Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

В позові [PERSON] вказала, що [INFO] померла мати її чоловіка - [PERSON]. 17 лютого 1997 року на ім'я [PERSON] було виписано Сертифікат на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «ім. Калініна», розміром 7,00 в умовних кадастрових гектарах, однак державний акт отримано не було у зв'язку з її смертю. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все її майно, проте зазначена земельна ділянка не була включена до спадкового майна, оскільки сертифікат був виписаний вже після смерті спадкодавця. Спадкоємцем померлої став її син [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. За життя [PERSON] її син проживав з нею та доглядав за померлою. Після її смерті він, як спадкоємець, користувався та розпоряджався її майном. Після смерті [INFO] [PERSON] його прямим спадкоємцем стала дружина (позивач по справі), яка фактично прийняла спадщину, вступивши у фактичне володіння всім спадковим майном. Позивач зверталась до Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), яка належала [PERSON], спадкоємцем якої був її син [PERSON], проте постановою їй було відмовлено у видачі свідоцтва та рекомендовано звернутись до суду. Позивач зазначає, що про існування сертифікату на право на земельну частку (пай) не їй стало відомо по факту його отримання у 2018 році, а тому позивач просить визнати за нею у порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) площею 7,00 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) по колишньому КСП «ім. Калініна», що належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату [NUMBER] на право на земельну частку (пай). В підготовче судове засідання позивач не з'явилась, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Представник відповідача - Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області в підготовче судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відзиву на позов не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області в підготовче судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Василівського відділу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області в підготовче судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (частина 3); ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (частина 4). Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина 1); у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 15 серпня 1996 року (а.с.8). [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 04 листопада 1999 року (а.с.10). Той факт, що померлі [PERSON] та [PERSON] доводяться друг другу рідними матір'ю та сином підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно [NUMBER] від 07 квітня 1949 року (а.с.09). Той факт, що померлий [PERSON] доводився позивачу чоловіком підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] що знаходиться матеріалах справи (а.с.13). Відповідно до сертифікату [NUMBER] на право на земельну частку (пай) виданого на ім'я [PERSON], їй передано у власність земельну частку (пай) розміром 7,00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Калініна на території Малобілозерської сільської ради Василівського району запорізької області (а.с.14). Як вбачається з матеріалів справи, державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області Косаревською М.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 листопада 2018 року, відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, у зв'язку з тим, що відсутні докази, що факти вступили в управління володіння спадковим майном та рекомендовано звернутись до суду для вирішення даного питання (а.с.15). Згідно висновку зі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 21 березня 2019 року та звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення, оціночна вартість земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,00 га за адресою: Запорізька область, Василівський район, КСП ім. Калініна Малобілозерської сільської ради, що перебувала у власності [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну ділянку (пай), серія [NUMBER] від 17 лютого 1997 року становить 62 887,70 грн. (а.с.16, 17-28). Відповідно до акту про встановлення факту спільного проживання та догляду за померлою, виданого депутатом Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, за адресою: [ADDRESS] до дня смерті [INFO] проживала [PERSON]. За життя, зі слів сусідів, за померлою доглядав її син [PERSON], який помер [INFO] та онук [PERSON]. Після її смерті, вони займались організацією похорон та фактично прийняли усе майно, яке належало померлій (а.с.36). З матеріалів чинної спадкової справи №325 за 2000 рік, заведеної Дніпрорудненської державної нотаріальної контори, після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.54), вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом, після смерті [PERSON], 11 серпня 2000 року звернулась [PERSON] (а.с.54 зворот) та з заявою від 25 травня 2000 року про відмову від прийняття спадщини звернулись [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.56). Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру №55799870 від 10 квітня 2019 року спадкова справа №325/2000 після смерті [PERSON]. який помер [INFO] - чинна (а.с.70 зворот-71). Згідно відповіді в.о. завідувача Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області від 11 квітня 2019 року, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася (а.с.73, 74, 75). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, в редакції що діяла на момент відкриття спадщини після смерті батька позивача, спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка [PERSON], який в свою чергу за життя належним чином прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], вона звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], але у зв'язку з відсутністю підтвердження факту вступу в управління володіння спадковим майном позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved