Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

В провадженні суду перебувала справа № 752/10111/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання поруки припиненою, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання пунктів договору позики недійсними. 19.06.2019 року представник позивача звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо зазначення в резолютивній частині рішення від 12.03.2018 року у справі № 752/10111/18 про стягнення заборгованості в розмірі 127750 грн. 00 коп. за пунктом 3.2 Договору позики № 2 від 23.11.2016 року. В обґрунтування заяви зазначено, що при ухвалені рішення по суті позовних вимог судом не було взято до уваги письмові пояснення сторони позивача, відповідно до яких було уточнено те, що позивач звернулась до суду про стягнення заборгованості за п. 3.2 Договору позики № 2 від 23.11.2016 року та позивачем не було заявлено вимог на іншу частину боргу - 30000 доларів США, які позичальник мав сплатити позикодавцю до 23.11.2017 року, згідно п. 3.3. Договору. Представник позивача вважає, що в резолютивній частині рішення суду має бути деталізовано пункт договору, за яким стягується заборгованість в розмірі 127750,00 грн., у зв`язку з чим просить винести додаткове рішення. Сторони в судове засідання не з`явились. в зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути заяву без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, вивчивши зміст поданої до суду заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що в травні 2018 року позивача [PERSON] через свого представника адвоката Маковецьку М.Ю. звернулась в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначила, що 23.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 2, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу [PERSON] у власність до 23.11.2017 року грошові кошти в сумі 37560 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти до 23.11.2017 року. 14.06.2017 року між сторонами була підписана додаткова угода до договору позики від 23.11.2016 року, відповідно до умов якої було погоджено інші строки погашення заборгованості. На дату звернення з даним позовом відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 127750 грн., а тому позивач вимушена була звернутись до суду за захистом своїх прав та просила суд стягнути солідарно із боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] суму заборгованості в розмірі 127750 грн., а також судові витрати у справі. З матеріалів справи вбачається, що будь-яких заяв про уточнення позовних вимог у передбачений процесуальним законом спосіб стороною позивача в ході розгляду справи до суду подано не було, та рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.03.2019 року, позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, - був задоволений частково. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики № 2 від 23.11.2016 року, - в розмірі 127 750 (сто двадцять сім тисяч сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп., а також судовий збір в сумі 1277 (одна тисяча двісті сімдесят сім) грн. 50 коп. В іншій частині вимог відмовити. Крім того, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання поруки припиненою, - було відмовлено. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання пунктів договору позики недійсними, - також було відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.05.2019 року, було прийнято відмову представника [PERSON] - адвоката Москаленко А.В. від апеляційної скарги на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.03.2019 року у даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Даний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним. Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 5 ст. 270 ЦПК України, при порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Беручи до уваги те, що під час ухвалення судового рішення судом було розглянуто всі вимоги позивача, зазначені в позовній заяві, дана оцінка всім доводам та доказам, які надав позивач, на підставі чого ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог, та в ході розгляду справи стороною позивача не уточнювались позовні вимоги в передбачений процесуальним законом спосіб, суд вважає, що законні підстави для ухвалення додаткового рішення в даному випадку відсутні. Посилання представника позивача на те, що в письмових поясненнях було уточнено позовні вимоги з посиланням на пункт договору, за яким наявна заборгованість, однак, при вирішенні спору по суті суд їх до уваги не прийняв, а відтак наявні підстави для ухвалення додаткового рішення, суд відкидає, оскільки, чинним цивільним процесуальним кодексом чітко встановлений порядок уточнення позовних вимог стороною у справі, останнє, стороною позивача в ході розгляду справи здійснено не було та судом при вирішення спору по суті були взяті до уваги позовні вимоги в пред`явленій позивачем редакції. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення є безпідставною, а відтак в її задоволенні слід відмовити. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed