Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON], діючи в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним. В позові вказувала, що з грудня 1999 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] У шлюбі в них народилася донька – [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 09.12.2010 року їх шлюб розірвано за ініціативою [PERSON] В подальшому [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] 25 лютого 2012 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] від відповідачки почали надходити вимоги щодо звільнення квартири, належної померлому, та вимоги не заявляти будь-яких прав з приводу спадщини. Посилаючись на те, що єдиною метою укладення оспорюваного шлюбу було позбавлення неповнолітньої [PERSON] майнових прав, як спадкоємця, що відповідачка та померлий [PERSON], разом ніколи не проживали, спільне господарство не вели, [PERSON] просила визнати шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON] недійсним, оскільки він носить фіктивний характер, так як при його укладенні відповідачка не мала наміру створити сім’ю, а мала намір успадкувати його квартиру. Під час судового розгляду справи [PERSON] та її представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Відповідач [PERSON] позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Посилалась на відсутність законних підстав для визнання шлюбу недійсним. Стверджувала, що з [PERSON] вони проживали однією сім’єю, вели спільне господарство. При цьому, звертала увагу, що сам [PERSON] за життя не вважав їх шлюб недійсним (фіктивним) та не ставив питання про визнання його таким. Заслухавши доводи позивача та його представника, заперечення відповідача, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.21, ч.1 ст.24, ч.1 ст.36 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов’язків подружжя. Відповідно до ч.2 ст.40 Сімейного кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім’ї та набуття прав і обов'язків подружжя. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК) ( 2947-14 ). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю. Судом встановлено, що 17 грудня 1999 року Веснянською сільрадою Миколаївського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб (актовий запис №32) між [PERSON] і [PERSON] Георгієвною (дошлюбне призвіще Заватин) Від шлюбу [PERSON] і [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження Л-ФП №070895 від 10.08.2000 року. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09.12.2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 15.11.2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. При цьому, зі змісту рішення суду від 09.12.2010 року вбачається, що [PERSON], обґрунтовуючи в судовому засіданні свій позов про розірвання шлюбу з [PERSON], крім іншого посилався на створення ним іншої сім’ї. 11.06.2011 року Веснянською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON] (актовий запис за №03), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб 1-ФП №069995 від 11.06.2011 року та довідкою Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області за №6-4.3 від 21.01.2014 року. 25.02.2012 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть 1-ФП №159066 від 06.04.2012 року. Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області за №241 від 10.04.2014 року, [PERSON] проживав без реєстрації за адресою – [ADDRESS] з вересня 2011 року. Помер в даній квартирі. Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області за №240 від 10.04.2014 року, [PERSON] зареєстрована за адресою - [ADDRESS], але за вказаною адресою не проживає. Відповідно до акту, засвідченого головою Комітету самоорганізації населення Залізничного селища м. Миколаєва, [PERSON] проживав з [PERSON] без реєстрації за адресою – м. Миколаїв, НІХ 36-а. Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції до прибуткового касового ордеру від 27.02.2012 року [PERSON] сплачено 6200 гривень за ритуальну атрибутику, що свідчить про те, що відповідач була заказником захоронення [PERSON] Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, характер взаємних стосунків [PERSON] і [PERSON] та їх тривалість, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами той факт, що відповідачка уклала з [PERSON] фіктивний шлюб, без наміру створення сім’ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Доводи позивача, її представника та показання свідків сторони позивача відносно того, що [PERSON] і [PERSON] проживали окремо, а отже не вели спільне господарство, не можуть свідчити про наявність наміру на створення фіктивної сім’ї, оскільки, в силу ст.56 СК України дружина та чоловік мають право на вибір місця свого проживання. Суд також оцінює критично та не приймає до уваги доводи позивача та її представника про те, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] було укладено з метою позбавлення майнових прав [PERSON] Остання є спадкоємицею за законом першої черги після смерті [PERSON], не позбавлена права спадкування та оформлення спадщини у встановленому законом порядку.

Outcome: dismissed