Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

В серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DOKHNN00000047 від 12 вересня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму лишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушенням взятих зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 07 серпня 2013 року має заборгованість в розмірі 48255,84 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідача. Рішенням Червоногвардійського районного суду міста Макіївки Донецької області від 25 листопада 2013 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 48255,84 гривень. Вирішено питання про судовий збір. В апеляційній скарзі відповідач [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог або зменшення суми нарахованої пені. Апелянт зазначає, що Банк звернувся до суду поза межами трирічного строку позовної давності. Апелянт ставить під сумнів розмір заборгованості, а також суми штрафних санкцій та відсотків, розраховані позивачем. Крім того, апелянт вважає, що суд безпідставно не задовольнив його заяву про зменшення розміру неустойки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «Приватбанк» Кахраманов Р.Н. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін. Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено і це вбачається з матеріалів справи, що 12 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DOKHNN00000047, за умовами якого відповідач отримав строковий кредит на споживчі цілі у розмірі 15000 гривень терміном на 60 місяців з 12 вересня 2008 року по 12 вересня 2013 року зі сплатою 36 відсотків на рік на суму залишку за кредитом (а.с.7-8). Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами кожного місяця. Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за кредитним договором станом на 07 серпня 2013 року становить 48255,84 гривень, яка складається: 13181,39 гривень заборгованість за кредитом; 7691,47 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 24351,86 гривень пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 459,13 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом; 250,00 гривень штраф (фіксована частина); 2285, 99 гривень штраф (процентна складова) (а.с.5-6, 35-49). Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушуються умови укладеного договору по своєчасному поверненню суми кредиту та сплаті відсотків за користування ним. Відмовляючи відповідачу у зменшенні розміру пені, суд першої інстанції послався на те, що розмір пені лише у 1,8 рази перевищує суму заборгованості по тілу кредиту, що не може вважатися такою, що значно перевищує розмір збитків. Проте повністю погодитися з зазначеними висновками суду неможливо з наступних підстав. Згідно з вимогами частин 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона забов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено кредитний договір, який укладено з дотриманням письмової форми договору, договір нікім не оспорений та не скасований, а тому повинен виконуватися належним чином. Відповідач [PERSON] при укладанні договору надав згоду, про що зазначено в заяві разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами між позичальником і банком кредитно-заставний договір, засвідчивши її своїм підписом. Пунктом 5.5 укладеного сторонами договору про надання споживчого кредиту передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користуванні кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. З матеріалів справи вбачається, що останній платіж відповідачем був зроблений 12 лютого 2010 року, у зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленому договором. У відповідності до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість, яка утворилась внаслідок порушення відповідачем умов Договору, підлягає стягненню з [PERSON] Проте, висновки суду в частині визначення розміру заборгованості, з урахуванням визначення розміру пені, неможливо вважати правильними. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність застосовується в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В судовому засіданні представник позивача зазначив, що наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором, в тому числі щодо нарахування пені, був проведений за весь час виникнення грошового забов*язання. При цьому, представником позивача були надані письмові пояснення, з яких вбачається, що заборгованість по пені з 07 серпня 2012 року по 07 серпня 2013 року складає 1690,37 гривень. Отже, суд першої інстанції не звернув уваги на положення ст. 258 ЦК України та безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення пені в повному обсязі в розмірі 24351,86 гривень, не врахувавши, що з позовом до суду позивач звернувся лише в серпні 2013 року. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № DOХRRX86660247 від 24 червня 2007 року, яка склалась станом на 28 березня 2013 року у розмірі 25594,35 гривень, з яких заборгованості за кредитом становить 13181,39 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом становить 7691,47 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом становить 459,13 гривень, пені за несвоєчасне виконання забов*язань за договором становить 1690,37 гривень, штраф (фіксована частина) в розмірі 250 гривень, штраф (процентна складова) в розмірі 2285,99 гривень. Згідно до вимог ст.88 ЦПК України суд, задовольняючи позовні вимоги, стороні, на користь якої ухвалено рішення присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно до квитанції, при подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 482,56 гривень, в зв'язку з чим, з [PERSON] на користь банку підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 255,94 гривні. З урахуванням того, що при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, апеляційний суд змінює рішення в частині стягнення розміру пені та судового збору і ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial