Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

В серпні 2017 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS], де разом з нею зареєстрована її донька [PERSON], яка більше десяти років не проживає у її квартирі, її фактичне місце проживання невідоме. У звязку з викладеним просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 1 в будинку № 17 по вул. Новосодівська в м. Словянську Донецької області. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі, пояснення надала аналогічні викладеним у заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши позивача та свідка, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.11.2008 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.5) Зазначене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 21053860 від 26.11.2008 року (а.с.6). Відповідно до картки реєстрації в квартирі [ADDRESS], [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою з 11.06.2002 року (а.с.8). Згідно довідки голови Житлово-будівельного кооперативу № 34 «Хімік» № 172 від 04.09.2017 року, в квартирі [ADDRESS], що належить [PERSON] зареєстрована її донька [PERSON] (а.с.13). Викладене також підтверджується показаннями свідка допитаного в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він є кумом і племінником позивача [PERSON] та йому достовірно відомо, що донька останньої вже більше десяти років не мешкає за адресою своєї реєстрації. Він особисто неодноразово був в квартирі [PERSON] та ніяких особистих речей її доньки [PERSON] там не бачив, також зазначив, що позивач не чинила та не чинить перешкод своїй доньці в користуванні квартирою № 1 в будинку № 17 по вул. Новосодівська в м. Словянську. Вирішуючи питання стосовно визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована\~Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Так, відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених\~Конституцією України\~та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1\~ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2\~ст. 5 Господарського кодексу України). Згідно до\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав\~від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316-319 ЦК України). Згідно зі ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що з показань свідка та наданих суду документів достовірно встановлено, що [PERSON]В, була відсутня за адресою квартира [ADDRESS], без поважних на те причин, понад 10 років, будь-яких домовленостей між нею та власником житла в судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає, що вона втратила право на користування вказаним житловим приміщенням. Суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2\~ст. 405 ЦК України, який передбачає втрачання права користування житлом члена сімї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірній квартирі не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню. \~

Outcome: approved