Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про стягнення боргу за борговою розпискою в якому просила стягнути з Відповідача на її користь суму боргу 159 430,00 грн. (а.с.2-3). Свої вимоги Позивач мотивувала тим, що 22 серпня 2011 року вона як позикодавець передала Відповідачу, як позичальнику грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США, що станом на день передачі позики склало 159 430,00 грн. за курсом НБУ на день передачі грошових коштів. Відповідач зобов'язався повернути вказану суму грошових коштів не пізніше 01.11.2011 року. Тобто між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження чого було оформлено письмову розписку. В порушення умов договору, Відповідач грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США після настання граничного строку повернення позики, - не повернув. Враховуючи, що до сьогоднішнього часу Відповідач ухиляється від повернення суми боргу з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.15-17), Позивачка просила стягнути з Відповідача на свою користь суму боргу 20 000,00 доларів США з урахуванням процентів, передбачених ст. 1048 ЦК України за період з 22.08.2011р. по 06.11.2014р. в сумі 5 097,77 доларів США та 3% річних за період з 02.11.2011р. по 06.11.2014р. в сумі 808,22 доларів США, що разом становить 26 905,99 доларів США, що станом на 07.11.2014р. становить у гривневому еквіваленті 375 338,56 грн. В судовому засіданні представник Позивачки - [PERSON] підтримав заяву про збільшення позовних вимог та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.. Як встановлено в судовому засіданні, 22 серпня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики (Договір позики), згідно якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 20 000,00 доларів США, а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути суму позики до 01 листопада 2011 року, що підтверджується розпискою відповідача від 22.08.2011р. (а.с. 4-копія, а.с. 25-оригінал). За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, у встановлений сторонами строк та по теперішній час Відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позики та не повернув Позивачу 20 000,00 доларів США. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав зобов'язання передбачене Договором позики від 22 серпня 2011 року щодо повернення позивачеві суми позики, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення на його користь з відповідача суму позики у розмірі 20 000,00 доларів США є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з Відповідача трьох відсотків річних за період з 02.11.2011р. по 06.11.2014р. в сумі 1 808,22 долари США та нарахованих процентів у відповідності до ст. 1048 ЦК України за період з 22.08.2011р. по 06.11.2014р. в сумі 5 097,77 доларів США, суд виходить з наступного. За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки заборгованість [PERSON] перед позивачем обчислюється не в національній валюті України, а в іноземній валюті, то помісячний інфляційний індекс не враховується, а стягненню підлягають лише три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у зв'язку з простроченням останнім виконання грошового зобов'язання. Разом з тим, відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, враховуючи положення вказаної статті, суд вважає, що відсотки на підставі ст. 1048 ЦК України підлягають стягненню лише у період дії Договору позики, тобто з 22.08.2011р. по 01.11.2011р. При цьому, перевіривши у судовому засіданні правильність розрахунків, наведених представником позивача у заяві про збільшення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних від простроченої суми заборгованості у сумі 1 808,22 долари США та частково проценти від суми позики у відповідності до ст. 1048 ЦК України в сумі 305,75 доларів США. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.10 ЦПК України). За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Враховуючи викладене, позовні вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з Відповідача на користь Позивача боргу за договором позики у загальній сумі 20 000,00 доларів США, 3% річних за період з 02.11.2011р. по 06.11.2014р. в сумі 1 808,22 долари США, нарахованих процентів за договором позики за період з 22.08.2011р. по 01.11.2011р. в сумі 305,75 долари США, а всього 22 113,97 доларів США. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 594,30 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 253, 525, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: partial