Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

В провадженні суду перебуває позов [PERSON] до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Уніка» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] 89\~772, 52 гривень заподіяної матеріальної шкоди, та 25\~000 гривень моральної, завданої ДТП, котра відбулася 04 серпня 2016 року з вини [PERSON], і в котрій було істотно ушкоджено належний позивачу транспортний засіб мотоцикл «Ямаха». Цей транспортний засіб є єдиним джерелом пересування на автодорозі позивача, оскільки останній є особою, з особливими потребами інвалідом І групи загальне захворювання опорно рухового апарату, й зазначений вище мотоцикл (трицикл) був спеціально пристосований для користування [PERSON]. [PERSON] пасивно поставився до наслідків ДТП, жодного разу не потурбувався про стан здоровя позивача, не поцікавився його моральними стражданнями внаслідок ушкодження такого необхідного майна та вимушеним обмеженням свободи пересування. Також позивач просить стягнути з відповідача «Страхова компанія Уніка» 50\~000 гривень заподіяної матеріальної шкоди, в межах ліміту страхування, котрі страховик відмовляється виплачувати за відсутності будь яких законних підстав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить задовольнити з зазначених у позовній заяві підстав. Представники відповідачів вимогу заперечили, про що суду направили відзив на позов. Заслухавши пояснення та здійснивши перевірку доказами доводів представників сторін, Судом встановлені наступні обставини. 04 серпня 2016 року близько 15 год. 45 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом «PEUGEOT PARTNER», д.р.н. BO 0094 AT по вул. Живова у м. Тернополі, порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого водій мотоцикла марки «YAMAHA», д.р.н. ВО 1585 АА позивач [PERSON] змушений був різко змінити напрямок руху та допустив зіткнення з іншими транспортними засобами - припаркованим автомобілем «RENAULT» д.р.н. ВО 1004 ВН, водієм якого є [PERSON] та автомобілем «CHEVROLET» д.р.н. АВ 3212 ВН під керуванням [PERSON]. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 255 грн. Внаслідок зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб - мотоцикл марки «YAMAHA», д.р.н. ВО 1585 АА зазнав значних пошкоджень - фара передня - розбита; показник повороту передній правий та лівий (комплект) - розбиті, розламані; крило переднє - різке порушення первинної форми з різнонаправленою пластичною деформацією; балка вилки передньої права та ліва (комплект) - різке порушення первинної форми з різнонаправленою пластичною деформацією; траверса рульової колонки - наявне порушення геометричних параметрів: покришка колеса переднього - спостерігається невідповідність балансу у вигляді коливання; піввісь передня (в зборі) - наявне порушення геометричних параметрів. За заявою [PERSON] від 06 вересня 2016 року судовим експертом [PERSON] 03.02.2017 року, складений висновок № 970/16 експертного автотоварознавчого дослідження, згідно якого виявлені пошкодження з врахуванням загального характеру та зон розташування цих порушень-деформацій приймаються такими, що відносяться до отриманих внаслідок ДТП. Вартість необхідного відновлювального ремонту для усунення наявних пошкоджень та відновлення транспортного засобу становить 139 772 грн. 52 коп. Згідно змісту цього ж висновку, вартість завданих [PERSON] матеріальних збитків з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу, його складових, складає 45709, 32 гривень. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/6005628 від 18.12.2015 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн., розмір франшизи - нуль. Відповідно до ст. б Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - «Закон «Про ОСЦПВ») страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяі:у життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Таким чином, в розумінні наведеної норми, дорожньо-транспортна за участю мотоцикла марки «УАМАНА», д.р.н. ВО 1585 АА, що мала місце 04 серпня 2016 року є страховим випадком. У ст. 979 ЦК, ст. 16 Закону «Про страхування» № 85/96-ВР роз'яснено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та. виконувати інші умови договору. Позивач 06.09.2016 року звернувся до Приватного акціонерного товариства/ «Страхова компанія «Уніка» із заявою про виплату йому страхового відшкодуванні 13.09.2016 року представником страхової компанії був здійснений огляд пошкодженого транспортного засобу. Листом № 6858 від 21.10.2016 року листом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» було повідомлено [PERSON] про відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування, оскільки відповідно до матеріалів справи встановлено, що транспортний засіб «УАМАНА XV1700», д.р.н. ВО 1585 АА до моменту огляду Страховиком розпочато відновлювальні роботи, посилаючись на п. 37.1.3 ст. 37 Закону «Про ОСЦПВ» - оскільки потерпілим не виконано своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це привело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини або обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. На думку позивача, а рішення страховика суперечить ряду норм Закону «Про ОСЦПВ», зокрема: *ст. 5, згідно якої об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. *п. 22.1 ст. 22, згідно якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Щодо підставності вимог позивача до відповідачів, Суд наголошує на наступному. Перш за усе Суд відзначає належність особи позивача, котрий хоча й не є титульним власником ушкодженого в ДТП транспортного засобу, котрим є гр. [PERSON]Б, проте спірний мотоцикл перебуває в законному володінні позивача, а відтак факт правомірності володіння майном (речове право) є підставою для особи, яка володіє речовим правом, на захист цього права подібного правового висновку дійшов КЦС в складі ВС у провадженні 61-509св18 в постанові від 14.02.2018 року. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV. Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі [PERSON]). Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 [PERSON] відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. (!) Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик, як страхове відшкодування. Вищезазначено, що за заявою [PERSON] від 06 вересня 2016 року судовим експертом [PERSON] складений висновок № 970/16 експертного автотоварознавчого дослідження, згідно якого виявлені пошкодження з врахуванням загального характеру та зон розташування цих порушень-деформацій приймаються такими, що відносяться до отриманих внаслідок ДТП. Вартість необхідного відновлювального ремонту для усунення наявних пошкоджень та відновлення транспортного засобу становить 139 772 грн. 52 коп. Згідно змісту цього ж висновку, вартість завданих [PERSON] матеріальних збитків з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу, його складових, складає 45709, 32 гривень. А тому за недоведеністю належними, допустимими та достатніми доказами буд якої іншої вартості заподіяного матеріального збитку позивачу, на страховика покладається обовязок сплати визначеної експертом суми, як страхового відшкодування 45\~709, 32 гривень, та понесених позивачем витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 1600 гривень. При цьому Судом критично оцінюються доводи страховика щодо підставності відмови у виплаті суми, оскільки така обставина як початок відновлювального ремонту застрахованого ТЗ, за Законом є не може бути підставою відмови у виплаті страхового відшкодування. Більш того, з повідомлення страховика на адресу позивача від 21.10.2016 року вбачається, що дійсною підставою відмови страхової виплати є неможливість, на думку страховика, визначити суму відшкодування, що прямо суперечить дійсним обставинам справи та спростовується висновком експерта [PERSON] від 03.02.2017 року, котрому вдалося визначити необхідні суми. Разом з тим, з приводу вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення 89\~772, 52 гривень, Суд наголошує на такому. Вищезазначену суму позивач обрахував як різницю між визначеною експертом сумою 139\~772, 52 гривень вартості відновлювального ремонту ушкодженого транспортного засобу, та 50\~000 гривень суми страхового відшкодування, котру повинен був виплатити страховик. Дійсно згідно висновку № 970/16 експертного автотоварознавчого дослідження, експертом [PERSON] вартість відновлювального ремонту пошкодженого чи розукомплектованого колісного транспортного засобу визначено в сумі 139\~772, 52 гривень. Допитаний в судовому засіданні в процесуальному статусі спеціаліста, [PERSON] суду показав, що для визначення цієї суми ним бралася до уваги виключно вартість нових оригінальних складових (запчастин), оскільки спірний колісний транспортний засіб є унікальним з тієї причини, що його (ТЗ) було виготовлено спеціально для обслуговування осіб, з особливими потребами. Відтак неможливо на ринку віднайти користовані запчастини, а тому з метою визначення суми [PERSON] послуговувався даними, в тому числі, рахунку фактури від 30.11.2016 року за №301116 ТОВ «Патронат Плюс» (арк.. справи 92). Разом з тим, на виконання ухвали Суду про призначення судової авто товарознавчої експертизи, судовим експертом Хмельницького відділення КНДІСЕ МЮ України, на адресу суду було направлене повідомлення від 26.02.2018 року за №6842\\17-26, згідно змісту котрого вбачається неможливість проведення експертного дослідження у звязку з тією обставиною, що станом на дату огляду ТЗ 16.02.2018 року, мотоцикл знаходився у відновленому стані, що не надало можливості провести експертизу за результатами огляду. Зазначаючи в позові про понесення витрат на ремонт мотоцикла в сумі 139\~772, 52 гривень, позивач жодними належними, допустимими та достатніми доказами не довів цієї обставини сам по собі, взятий до уваги експертом [PERSON], рахунок фактура від 30.11.2016 року за №301116 ТОВ «Патронат Плюс», котрим визначено вартість нових оригінальних запчастин Ямаха в розмірі 143\~826, 26 гривень, за відсутності доказів оплати цього рахунку позивачем (товарних чеків, платіжних доручень, тощо), не може свідчити про понесення [PERSON] витрат на оплату зазначених в рахунку запчастин. Більш того платником згідно рахунку зазначений не [PERSON]М,. а [PERSON], й окрім цього Суд взагалі ставить під сумнів дійсність рахунку, оскільки датою виписки рахунку значиться 30.11.2016 року, а дійсність рахунку до оплати до 10.11.2016 року, тобто платник мав би оплатити вартість запчастин за двадцять днів до дати складання згадуваного рахунку фактури. Також обґрунтований сумнів Суду викликає обставина, що незважаючи на те, що рахунок на сплату за нові запчастини ТОВ «Патронат Плюс», [PERSON]Б до оплати виставлено 30.11.2016 року, уже з відповіді страховика на адресу позивача ще 21.10.2016 року, вбачається що відновлювальні роботи мотоцикла [PERSON] (13.09.2016 року !) було розпочато. При цьому жодних пояснень підтверджених належними, допустимими та достатніми доказами зі сторони позивача про джерела придбання необхідних для відновлювального ремонту запасних частин, їх вартості, а також вартості використаних матеріалів (і яких саме) та проведених робіт з відновлення спірного ТЗ, Суд від позивача не почув і не досліджував. Підсумовуючи викладене суд вважає, що позивачем за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доведено витрачання на ремонт спірного ТЗ коштів в розмірі 139\~772, 52 гривень, а тому відсутні підстави до стягнення з [PERSON] коштів в розмірі 89 7772, 52 гривень. Що ж до стягнення завданої моральної шкоди. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди »встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Суд погоджується, що внаслідок винних дій відповідача [PERSON] позивачу завдано моральноїшкоди, яка полягає в тому, що позивач, будучи інвалідом першої групи загальне захворювання опорно-рухового апарату, пересувається за допомогою інвалідного візка, а мотоцикл є його основним спеціально обладнаним засобом пересування. Відповідно, вихід мотоцикла з ладу потягнув за собою суттєві зміни у звичайному способі життя [PERSON], обмежив його у можливості вільно пересуватися. Крім того, для здійснення ремонтних робіт позивачем було витрачено незаплановані для цього кошти з сімейного бюджету, чим його було поставлено у вкрай скрутне матеріальне становище, ним витрачено масу зусиль та часу для пошуку необхідної суми коштів. В сукупності обставини, що склалися, вимагали від позивача затрат неабияких додаткових зусиль для організації свого звичного способу життя та покращення психологічного стану, осіккльки для Суду є очевидним, що позивач постійно перебував у знервованому стані. Таке становище принизило його як особу з обмеженими можливостями і щодня, до моменту відновлення належного робочого стану мотоцикла, приносило неабиякі моральні страждання; при цьому як встановлено в судовому засіданні [PERSON], будучи завідомо обізнаним про визнання за рішенням суду винним у ДТП за участі позивача, пасивно поставився до наслідків ДТП, жодного разу не потурбувався про стан здоровя позивача, не поцікавився його моральними стражданнями внаслідок ушкодження такого необхідного майна та вимушеним обмеженням свободи пересування. За наведених обставин, Суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 8000 гривень завданої моральної шкоди

Outcome: partial