Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

В провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 24 351,42 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 28 березня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно умов якого - позивач надав відповідачеві кредитні кошти у сумі 3 000 грн. із розрахунку 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Станом на 03.09.2013 року за відповідачем наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 24 351 грн. 42 коп., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 3 000 грн.; - заборгованість по процентам - 12 916 грн. 27 коп.; - заборгованість по комісії - 6 799 грн. 37 коп.; - штраф (фіксована частина) - 500 грн.; - штраф (процентна складова) - 1 135 грн. 78 грн. Позивач зазначає, що на даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена, тому змушений звертатися до суду та вимагає від відповідача сплатити заборгованість по кредитному договору. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, в якій прохала розглянути справу без її участі, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій прохала розглянути справу без її участі, прохала відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності. Дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 30 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно умов якого - позивач надав відповідачеві кредитні кошти у сумі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а. с. 11-21). Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін (а. с. 18). Відповідно до ст. ст. 251, 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлена п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України відносно неустойки. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, сторонами було визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договір за карткою 22222209813082 було укладено 28.03.2008 року, а тому з урахуванням п. 9.12 Умов договір діяв 24 місяці, тобто до 28.03.2010 року, із вказаної дати розпочався відлік строку позовної давності в три роки, який закінчився відповідно - 28.03.2013 року. Із матеріалів справи вбачається. Що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, згідно поштового штемпеля - 10 жовтня 2013 року, тобто із пропуском трирічного строку звернення для пред'явлення позову, і поважної причини цього строку позивачем не наведено. У відповідності ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем 27 січня 2014 року за вх. № 408 до суду було надано заяву про застосування позовної давності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання суми боргу за кредитним договором від відповідача є доведеним, але таке право не підлягає захисту у зв'язку із пропуском позивача строку позовної давності, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed