Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом Військової академії (м. Одеса) до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод в користуванні приміщенням. В обґрунтування своєї позиції, зазначає, що [PERSON] на квартирному обліку в житловій комісії Військової академії не перебуває, має у власності Ѕ квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . При проведенні інвентаризації фондів в/м 17, комісією виявлено, що приміщення 208 в буд. 87 військового містечка [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] займає відповідач разом з сім`єю, який не є ані військовослужбовцем, ані працівником ЗСУ. А відтак відсутні будь-які правові підстави для подальшого зайняття відповідачами приміщення [ADDRESS] . Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи просив ухвалити рішення з урахування інтересів дитини, надав до суду висновок щодо недоцільності виселення відповідачів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Матеріалами\~справи встановлено, що [PERSON] проходив службу в Збройних Силах України з 01.08.1990 року по 27.11.2006 року. При цьому, в період з 26.11.1996 року по 27.11.2006 року [PERSON] проходив військову службу на різних посадах в Одеському інституті Сухопутних військ. Данні обставини підтверджуються записами у військовому квитку [PERSON] . Серія [NUMBER] . З 11.07.1994 року по 26.11.1996 року [PERSON] перебував на квартирному обліку у військовій частині [NUMBER] як військовослужбовець, що потребує поліпшення житлових умов. Це підтверджується довідкою № 15 від 24.03.2003 року, виданою начальником КЕЧ Миколаївського гарнізону. Рішення житлової комісії інституту Сухопутних військ від 16.11.2002 року майора [PERSON] прийнято на квартирний облік та включено в чергу на отримання житлових приміщень з 22.11.2000 року, склад сім`ї 1 особа, що слідує з витягу з протоколу № 9 засідання житлової комісії ОІСВ від 16.11.2002 року. У 1997 році [PERSON] разом із дружиною [PERSON] на підставі дозволу начальника Одеського інституту Сухопутних військ були вселені у кімнату 208 гуртожитку для сімей офіцерів, який належав інституту і був розташований на його території за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується доданою позивачем до своєї позовної заяви копією рапорту [PERSON] з проханням про вселення його до гуртожитку загальновійськового факультету на якому начальником Одеського інституту Сухопутних військ у письмовому вигляді надано дозвіл на таке вселення. Ця обставина визнається відповідачами. До теперішнього часу [PERSON] зі своєю сім`єю постійно проживає та зареєстровані у кімнаті [ADDRESS] зазначеного гуртожитку. Разом з [PERSON] і [PERSON] мешкають їх діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Місце проживання [PERSON] , [PERSON] та їхніх дітей зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 22.11.2000 року, [PERSON] зареєстрована за цією ж адресою з 30.09.2005 року, [PERSON] зареєстрований з 30.09.2005 року, а [PERSON] - з 30.08.2010 року. Факт проживання та реєстрації [PERSON] , [PERSON] та їхніх дітей за зазначеною адресою підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та прописку), виданою Військовою академією (м. Одеса) [PERSON] 07.05.2012 р. за № 22/7/63Ц62, довідками (виписками з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію), виданими Військовою академією (м. Одеса) [PERSON] 29.07.2014 р. за № 159 і 14.12.2016 р. за № 513. Цей же факт доводиться доданою позивачем до своєї позовної заяви довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію), виданою [PERSON] . Військовою академією (м. Одеса) у 2018 році та відмітками у паспортах [PERSON] та [PERSON] про реєстрацію місця проживання. Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 14.11.2006 року № 387 підполковника [PERSON] , старшого викладача кафедри озброєння бойових машин та вогневої підготовки загальновійськового факультету Одеського інституту Сухопутних військ, було звільнено з військової служби у запас за пунктом 63 підпункт «г» (у зв`язку зі скороченням штатів). При цьому, в пункті 9 зазначеного наказу вказано, що підполковник [PERSON] звільняється у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України. Це підтверджується витягом з наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 14.11.2006 року № 387. Наказом начальника Одеського інституту Сухопутних військ (по стройовій частині) від 27.11.2006 року № 254 підполковника [PERSON] , старшого викладача кафедри озброєння бойових машин та вогневої підготовки загальновійськового факультету Одеського інституту Сухопутних військ, було виключено із списків особового складу інституту, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Малиновського РВК м. Одеси. При цьому, в параграфі 1 зазначеного наказу вказано, що підполковник [PERSON] житлом від МО України не забезпечувався, звільняється з залишенням в гарнізонній черзі для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду МО України. Це підтверджується витягом з наказу начальника Одеського інституту Сухопутних військ (по стройовій частині) від 27.11.2006 року № 254. Забезпечення житлом військовослужбовців, які були звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, є однією з державних гарантії соціального захисту таких осіб. Ці гарантії знайшли своє відображення та були закріплені у Законі України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей». Так, пунктом 8 статті 1 вказаного Закону (в редакції від 31.03.2005 року, що діяла на момент звільнення [PERSON] з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України), було встановлено, що особи, які звільнилися з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення забезпечуються житловими приміщеннями у порядку, передбаченому законодавством, або мають право на одержання кредитів на індивідуальне будівництво чи придбання житла з погашенням їх за рахунок коштів Державного бюджету України. Наведені норми Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» кореспондуються з нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. А згідно частини 9 цієї ж статті військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. У свою чергу порядок забезпечення військовослужбовців житлом врегульований постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями». Згідно пункту 29 зазначеного Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла. А відповідно до приписів пункту ЗО зазначеного Порядку військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. З аналізу наведених правових норм вбачається, що на [PERSON] , як на звільненого із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України військовослужбовця, та на членів його сім`ї розповсюджуються певні державні гарантії соціального захисту, які полягають в обов`язку держави позачергово забезпечити цих осіб житлом для постійного проживання. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Виходячи з аналізу норм статей 124 і 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено робітників і службовців, які хоча і припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, але відносяться до осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, а також до осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників. Слід зазначити, що будівля 87, що розташована за адресою: [ADDRESS] , фактично є гуртожитком та багато років використовувалась під тимчасове житло для безквартирних військовослужбовців та членів їх сімей. [PERSON] за рішенням командування Одеського інституту Сухопутних військ, в якому він на той час проходив військову службу, була надана жила площа в розташованому на території цього інституту за адресою: [ADDRESS] , гуртожитку для сімей військовослужбовців, та він разом з дружиною [PERSON] і дітьми - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вселився в кімнату № 208 зазначеного гуртожитку. При цьому, правомірність такого вселення Військовою академією (м. Одеса) не оспорюється. В зазначеному гуртожитку колись Одеським інститутом Сухопутних військ, а зараз і Військовою академією (м. Одеси) створені всі умови для проживання та реєстрації місця проживання [PERSON] , [PERSON] та їхніх дітей. До того ж, Військова академія (м. Одеси) приймає від [PERSON] оплату комунальних платежів за проживання в гуртожитку. На момент звільнення з військової служби [PERSON] прослужив в Збройних Силах України понад 16 років, в тому числі в Одеському інституті Сухопутних військ - понад 10 років. Звільнено [PERSON] було у зв`язку зі скороченням штатів Одеського інституту Сухопутних військ пов`язаним з реформуванням Збройних Сил України. Тому, хоча [PERSON] і припинив свої відносин проходження військової служби з МО України, його, у відповідності до приписів статей 124 і 125 ЖК України, не може бути виселено із вищевказаної кімнати в гуртожитку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до частин 1, 2 статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. З огляду на ці правові норми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мають право разом з [PERSON] проживати в кімнаті № 208 гуртожитку Військової академії (м. Одеси), розташованого в [ADDRESS] , на рівні з ним користуватися цим жилим приміщенням та не можуть бути виселеними із вищевказаної кімнати в гуртожитку без надання іншого жилого приміщення. Так, представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради надав до суду висновок про недоцільність виселення [PERSON] , 1972 р.н., [PERSON] , 1976 р.н., [PERSON] , 2002 р.н., [PERSON] , 2009 р.н. із кімнати [ADDRESS] . Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У\~статті 4 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені\~ст. 16 ЦК України. У відповідності до ч. 1, 3\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем та його представником позовні вимоги не доведені, в зв`язку з цим підстави для задоволення поданого позову відсутні.

Outcome: dismissed