Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

В серпні 2013 року до Октябрського районного суду м.Полтави звернулася з позовом [PERSON] до територіальної громади м.Полтави в особі Полтавьскої міської Ради за участю третьої особи Першої Полтавської державної нотаріальної контори про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що, з 1980 року вона мешкає в квартирі [ADDRESS]. По сусідству з нею, [PERSON], тривалий час проживала у квартирі № 76 даного ' будинку [PERSON], з якою у позивачки склалися добросусідські стосунки. Внаслідок того, що [PERSON], була жінкою одинокою та не мала родичів, а стан здоров'я її погіршувався, [PERSON], та члени її сім'ї всіляко надавали [PERSON], допомогу у вирішенні різних побутових питань. В жовтні 1995 року між [PERSON], та позивачкою [PERSON], відбулася усна домовленість щодо здійснення позивачкою повного догляду за [PERSON]. з правом успадкування після смерті [PERSON], належної їй квартири № 76. З цього часу [PERSON], з дочкою [PERSON] здійснювала повний догляд за [PERSON], забезпечуючи її всім необхідним, а саме: ліками та продуктами харчування, готували їжу, прибирали в квартирі, здійснювали сплату комунальних платежів та іншого. Таким чином [PERSON], взяла на себе функції повного утримання [PERSON] [PERSON], фактично надавала необхідну допомогу [PERSON]. і взяла на себе всі її побутові та життєві проблеми . В липні 1996 року загальний стан здоров'я [PERSON], погіршився, звертатися до лікарні вона не хотіла, але 25.07.1996 року [PERSON], умовила [PERSON], і остання була направлена до лікарні, де перебувала один день, і після суттєвого погіршення фізичного стану померла 26.07.1996 року. 30.07.1996року [PERSON], було отримано Свідоцтво про смерть [PERSON], про що безпосередньо мається відмітка в актовому записі про смерть [PERSON] [PERSON] перед смертю, 26.07.1996 року [PERSON], в приміщенні Полтавської обласної клінічної лікарні склала та підписала Заповіт, яким заповіла [PERSON] все належне їй майно, де б воно не знаходилось та в чому б воно не виражалося. Особа та підпис заповідача [PERSON] були засвідчені черговим лікарем Полтавської обласної клінічної лікарні [PERSON] та заступником головного лікаря [PERSON], а також скріплені відтиском печатки яка має слідуюче позначення: «Обласна клінічна лікарня ім. Скліфосовського м. Полтава *** Управління охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації», вірогідність підписів та печатки в послідуючому були неодноразово підтверджені проведеними експертизами Науково-Дослідного Експертно-Криміналістичного Центру Управління МВС України в Полтавській області. Воля заповідача - [PERSON], щодо заповідання належного їй майна була цілком і повністю виражена у складенні Заповіту 26.07.1996 року. [PERSON], була при розумі та пам'яті і повністю розуміла значення своїх дій та керувала ними. На момент смерті у власності [PERSON], перебувала квартира № 76. розташована в будинку № 63 по вулиці Фрунзе в м. Полтаві. Після смерті [PERSON], Позивачка [PERSON], вселилась в квартиру [ADDRESS], таким чином фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Також, нею, [PERSON], 02.08.1996 року до Першої Полтавської державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 379. Позивачка [PERSON], вважає, що право власності на нерухоме майно в частині користування , а саме на квартиру [ADDRESS] нею було фактично набуте правомірно на праві спадкування за заповітом [PERSON], але не оформлено згідно законодавства. Починаючи з 1996 року до теперішнього часу вона, позивачка [PERSON], фактично утримує отримане у спадок нерухоме майно, несе витрати необхідні для збереження майна, а також уживає заходів пов'язаних з забезпеченням належного стану такого майна. До даного часу [PERSON], не реалізувала своє право власності на реєстрацію нерухомого майна згідно ст.182 ЦК України, в зв'язку з відсутністю Свідоцтва про право на спадщину, яке нею не було отримано в органах нотаріату із за стану здоров'я та відсутності коштів. Позивачка просила встановити факт прийняття спадщини, нею, [PERSON], за заповітом. Визнати за нею, [PERSON], право власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник [PERSON] за дорученням [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Представник територіальної громади м.Полтави [PERSON] з позовом не погодився, просив відмовити його задоволенні та звернувся до суду з зустрічним позовом в якому зазначив, що як на підставу своїх позовних вимог позивач за первісним позовом посилається на заповіт від 26.07.1996 р., що був складений «нібито» [PERSON] відповідно до змісту якого все майно, де б воно не знаходилося із чого б воно не складалося було заповідано [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть І-КЕ № 035598 від 30.07.1996 р. [PERSON] померла 26.07.1996 р. у м. Полтаві. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.06.1993 р. [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] ум. Полтаві. За змістом статті 534 Цивільного кодексу УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Частиною 1 статті 541 Цивільного кодексу УРСР визначено, що заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Водночас пунктом 1 статті 542 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що до нотаріально посвідчених заповітів прирівнюються заповіти громадян, які перебувають на лікуванні в лікарнях, інших стаціонарних лікувально-профілактичних закладах, санаторіях або проживають у будинках для престарілих та інвалідів, посвідчені головними лікарями, їх заступниками по медичній частинні або черговими лікарями цих лікарень, лікувальних закладів, санаторіїв, а також директорами і головними лікарями зазначених будинків для престарілих та інвалідів. Представник відповідача зазначає, , що заповіт від 26.07.1996 р., що був складений «нібито» [PERSON] та був предметом дослідження двох експертиз. Зокрема, відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 10879 по кримінальній справі № 1-106/06 від 15.12.2006 р. виконаного експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. [PERSON] - [PERSON] рукописний текст заповіту від 26.07.1996 р. викопаний не [PERSON], а іншою особою, підпис від імені [PERSON] у заповіті від 26.07.1996р. розташований у рядку «Подпись» : [PERSON] H.», - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Також, згідно до висновку експерта МНДЕКЦ «ЕКСПОЛ» [PERSON] № 157- 3/07 від 14.11.2007 р., що здійснений на підставі ухвали про призначення почеркознавчої експертизи від 07.08.2007 р., винесеної суддею Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко Г. В. у цивільній справі за позовом [PERSON] до Полтавської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності - з урахуванням фізичного та емоційного стану [PERSON], які відображені в акті посмертної судово- психолого-психіатричної експертизи [PERSON] № 668 від 07.10.2005 р., виписці з історії хвороби [PERSON] № 12733, посмертному епікризі [PERSON], протоколі паталогоанатомічного обстеження - підпис в графі «Подпись» : [PERSON] Н.» заповіту [PERSON] на користь [PERSON] від 26.07.1996 виконаний не [PERSON], а іншою особою. З огляду на викладене, заповіт від 26.07.1996 р., який посвідчений черговим лікарем Полтавської обласної лікарні [PERSON], заступником головного лікаря [PERSON] та був складений «нібито» [PERSON] відповідно до змісту якого все майно, де б воно не знаходилося із чого б воно не складалося було заповідано [PERSON] підлягає визнанню недійсним, оскільки, з огляду на висновки двох вищезазначених експертиз він [PERSON] не складався та не підписувався. Та відповідно зважаючи на приписи статті 1277 та пункту 5 Перехідних положень Цивільного кодексу України спадкова маса, що утворилася після смерті [PERSON], зокрема, квартира [ADDRESS] є відумерлою спадщиною та підлягає передачі територіальній громаді м. Полтави в особі Полтавської міської ради. Представник відповідача просив визнати недійсним заповіт від 26.07.1996 р., що був складений [PERSON], посвідчений черговим лікарем Полтавської обласної лікарні [PERSON] та заступником головного лікаря [PERSON] В судовому засіданні зустрічний позов представник міської Ради підтримав. Представник позивача [PERSON] з зустрічним позовом не погодився та суду пояснйв, що ознайомившись із доданими до зустрічного позову доказами позивачка >? .. !У < [PERSON] вважає надані докази неналежними та такими, що не містять інформації щодо предмета доказування з огляду на наступне. Висновок судово-почеркознавчої експертизи № 10879 від 15.12.2006 р. був виготовлений в рамках кримінальної справи яка розглядалася Київським районним судом м. Полтави за обвинуваченням [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ч.З ст.358, ч.З ст.357, ч.2 ч.4 ст.190 КК України пов'язаних з викраденням, підробленням і використанням документів з метою подальшого заволодіння чужим майном та придбання права на чуже майно шляхом обману. Намагаючись уникнути справедливого покарання за вчинення злочинів, саме [PERSON] 0.1. ініціював, замовляв та сприяв здійсненню почеркознавчої експертизи. Вироком суду від 25.05.2012 року [PERSON] 0.1. було визнано винним у скоєнні злочинів та він отримав справедливе покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. Таким чином висновок судово-почеркознавчої експертизи від 15.12.2006 р. який був виготовлений саме за сприянням злочинця, не може бути прийнятий та оцінений як належний доказ у даній цивільній справі. Також представник [PERSON] зазначив , що почеркознавча експертиза проведена Міжрегіональним Науково-дослідним експертно-консультаційним центром «ЕКСПОЛ» № 157-3/07 від 14.11.2007р. в особі [PERSON] не заслуговує на увагу суду, оскільки почеркознавча експертиза здійснюється тільки експертом- почеркознавцем, а відповідачем не надано доказів, що громадянин [PERSON] є судовим експертом, а тому проведене ним дослідження, навіть у разі його позитивного результату, не може бути доказом для вирішення справи, у розумінні статей 57, 58 ЦПК України. Отже, надані Полтавською міською радою письмові документи у розумінні ч.З ст.58 ЦПК України є неналежними доказами та не мають значення для ухвалення рішення у справі. Представник позивачки [PERSON] просив виключити із числа доказів Висновок судово-почеркознавчої експертизи Харківського Науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора [PERSON] № 10879 від 15.12.2006 р. та Висновок Міжрегіонального Науково-дослідного експертно-консультаційного центру «ЕКСПОЛ» № 157-3/07 від 14.11.2007р. - як неналежні докази. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представник Першої Полтавської нотаріальної контори до суду не з»явився,будучи повідомленим про дату та час слухання справи в суді. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника Першої державної нотконтори. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивачки, та про відмову в задоволенні зустрічного позову . Судом встановлено, що позивачка [PERSON], з 1980 року мешкає в квартирі [ADDRESS]. Поруч з [PERSON], тривалий час проживала у квартирі № 76 даного будинку [PERSON], з якою у позивачки склалися добросусідські стосунки. [PERSON], була жінкою одинокою та не мала родинних зв'язків, а стан здоров'я її погіршувався, [PERSON], та члени її сім'ї всіляко надавали [PERSON], допомогу у вирішенні різних побутових питань. В жовтні 1995 року між [PERSON], та [PERSON], відбулася усна домовленість щодо здійснення позивачкою повного догляду за [PERSON]. з правом успадкування після смерті [PERSON], належної їй квартири № 76. З цього часу [PERSON], з дочкою [PERSON] повний догляд за [PERSON], забезпечуючи її всім необхідним, а саме: ліками та продуктами харчування, готували їжу, прибирали в квартирі, здійснювали сплату комунальних платежів та іншого. Таким чином [PERSON], взяла на себе функції повного утримання [PERSON] В липні 1996 року загальний стан здоров'я [PERSON]. погіршився, звертатися до лікарні вона не хотіла, але 25.07.1996 року [PERSON], умовила [PERSON], і остання була направлена до лікарні, де перебувала один день, і після суттєвого погіршення стану здоров»я померла 26.07.1996 року. 30.07.1996року [PERSON], було отримано Свідоцтво про смерть [PERSON], про що безпосередньо мається відмітка в актовому записі про смерть [PERSON] 26.07.1996року [PERSON]М, в приміщенні Полтавської обласної клінічної лікарні склала та підписала заповіт , яким заповіла позивачці [PERSON] все належне їй майно, де б воно не знаходилось та в чому б воно не виражалося. Особа та підпис заповідача [PERSON] були засвідчені черговим лікарем Полтавської обласної клінічної лікарні [PERSON] та заступником головного лікаря [PERSON], а також скріплені відтиском печатки яка має слідуюче позначення: «Обласна клінічна лікарня ім. Скліфосовського м. Полтава *** Управління охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації», вірогідність підписів та печатки в послідуючому були неодноразово підтверджені проведеними експертизами Науково-Дослідного Експертно-Криміналістичного Центру Управління МВС України в Полтавській області. [PERSON]М, була при розумі та пам'яті і повністю розуміла природу складення даного документу, розуміла значення своїх дій та керувала ними. Підстави спадкоємства визначені ст.524 ЦК Української PCP, у редакції 1963 року, який діяв на час укладення та посвідчення зазначеного заповіту, так (спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом). У розумінні ст.534 ЦК Української PCP (кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом). Заповітом є розпорядження особи (заповідача) відносно належного їй майна, майнових прав та обов'язків на випадок своєї смерті, складений у встановленому законом порядку. Значення заповіту полягає в тому, щоб визначити порядок переходу всього майна, майнових прав та обов'язків до певних осіб, який існуватиме після смерті заповідача. Статтею 542 ЦК Української PCP та ст.40 Закону України «Про нотаріат» в редакції від 02.09.1993 року встановлено, що (до нотаріально посвідчених заповітів прирівнюються заповіти громадян, які перебувають на лікуванні в лікарнях, інших стаціонарних лікувально-профілактичних закладах....посвідчені головними лікарями, їх заступниками по медичній частині або черговими лікарями цих лікарень). Заповіт 26.07.1996 року було складено та підписано особисто [PERSON]. , підпис посвідчено черговим лікарем та заступником головного лікаря Полтавської обласної клінічної лікарні, а тому він вважається прирівняним до нотаріально посвідченого. На час смерті у власності [PERSON], перебувала квартира N2 76, розташована в будинку № 63 по вулиці Фрунзе в м. Полтаві. З огляду на зміст ст.549 ЦК Української PCP (визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини). Після смерті [PERSON], позивачка [PERSON], вселилась в квартиру [ADDRESS], і таким чином фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. 02.08.1996року позивачка [PERSON] до Першої Полтавської державної нотаріальної контори подала заяву про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 379. Отже, [PERSON] є спадкоємцем, що прийняв спадщину. Відповідно до ст.328 ЦК України (право власності набувається на підставах, що не заборонені законом). Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення у особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти. Серед юридичних фактів, які входять до його складу є підстави та способи набуття права власності. Підставами та способами набуття права власності можуть бути дії або події, до таких дій законодавство, зокрема, відносить успадкування. Частиною 2 ст.328 ЦК України встановлюється загальна презумпція правомірності набуття права власності, (право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом). Судом встановлено, що право власності на нерухоме майно в частині користування , а саме на квартиру [ADDRESS] позивачкою було фактично набуте правомірно на праві спадкування за заповітом [PERSON], але не оформлено в установленому законом порядку. Починаючи з 1996 року до теперішнього часу позивачка [PERSON], утримує отримане у спадок нерухоме майно, несе витрати необхідні для збереження майна, а також вживає заходів, пов'язаних з забезпеченням належного стану такого майна. Відповідно до ст.322 ЦК України (власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить). До даного часу [PERSON], не реалізувала своє право власності на реєстрацію нерухомого майна згідно ст.182 ЦК України, в зв'язку з відсутністю Свідоцтва про право на спадщину, яке нею не було отримано в органах нотаріату із- за незадовільного стану її здоров'я та відсутності коштів. У відповідності до ст.182 ЦК України (право власності та інші речові права на нерухомі речі, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації). Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, яке здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 19 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлені підстави для державної реєстрації прав, так державна реєстрація проводиться на підставі: 1)договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2)свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3)свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4)державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5)рішень судів, що набрали законної сили; 6)інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Сам заповіт, у розумінні чинного законодавства, не є правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності на нерухоме майно, але дає підстави для його набуття, і отримання правовстановлюючого документу, тож за захистом свого особистого майнового права позивачка [PERSON], звернулася до суду. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, так (способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права). Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» (рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України принципу верховенства права. У зв 'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обгрунтованість рішення у цивільній справі). Таким чином суд вважає позовні вимоги позивачки [PERSON] доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Зустрічні позовні вимоги територіальної громади м.Полтави не можуть бути задоволені з огляду на те, що надані суду докази є неналежними , так висновок судово-почеркознавчої експертизи № 10879 від 15.12.2006 р. був виготовлений в рамках кримінальної справи яка розглядалася Київським районним судом м. Полтави за обвинуваченням [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ч.З ст.358, ч.З ст.357, ч.2 ч.4 ст.190 КК України пов'язаних з викраденням, підробленням і використанням документів з метою подальшого заволодіння чужим майном та придбання права на чуже майно шляхом обману. Намагаючись уникнути справедливого покарання за вчинення злочинів, саме [PERSON] 0.1. ініціював, замовляв та сприяв здійсненню почеркознавчої експертизи. Вироком суду від 25.05.2012 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочинів та він отримав справедливе покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. Таким чином висновок судово-почеркознавчої експертизи від 15.12.2006 р. який був виготовлений саме за сприянням злочинця, не може бути прийнятий та оцінений як належний доказ у даній цивільній справі. Також, почеркознавча експертиза проведена Міжрегіональним Науково дослідним експертно-консультаційним центром «ЕКСПОЛ» № 157-3/07 від 14.11.2007р. в особі [PERSON] не заслуговує на увагу суду, оскільки почеркознавча експертиза здійснюється тільки експертом-почеркознавцем, а відповідачем не надано доказів, що громадянин [PERSON] є судовим експертом, а тому проведене ним дослідження, навіть у разі його позитивного результату, не може бути доказом для вирішення справи, у розумінні статей 57, 58 ЦПК України. Отже, надані Полтавською міською радою письмові документи у розумінні ч.З ст.58 ЦПК України є неналежними доказами та не мають значення для ухвалення рішення у справі. Таким чином суд вважає за необхідне виключити із числа доказів Висновок судово-почеркознавчої експертизи Харківського Науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С, [PERSON] № 10879 від 15.12.2006 р. та Висновок Міжрегіонального Науково-дослідного експертно-консультаційного центру «ЕКСПОЛ» № 157-3/07 від 14.11.2007р. - як неналежні докази, а з огляду на зазначене в зустрічному позові територіальній громаді м.Полтави необхідно відмовити Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлені пільги щодо сплати судового збору, так від сплати судового збору звільняються інваліди І та II груп. Згідно довідки ІУІСЕ № 02.10881 [PERSON] визнана інвалідом II групи, отже входить до кола осіб яких за законом звільнено від сплати судового збору, тому судовий збір з позивачки не стягується. Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Outcome: approved