Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

В своєму позові [PERSON] посилається на те, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] і її право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно. [PERSON] з її згоди був зареєстрований в її будинку, як чоловік її доньки. З серпня 2013 року відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, в будинку відсутні належні йому речі, а 22.04.2014 року шлюб між її донькою та відповідачем розірваний. Завідувачем Сокирянського районного сектору Державної міграційної служби їй відмовлено у знятті з реєстрації в будинку відповідача та рекомендовано звернутися з позовом до суду. Посилаючись на ст.405 ч.2 ЦК України, просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в належному їй житловому будинку [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги повністю підтримує та просить розглянути справу без її присутності. Згідна на заочний розгляд справи. Будучи належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи, відповідач у судове засідання повторно не з'явився та про причини своєї неявки суду не повідомив, а тому є всі підстави розглянути справу у його відсутності. За таких обставин та у відповідності до положень ст. 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З досліджених наявних у справі письмових доказів судом встановлено, що згідно договору дарування від 10.11.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] і її право власності зареєстровано Чернівецьким обласним бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №4, сторінка №242, за реєстровим №572. Із копії будинкової книги будинку [ADDRESS] вбачається, що в даному будинку з 04.10.1991 року зареєстрований [PERSON] Копією рішення Сокирянського районного суду від 08.04.2014 року по справі №2/722/201/14 встановлено що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12.12.2014 року, складеного депутатом Сокирянської міської ради Дидак А.В. та засвідченого секретарем Сокирянської міської ради Гуменним О.О. судом встановлено, що відповідач з серпня 2013 року, тобто більше року в належному [PERSON] житловому будинку, в якому він зареєстрований, фактично не проживає. Рішенням завідувача Сокирянського районного сектору ДМС у Чернівецькій області від 11.11.2014 року відмовлено [PERSON] у зняття з реєстраційного обліку в її будинку [PERSON] та запропоновано їй звернутися з позовом до суду. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1383-1У (надалі - Закон) реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст.7 вищезазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто, питання реєстрації місця проживання особи відносяться до категорії понять, які регулюються житловим законодавством. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідач фактично не проживає в будинку позивача без поважних причин та відсутній в даному будинку з серпня 2013 року, тобто більше одного року. За таких обставин, є всі передбачені законом підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в належному позивачу житловому будинку, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі ст. 405 ч.2 ЦК України, ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1383-1У та

Outcome: approved