Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилалася на те, що 28 грудня 1991 року з відповідачем уклали шлюб. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Дитина хвора, потребує додаткового догляду та витрат на лікування. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а тому позивач вимушена звернутися до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд задовольнити їх. Просила стягнути аліменти в твердій грошовій сумі, тому як відповідач після того, як пішов з сімї, приховує доходи, надаючи невірні відомості до податкової, як ПП. Відповідач позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1000 грн. щомісячно, зазначив, що дійсно його заробітки в минулому році були більшими, ніж тепер. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме: Судом по справі встановлено факт, що 28 грудня 1991 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про народження. З довідки, виданої Голубівською сільською ради Новомосковського району Дніпропетровської області за № 940 від 12 травня 2016 року вбачається, що дитина мешкає з позивачем по вул.Цвіткова, 3/19 в с.Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Також цей факт в судовому засіданні не заперечувався відповідачем, який наголошував на тому, що дитина мешкає з позивачем. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово розяснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Справа досить тривалий час знаходиться в суді, сторонами подавалися докази. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, та не заперечується відповідачем, що спільна з позивачем дитина є інвалідом, потребує стороннього догляду та лікування. Зазначені обставини, також вбачається з копії амбулаторної картки на [PERSON], епікризів а також медичного висновку № 3614 про дитину інваліда віком до 16 років, який дійсний до 02 лютого 2021 року В той же час відповідно до вимог ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір у твердій грошовій сумі. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] є фізичною особою підприємцем, та згідно податкової декларації та довідки ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області має дохід Не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на те, що відповідач не приховує свій дохід, тому як предметом даного розгляду не можуть бути такі обставини. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини є обґрунтованими, однак що стосується визначення розміру, то підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має. А тому суд вважає, що з відповідача, відповідно до вимог ст.. 183 СК України підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання їх малолітньої дитиниу розмірі 1/3 частини від доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення нею повноліття. Що стосується посилань позивача щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, то вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне: Згідно до ч.1\~ст.141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбіміж собою. Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно рекомендацій, що містяться в п. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства», звернути увагу судів на те, що до передбаченої\~ст. 185 СК\~України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.4 ст. 60 ЦПК України). Оскільки суду не надано доказів понесених позивачем витрат, або обґрунтування наявності щомісячних витрат на утримання неповнолітньої дитини, то вимоги в цій частині є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В іншій частині позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial