Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] померла [PERSON], яка є його та [PERSON] матір'ю. Після її смерті відкрилась спадщина на домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS]. Вказане нерухоме майно прийняв [PERSON] (відповідач по справі). Також зазначив, що протягом останніх трьох років хвороби матері саме він здійснював догляд за спадкодавцем, після його смерті організував поховання та поминальний обід, що призвело до певних матеріальних витрат. Брат [PERSON] не доглядав та не відвідував матір, не був на похованні та не приймав фінансово участі у організації похорон. Просив стягнути з [PERSON] (спадкоємця що прийняв спадщину) понесені витрати на поховання [PERSON], померлої [INFO] у сумі 4 309грн. та витрати по сплаті судового збору (а.с.2-4). Оскаржуваним рішенням позов [PERSON] до [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] про стягнення витрат на поховання задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на поховання [PERSON] у розмірі 2 317грн. 12коп. та судовий збір у розмірі 124грн. 08коп. В апеляційній скарзі [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] просить скасувати судове рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 1184 ЦК України, зобов`язав недієздатну особу ([PERSON]) приймати участь в справі в якості відповідача та стягнув з нього витрати на поховання [PERSON], а також судові витрати; поза увагою суду залишилося те, що витрати на поминальний обід не є витратами на поховання та не підлягають відшкодуванню відповідно до ст.1232 ЦК України. Апелянт [PERSON] в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити. Позивач в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.6). [PERSON] також є сином померлої [PERSON], за яким рішенням суду від 03.09.2013р. визнано право власності в порядку спадкування на спадщину у вигляді домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.26, 27). Крім того, рішенням Дзержинського міського суду від 29.03.2010р. [PERSON] визнано недієздатним і призначено опікуном [PERSON] (а.с.23, 24). Позивачем здійснено поховання померлої [PERSON] на що витрачено певні кошти, що не заперечується відповідачем. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено в суді факт і розмір витрат на поховання та поминальний обід та з урахуванням виплат на поховання Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинску в розмірі 1941,88грн., з [PERSON] стягнуто 2317,12грн. та судові витрати. Між тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки воно ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Так, відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Статтею 41 ЦК України передбачено, що: 1. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. 2. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. 3. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. 4. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун ст.1184 ЦК). Відповідно до ст.1184 ЦК України: - 1. Шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини. Обов'язок цих осіб відшкодувати шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, не припиняється в разі поновлення її цивільної дієздатності. 2. Якщо опікун недієздатної особи, яка завдала шкоди, помер або у нього відсутнє майно, достатнє для відшкодування шкоди, а сама недієздатна особа має таке майно, суд може постановити рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, частково або в повному обсязі за рахунок майна цієї недієздатної особи. Статтею 1232 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Таким чином, встановивши факт витрат понесених позивачем на поховання померлої [PERSON], суд першої інстанції помилково стягнув відповідну суму з недієздатної особи [PERSON], тоді як ці витрати слід стягнути з опікуна [PERSON] (до якої саме і звернувся з позовом позивач) за рахунок успадкованого [PERSON] майна. Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Крім того, заслуговують на увагу доводи апелянта щодо безпідставності стягнення витрат на поминальний обід, оскільки він не охоплюється поняттям поховання, а проводиться вже після нього. Тому сума витрачена позивачем на поминальний обід стягненню на його користь не підлягає. З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, тому відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з [PERSON] (за рахунок успадкованого [PERSON] майна) на користь [PERSON] понесених витрат на поховання в розмірі 468,12грн. (витрати 2410грн. - 1941,88грн., сума отримана від УПФУ на поховання). В стягненні суми витраченої на поминальний обід - відмовити. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат та стягуючи з [PERSON] на користь позивача судові витрати, суд першої інстанції не врахував вимог п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», та помилково стягнув з останнього, який є інвалідом ІІ групи (а.с.73), 124гривні 08коп.

Outcome: partial