Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позову сторона позивача посилалась на ті обставини, що [PERSON] постійно проживає та зареєстрований в [INFO] та після вселення до даної квартири в 2004 році почав користуватись нежитловим приміщенням, розташованим у дворі даного будинку, за власні кошти зробив відновлювальний ремонт приміщення. Виходячи з викладеного, [PERSON] звернувся з даним позовом до суду, в якому просив визнати за ним право власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: місто Одеса, вулиця Михайлівська, 12/15. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, але від представника особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Представник Одеської міської ради у судове засідання не зявилась, міська рада повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, представник була ознайомлена з матеріалами справи, причини неявки представника суду не відомі. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом було встановлено, що на підставі ордера на жиле приміщення №5991 серії МР, виданого Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради 23 червня 2003 року, [PERSON] набув право користування та вселився в квартиру [ADDRESS], жилою площею 30,0кв.м. У дворі вказаного будинку розташоване нежиле приміщення, яким з початку 2004 року користується [PERSON] Позивачем за власні кошти був зроблений відновлювальний ремонт приміщення, яке утримується та використовується в якості підсобного [PERSON] на власний розсуд, що підтверджується листом голови ОСББ «Михайлівське» №104 від 02 серпня 2016 року. Згідно висновку №24 судової будівельно-технічної експертизи від 14 грудня 2016 року, складеного судовим експертом [PERSON] (ПП «Відкриття»), нежитлове приміщення, яке розташоване у дворі будинку №12/14 по вулиці Михайлівській у місті Одесі, загальною площею 24,5кв.м. знаходиться у доброму технічному стані, відповідає будівельним, санітарно-технічним, протипожежним вимогам та може використовуватись в якості нежитлової будівлі. Таким чином суд дійшов висновку, що [PERSON] почав відкрито користуватись спірним приміщенням з 2004 року. В силу ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як регламентує ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять, а на рухоме майно через пять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. В силу п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Як розяснює п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Виходячи з викладено, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог [PERSON], у звязку з чим вважає можливим задовольнити заявлений позов.

Outcome: approved