Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

в позові вказано, що 23/04/2008 р. ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] уклали кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачці надано позику в сумі 97760 доларів США на строк та умовах, що вказані в договорі. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки квартири в м. Івано-Франківськ. в наступному ПАТ «Укрсиббанк» та позивач уклали договір факторингу, яким передали права вимоги ПАТ «Укрсиббанк» до відповідачів. З урахуванням уточнень до позову позивач просив стягнути солідарно з відповідачів 171096,72 доларів США по курсу на момент ухвалення рішення та судовий збір. Представник позивача надав суду заяву про підтримання позову, в якій просив розглянути спір без його участі. В судовому засіданні представник відповідача надала суду пояснення про те, що позивач не є фінансовою установою, не має генеральної ліцензії НБУ для надання фінансових послуг у виді нарахування процентів на кредит у іноземній валюті, а тому не має права на проценти з моменту укладення договору факторингу. При цьому представник відповідача повідомила суд про визнання відповідачами та нею від їх імені позову в частині, що вказана в додатку до договору факторингу, а саме 95582,67 доларів США кредиту, 41904,28 доларів США процентів. Також представник відповідача надала суду пояснення про те, що, оскільки [PERSON] є поручителем, а в ст. 559 ЦК України встановлено строк відповідальності поручителя, вимогу про виплату грошових коштів він отримав тільки 31/01/2009 р., тому він визнає позов тільки в частині, що і відповідачка [PERSON] за додатком №1 до договору факторингу з урахуванням строку позовної давності, застосованого до строку пред`явлення позивачем вимоги до відповідача. Також в судовому засіданні представник відповідачів надала пояснення про те, що вона визнає обставину отримання позики та укладення договору поруки [PERSON] з ПАТ «Укрсиббанк». Судом встановлено наступні обставини. 23/04/2008 р. ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] уклали кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачці надано позику в сумі 97760 доларів США на строк та умовах, що вказані в графіку платежів, але не пізніше 2038 р. В додатку №1 до договору встановлено графік платежів щодо повернення позики. 23/04/2008 р. ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки на забезпечення договору позики. 09/07/2014 р. позивач склав вимогу до [PERSON] про повернення позики і зверненні стягнення на іпотеку. Відповідно до виписки із додатку №1 до договору факторингу розмір невиконаного зобов`язання складає 41904,28 доларів США процентів, договір поруки з відповідачем укладено 23/04/2008 р. Відповідно до договору факторингу №4 від 11/06/2012 р. ПАТ «Укрсиббанк» передало ТзОВ «Кей-колект» права вимоги до своїх боржників. 23/04/2008 р. ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] уклали договір поруки, відповідно до якого відповідач зобов`язався за виконання відповідачкою умов зазначеного договору позики. 09/07/2014 р. позивач склав вимогу на ім`я відповідача. Відповідно до ст. 31 ЦПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково. Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже визнані представником відповідача обставини та розміри вимог позивача до відповідачів не підлягають доказуванню на підставі ст. 61 ЦПК України в тому числі і визнання позову від імені двох відповідачів в частині суми боргу на момент укладення позикодавцем договору факторингу. До спірних відносин сторін підлягає застосуванню положення ст. 264 ЦК України, відповідно до змісту якої перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Отже визнання боргу є обставиною, що перериває строк позовної давності. Разом з цим відповідно до п. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Вимогу про дострокове погашення зобов`язання за договором позики позивач пред`явив відповідачам 09/07/2014 р. Звернення до суду мало місце 04/11/2014 р. Отже звернення до суду з позовом до поручителя здійснено позивачем з дотриманням строку, передбаченого в п. 4 ст. 559 ЦПК України. Крім цього представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні визнала позов і від імені вказаного відповідача в частині визнання позову, в якій визнала його від імені [PERSON], що зазначена в додатку до договору факторингу. Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України 6-170цс13 непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням. Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. В свою чергу відповідно до правової позиції Верховного Суду України 6-33цс 12 від 23 травня 2012 року умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму. Отже застосування положень п. 4 ст. 559 ЦК України не застосовуються із положеннями ЦК України про позовну давність. При цьому відповідно до п. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Тому з урахуванням зазначених правових норм та визнання позову в частині вимог позивача в розмірі, визначеному на момент укладення договору факторингу положення ЦК України про позовну давність та, правові наслідки її пропуску не можуть бути застосовані в даному спорі. Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже умови договору позики підлягають належному і повному виконанню. Разом з цим відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). В ст. 1078 ЦК України вказано, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ст. 1082 ЦК України вказано, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. В ст. 1084 ЦК України вказано, що, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Однак відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються послуги факторингу. В ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та\~порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. При цьому гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Відповідно до ст. 159 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Так, позивачем не надано суду доказу того, що він є фінансовою установою, може надавати позики за рахунок залучених коштів під виплату процентів в іноземній валюті, здійснює надання факторингових фінансових послуг. Разом з цим в ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1\~ст. 554 ЦК України). Отже законом встановлено солідарну відповідальність поручителя за виконання обов`язків боржника. У абз. 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» вказано, що у разі пред'явлення позову про стягнення іноземної валюти у мотивувальній частині рішення зазначається про переведення іноземної валюти в національну валюту за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст.\~192, ч. 3 ст.\~533 ЦК України;\~Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 30.03.2012 № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Так, курс НБУ щодо долара США на 05/11/2015 р. встановлено 2308.1425 гривень за 100 доларів, який підлягає застосуванню при визначенні суми боргу, визнаної представником відповідачів, в національній валюті. Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В п. 1 ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає до задоволення. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial