ЦК України, власник квартири може за своїм розсудом здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданої йому для використання як єдине ціле, за умови, що ці зміни не приведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку й не порушує санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. При цьому, слід зазначити, що в ЦК України, як й в інших актах цивільного законодавства відсутні норми права, які б чітко регулювали подібні за змістом правовідносини стосовно здійснення ремонтно-реконструкційних, будівельних заходів по саме садибам з метою задоволення відповідних побутових потреб. Як вказує ст. 8 ч.1 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані ЦК України, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини. У звязку з сукупно наведеним, немає підстав вважати за фактом зведення окремого житлового будинку літ.«О», а також влаштування надвірних споруд літ.«П» та літ.«Р» у складі садиби під №11-А по вулиці Строганова у місті Одесі самочинним будівництвом, оскільки в силу ст.376 ч.1 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Тобто, спираючись на вказані норми закону, та з огляду на той факт, що садиба з позицій законодавця розглядається як єдиний обєкт права власності, судом не встановлено порушень базового цивільного закону в діях [PERSON] стосовно виконання згаданих ремонтно-реконструкційних, будівельних робіт й обґрунтовано визнається право останньої на їх здійснення. Як чітко наголошує ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів й вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зважаючи на позов [PERSON], судом не встановлена незаконність набуття особою майнових прав на вказане нерухоме майно, й в тому числі права користування на відповідну земельну ділянку. Разом з тим, судом не отримано будь-яких відомостей стосовно наявності правових підстав для невизнання права власності позивача з боку [PERSON] на згадувані приміщення. На підставі регламентації, наведеної в ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проте, у законі нічого не йдеться про той факт, якими саме доказами власник повинен підтверджувати належність йому майна на праві власності. Крім того, з закону випливає принцип презумпції добросовісного володіння майном, зазначаючи, що воно вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Таким чином, ураховуючи вищенаведене й на підставі діючого цивільного законодавства України, зважаючи на виготовлену спеціалістами інженерно-технічну документацію, приймаючи до уваги наявність земельної ділянки в користуванні особи та факт її використання за цільовим призначенням, суд вбачає можливим, на вимогу позивача, визнати за [PERSON] право приватної власності на згадувані приміщення відповідної садиби. При цьому, згідно ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Згідно п.10 Додатку 1 до п.2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна являються рішення судів, третейських судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Як чітко встановлює п.3.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і предявленим правовстановлювальним документам. Забороняється тлумачення прав реєстратором або самостійне внесення ним змін до відомостей про заявлені права власності. За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обовязковій державній реєстрації та є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстру прав власності на нерухоме майно з боку повноважних осіб КП «ОМБТІ та РОН».

Outcome: approved