Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

В серпні 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації звернувся до суду з позовною заявою, в якій, уточнивши вимоги, просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 363/08 від 05.03.2008 року в розмірі 61064 грн. 75 коп. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 05.03.2008 року між ним та фізичною особою - резидентом України, яким є [PERSON] укладено кредитний договір № 363/08. У подальшому 13.10 2009 р. додатковою угодою № 7 до Кредитного договору внесено зміни і Кредитний договір укладено у новій редакції. Згідно п.п. 1.1,1.3 Кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит на споживчі та поточні потреби у формі відкличної міультивалютної непоновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом заборгованості у сумі, еквівалентній 148632,52 грн. Надання кредиту здійснюється у доларах США та гривні, окремими частинами - «Траншами», з терміном повернення Кредиту - 05.03.2020 року. За користування кредитними коштами встановлена плата у розмірі 20% річних. З метою забезпечення належного виконання зобовязань, між позивачем, відповідачем та фізичною особою - резидентом України, якою є [PERSON] укладено договір поруки. Згідно з п.1.1. Договору поруки, поручитель солідарно відповідає перед кредитодавцем за виконання відповідачем своїх зобовязань у повному обсязі за Кредитним договором № 363/08 від 05.03.2008 р. та додатковими договорами до нього, які можуть бути укладені в майбутньому. В порушення умов Кредитного договору відповідач не виконав свої зобовязання, а саме не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, тому на думку позивача, він набув права достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Як зазначає позивач, з моменту відкриття провадження у справі заборгованість відповідачів за Кредитним договором № 363/08 від 05.03.2008 року змінилася та з урахуванням виплат, які були здійснені [PERSON] після 15.03.2016 року, станом на 06.01.2017 року становить 61064,75грн., що складається із: -42651,29 грн. кредит; -927,52 грн. відсотки; -0,00 грн. комісія за РО; -17485,94 плата за пропуск платежів. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з який розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 включно. В подальшому виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22.02.2016 року № 213 про продовження строків здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» на два роки по 19.03.2018 року. Відповідно до ч.1 ст.35 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є обєктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні (ст.3 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Як вказує позивач, у ПАТ «ВіЕйБі Банк» відсутні власні кошти на виконання зобов'язань перед всіма вкладниками та іншими кредиторами [PERSON]. З метою виконання вимог ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі, для забезпечення виконання зобовязань банку, передбачених п.1 ч.6 ст.36 спеціального Закону, ПАТ «ВіЕйБі Банк» отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб цільову позику. Таким чаном, у відповідності до ст.29 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд набув право кредитора банку на всю суму, що підлягав відшкодуванню вкладникам такого банку відповідно до цього Закону на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, а також на суму нарахованого, але її сплаченого регулярного збору до Фонду. Фонд також набув права кредитора на суму сплачених Фондом витрат, повязаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також на суму цільової позики, наданої ПАТ «ВіЕйБі Банк» протягом дії тимчасової адміністрації. Посилаючись на викладене, позивач вважає, що Фонд, являючись отримувачем та розпорядником коштів Державного бюджету України, набув права кредитора ПАТ «ВіЕйБі Банк». У звязку з цим, на його думку, ухилення боржником [PERSON] призводить до штучного зменшення ліквідаційної маси, а це в свою чергу порушує права держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та інших кредиторів [PERSON]. В судовому засідання представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, позов підтримала, просить задовольнити його в повному обсязі. Пояснила, що відповідач порушив умови додаткового договору № 7 до Кредитного договору № 363/08 від 05.03.2008 року, оскільки не в повному обсязі та несвоєчасно проводив сплату щомісячних платежів. В ході розгляду справи останній неодноразово звертався до банку з заявами та йому було розяснено причини виникнення заборгованості. Основною причиною вважає незацікавленість відповідача щодо стану кредитної заборгованості, оскільки маючи заборгованість за прострочку платежів, продовжував сплачувати ауітентну суму платежу. Вказала, що дійсно 15.09.2010 року банк звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, але відповідач частково сплатив передбачені цим договором платежі, тому за заявою представника позивача позов залишено без розгляду. Проте [PERSON] продовжує несвоєчасно та неналежним чином виконувати свої зобовязання за кредитним договором та додатковими договорами до нього, внаслідок чого виросла прострочка. Звернула увагу суду, що плата за пропуск платежів є штрафом, передбаченим п.4.4. Додаткового договору № 7. Відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що сплачують грошові кошти кожного місяця у передбаченому Кредитним договором розмірі. Пояснили, що дійсно 05.03.2008 року [PERSON] отримав іпотечний кредит за Кредитним договором № 363/08 у сумі 10\~000,00 доларів США, строком погашення до 10.03.2015 року. 13.10.2009 року він уклав з банком додатковий договір №7, яким збільшили строк погашення Кредиту до 05.03.2020 року та перевели кредит у гривню, але не по курсу 1 USD = 5,05 грн., згідно якого брав Кредит, а по курсу 1 USD = 8,00 грн., згідно якого повинен сплачувати тіло кредиту та відсотки у розмірі 1608,00 грн. Вказали, що [PERSON] сплачує кредит щомісяця згідно графіку, доданого до кредитного договору № 363\\08 від 05.03.2008 року. Разом з тим, 19.09.2015 р. отримали позовну заяву від банку з вимогою повернути всю суму кредиту за ухилення від щомісячних платежів та сплати відсотків за користування кредитом. Вважають, що оскільки кредит та відсотки по кредиту [PERSON] сплачує щомісячно у розмірі 1650,00 грн., тому прострочених платежів та відсотків перед банком не має. Жодного повідомлення щодо виникнення заборгованості поручитель не отримувала, доказів про їх вручення матеріали справи не містять. Не вбачають підстав для дострокового повернення кредиту. Представник відповідачів [PERSON], що діє на підставі доручення, заперечував проти задоволення позову, просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог в звязку з пропуском без поважних причин строку позовної давності за кредитним договором та додатковими договорами. Вважає, що позивач в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору щодо терміну повернення кредиту з 05.03.2020 року на 15.09.2010 року, виставивши позовні вимоги про стягнення з відповідачів повного розміру кредиту. В даному випадку, на його думку, строк позовної давності у кредитних відносинах між сторонами розпочався з 16.09.2010 року, тобто з дня подання позову до суду про стягнення з відповідачів всієї суми заборгованості за цим кредитним договором. На даний час пройшло майже 5 років з дня виникнення в позивача права на звернення з позовом до суду, що свідчить про пропуск строку давності без поважних причин. Ліквідація банку, на його думку, не може бути підставою для дострокового повернення позики. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що 05.03.2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 363/08, згідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в сумі 10000 доларів США, що складає еквівалент 50500 грн. за курсом НБУ на момент укладення цього Договору, в порядку і на умовах визначених цим Договором, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 106137. (т.1 а.с.7-14, 34) В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором між [PERSON] та ВАТ «ВіЕйБі Банк» 05.03.2008 року укладено договір поруки. (т.1 а.с.31-32) Відповідно до п. 1.1. поручитель солідарно відповідає перед Кредитором за виконання [PERSON] (боржником) зобов'язань у повному обсязі за Кредитним договором № 363/08 від 05.03.2008 року, який укладено між Кредитором та Боржником і додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, згідно з яким Боржнику надано кредит в сум 10 000 (десять тисяч) доларів США 00 центів на споживчі цілі із платою процентів за ставкою 14 % річних, терміном повернення 05 березня 2015 року. Згідно п.3.4. Поручитель погоджується з тим, що при внесення будь-яких змін у Кредитний договір, в тому числі, якщо такі зміни збільшують обсяг відповідальності Поручителя або відбулась новації зобовязання, такі зміни розповсюджуються на цей Договір поруки і на Поручителя та не є підставою для припинення поруки. 13 жовтня 2009 року між [PERSON] та ВАТ «ВіЕйБі Банк» укладений Додатковий договір № 7 до основного Кредитного Договору, яким сторони взаємно підтвердили, що на день укладання цього додаткового договору позичальник має перед [PERSON] поточну заборгованість за основним договором в розмірі 10\~115,45 доларів США 45 центів США. (т.1 а.с.33) Відповідно до п. 1.1.1. додаткового договору кредит надається у формі відкличної мультивалютної непоновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом заборгованості в сумі еквівалентній 148 632. 52 грн. Згідно п. 1.1.3. Додаткового договору № 7 загальний ліміт заборгованості складається з максимального ліміту заборгованості в USD, який становить 7 720,00 доларів США та максимального ліміту заборгованості в UAN який становить 84 247,72 грн. Відповідно до п. 1.3. кредитні кошти надаються строком по 05 березня 2020 року включно. Згідно п. 1.4. за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 20 процентів річних. Відповідно до п. 2.5.1. Позичальник зобовязався щомісячно до дати, встановленої в Графіку, наведеному в Додатку № 1 до Додаткового договору № 7 поповнювати Транзитний рахунок шляхом внесення готівкових коштів в валютах Траншів через касу [PERSON] або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини Кредиту, процентів та інших виплат, встановлених в Графіку. У відповідності до п. 3.3.3. Додаткового договору № 7 позичальник зобовязаний щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами визначеними п.2.5.1 цього Договору. Не пізніше визначеного п.1.3. цього Договору терміну повернути [PERSON] всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу [PERSON] сплачувати можливу неустойку. Пунктом 4.4. Додаткового договору № 7 передбачено, що за неналежне виконання грошових зобов'язань, передбачених п.3.3.3 цього договору, якщо прострочення виконання таких зобов'язань сталось більше ніж на 7 календарних днів, Позичальник сплачує [PERSON] штраф у розмірі 20 відсотків від суми неналежного виконаного грошового зобов'язання, розрахований від суми невиконаних зобовязань, а саме неповерненого Кредиту та/або несплачених процентів та/або плати за обслуговування кредиту, строк виконання яких настав і які не були виконані станом на восьмий календарний день прострочення такого виконання. При цьому, у відповідності до п. 2.7.1. Додаткового договору № 7 до Кредитного договору № 363/08 від 05.03.2008 незважаючи на інші положення Договору, [PERSON] має право вимагати дострокового виконання Боргових зобовязань в цілому, або у визначеній частині у випадку невиконання Позичальником/Майновим поручителем та/або Поручителем своїх Боргових та інших зобовязань за цим Договором та/або умов договору забезпечення. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Цивільні обовязки згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ст.626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Положеннями ст.ст.638,639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Зміна або розірвання договору відповідно до ст.651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, позивач свої зобовязання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання зобовязання, якщо інше не встановлено договором або законом. З ч.1 ст.530 ЦПК України вбачається, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч.1 ст. 610 ЦК України встановлює, що порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч.1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно розрахунку заборгованості за договором відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у звязку із чим станом на 06.01.2017 року має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 61064,75грн., яка складається із: 42651,29 грн. кредит; 927,52 грн. відсотки; 0,00 грн. комісія за РО; 17485,94 плата за пропуск платежів. Із розрахунку заборгованості слідує, що відповідач [PERSON] неодноразово порушував умови кредитного договору від 05.03.2008 року, оскільки не своєчасно та не в повному обсязі сплачував грошові кошти у встановлені договором строк і порядок, що підтвердив в судовому засіданні представник позивача, в звязку з чим утворилася заборгованість. Наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту відповідно до ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 634 ЦК України договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в солідарному порядку з боржника і поручителя підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до вимог Цивільно-процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (принцип диспозитивності цивільного судочинства). Тому суд зобов'язаний залишити заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням. Отже, ухвала Валківського районного суду Харківської області від 11.10.2011 року про залишення позовної заяви без розгляду не має наслідком закриття провадження у справі та не позбавляє позивача права повторно звернутись до суду із тотожним позовом. Таким чином, твердження представника відповідачів про те, що звернення [PERSON] із позовом до суду у 2010 році, є заміною в односторонньому порядку умов Кредитного Договору та додаткової угоди до нього, а саме терміну повернення кредиту з 05.03.2020 року на 15.09.2010 року, а також про те, що строк позовної давності потрібно обчислювати з 16.09.2010 року, є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного цивільного законодавства України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позов та давність - це строк, у межа у якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором, хоча і не своєчасно та не в повному обсязі, є визнанням [PERSON] свого боргу перед позивачем, тому суд не вбачає жодних правових підстав для застосування позовної давності. Оскільки позивач на підставі п.22 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, він у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України стягується з відповідачів в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог судові витрати у справі необхідно покласти на відповідачів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved