Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних та індексу інфляції за договором позики. Позовні вимоги мотивовано тим, що 28 жовтня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області було ухвалено рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволено частково. Дане рішення суду було звернуто до виконання та 26 листопада 2015 року державним виконавцем Замостянського відділу ДВС Вінницького МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. На сьогоднішній день борг позивачу не повернутий. Таким чином, станом на 05.08.2016 року у відповідача виникла заборгованість зі сплати трьох відсотків річних від простроченої суми в розмірі 13\~851,56 грн. та індекс інфляції 45\~853,73 грн. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на його користь суму трьох відсотків річних від простроченої суми, яка складає 45\~853,73 грн. та індекс інфляції від простроченої суми у розмірі 45\~853,73 грн., а також понесені судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, надіславши на адресу суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності.\~\~Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2015 року позов [PERSON] задоволено частково та з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики від 26.05.2015 року стягнуто: 595\~503,00 грн. боргу за договором позики; 2901,61 грн. 3% річних; 9034,14 грн. інфляційні, а також 3122,71 грн. судового збору (а.с. 8). Зі змісту даного рішення вбачається, що відповідно до розписки про отримання коштів від 26.05.2015 року відповідач [PERSON] позичила 30\~000,00 дол. США у [PERSON] на строк до 12.06.2015 року. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що вищевказане рішення суду було звернуто до виконання та головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 1 липня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/20234/15-ц (а.с. 10). Крім того, постановою головного державного виконавця Замостянського відділу ДВС Вінницького МУЮ від 23.10.2015 року було накладено арешт на грошові кошти, рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] (а.с. 9). Разом з тим слід зазначити, що вищевказане рішення суду на даний час не виконане. За змістом ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обовязку позичальника сплати суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Аналогічні положення містить й правовій позиції Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року, висловленій в постанові №6-369цс15. Також, суд звертає увагу на те, що розрахунки суми трьох відсотків річних та індексу інфляції від простроченої суми, зроблені позивачем, вірні та відповідають вимогам законодавства. Частиною 1 статті 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інрересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3% річних та індексу інфляції за договором позики знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 597,05 грн. витрат на оплату судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved