Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

В провадженні судді Біляївського районного суду Одеської області Горяєва І.М. знаходиласть вищезазначена справа, у зв'язку з відстороненням від здійснення правосуддя судді Горяєва І.М., повторним розподілом справа була розподілена судді Біляївського районного суду Одеської області Бурану В.М. Ухвалою судді Буран В.М. від 26.02. 2019 року справу прийнято до свого провадження. Заявник звернувся до суду з вказаною заявою, яку мотивує тим, що [INFO] року померла його мати - [PERSON]. У встановленому законом порядку 31.07.2018 року він звернувся до Новомиргородської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, 17.08.2018 року за Вих. 3991/02-31 ним було отримано письмову відповідь приватного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що неможливо встановити родинні відносини між спадкодавцем і спадкоємцем. В свідоцтві про смерть прізвище матері заявника вказано як [PERSON], а у свідоцтві про народження заявника - «[PERSON]», так само як і його прізвище, що підтверджує факт родинних відносин між ними. Враховуючи вищевказане, заявник звернувся до суду з відповідною заявою. Заявник в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просить розглядати заяву за його відсутності, на вимогах вказаних в заяві наполягав та просив задовольнити (а.с. 30). Заінтересовані особи в судове засідання не з'явились, але надали до суду заяви в яких просять розглядати справу у їх відсутність, вимоги заявника визнають в повному обсязі та повністю їх підтримують (а.с. 24-29). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER], прізвище заявника [PERSON]. (а.с. 4). Судом встановлено, що 16.02.2018 року Новомиргородським районним ВДРАЦС ГТУЮ у Кіровоградській області видано свідоцтво про смерть матері заявника - [PERSON] [INFO] року народження, яка померла [INFO] року, актовий запис 37 (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON]. серії [NUMBER] виданого Камянською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області прізвище матері зазначено, як [PERSON] (а.с. 7). Тобто, враховуючи викладене, встановлено, що на момент складання свідоцтва про народження [PERSON]. серії [NUMBER] виданого Камянською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області, прізвище заявника було зазначено «[PERSON]», так само зазначено і прізвище його матері - «[PERSON]», що підтверджує їх родинні стосунки. Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно роз'яснень, які містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява [PERSON]. обґрунтована, встановлення вказаного факту має для нього юридичне значення та від нього залежать майнові права заявника, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved