Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей, третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради. В обґрунтування своєї позиції та пояснюючи підстави звернення до суду, сторона позивача посилався на ті обставини, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народились діти - [PERSON], 2011 року народження, та [PERSON], 2015 року народження. Однак в теперішній час [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб розірвано в судовому порядку, діти проживають з матір'ю. Позивач свідчить, що після розірвання шлюбу [PERSON] перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, між сторонами відсутнє взаєморозуміння щодо подальшого виховання спільних дітей, у зв'язку з чим [PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому просив зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні з дітьми - [PERSON], 2011 року народження, та [PERSON], 2015 року народження, шляхом встановлення систематичних побачень з дітьми щосуботи та щонеділі з 12.00 години до 20.00 год. Позивач [PERSON] та його представник у відкрите судове засідання з'явилися, підтримали заявлені вимоги у повному обсязі, просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради дітей у відкрите судове засідання з'явилася, просила задовольнити позов частково з урахуванням висновку Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 08 грудня 2017 року. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача за суттю спору, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 06 травня 2011 року. На підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 16 червня 2016 року, шлюб між сторонами розірвано. В період знаходження сторін у шлюбі, у подружжя народились діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Батьком дітей є позивач [PERSON], діти після розірвання шлюбу проживають з матір'ю. Як встановив суд, з початку окремого проживання сторін після розірвання шлюбу, між [PERSON] та [PERSON] не було досягнуто згоди про участь батька у вихованні дітей. Відповідач [PERSON] перешкоджає [PERSON] у відвідуванні дітей, не пояснюючи причин. Згідно ст. 3 ч.1, ст. 9 ч.ч.1,3, Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як наводить ст. 157 ч.ч.1,2,3 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 ч.ч.1,2 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №3255/01-20 від 08 грудня 2017 року, орган вважає можливим визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні його дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], шляхом встановлення перебування дітей з батьком щотижня з 17.00 до 20.00 год. у вівторок та з 16.00 до 20.00 у неділю у присутності матері протягом трьох місяців з початку зустрічей, у подальшому без присутності матері. При цьому, як випливає з положень висновку, [PERSON], характеризується позитивно, протипоказань щодо спілкування з дітьми не має. Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Як визначає ст. 19 СК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд зазначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, оскільки батьки дитини не дійшли спільної згоди про встановлення графіку побачень [PERSON] з дітьми, враховуючи прагнення батька на виконання зобов'язань з виховання дитини та перешкоджання у виконанні таких зобов'язань з боку матері, - суд вбачає доцільним частково задовольнити заявлений позов та, погодившись з положеннями висновку органу опіки та піклування, визначити спосіб участі батька у вихованні дитини. Згідно ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму оплаченого судового збору в розмірі 640,00 гривень.

Outcome: partial