Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

в позові вказано, що 05 січня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/0039/82/69073, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 26 400 доларів США, строком до 04.01.2017 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Відповідно до умов п. 3.1. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику кредит на умовах його забезпечення строковості, повернення та сплати за користування. Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим АТ «Райффайзен Банк Аваль» був змушений звернутися з позовом до суду про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Івано-Франківського суду Івано-Франківської області від 14.06.2010 року по цивільній справі № 2-2695/2010 року позовні вимоги Банку було задоволено в повному обсязі, а саме: стягнуто солідарно з боржника та поручителя грошові кошти у розмірі: 218 989 грн. 32 коп. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Крім того, з дати ухвалення зазначеного рішення по день звернення до суду з позовом заборгованість за Кредитним договором в строк погашено не було. У зв`язку з несвоєчасною сплатою заборгованості Банк у порядку ст. 625 ЦК України нарахував 3% річних за період, починаючи з 12.08.2016 року по 12.08.2019 року у розмірі - 4 230 доларів США 70 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 106 151 грн. 58 коп. Просив стягнути з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] заборгованість, яка виникла за Кредитним договором № 014/0039/82/69073 від 05.01.2007 року по 3 % річних у сумі: 4 230 доларів США 70 центів та 1921 гривень судових витрат. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримано в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечено. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомила. Клопотань щодо реалізації прав до суду не направлено. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України постановлено здійснити заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні обставини. 05/01/2007 між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/0039/82/69073 за умовами якого банком надано позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 26400 доларів США, строком до 04/01/2017 року включно. Відповідно до умов п. 5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості та сплату нарахованих відсотків щомісячно згідно Графіка погашення заборгованості (Додаток № 1 до Кредитного договору), до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. Кредитного договору та остаточне погашення отриманого кредиту по 04.01.2017 року (включно) на рахунки, зазначені в Кредитному договорі. 14/06/2010 Рішенням Івано - Франківського суду Івано - Франківської позов задоволено в повному обсязі, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» 218 989 грн. 32 коп. за кредитним договором №014/0039/82/69073 від 05/01/2007 року та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 гривень витрат по оплаті судового збору. Згідно розрахунку позивача заборгованість по 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання складає 4230 долларів США 70 центів. За змістом ст. ст. 524,533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/13 03/15-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. В п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки, зобов`язання залишається невиконаним належним чином, відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. З огляду на зазначене, рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором. Відповідач належним чином не виконує його зобов`язання, що є підставою для стягнення на користь позивача 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання. Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі № 6-2168 цс15. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК. В ч. 3 ст. 2 ЦПК України в якості загальних засад (принципами) цивільного судочинства вказано змагальність сторін; диспозитивність. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то стягненню підлягає 3 % річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином безпосередньо на сторін спору покладено доведення перед судом наявності правових підстав для обґрунтування їх правових позицій та доведення перед судом фактичних обставин, на яких засновано відповідні правові підстави позову. Негативні наслідки за невиконання сторонами обов`язку щодо доведення перед судом фактичних обставин і правих підстав позову законом покладено безпосередньо на сторін спору. Відповідач не подав суду заперечення проти позову, докази, розрахунки та пояснення щодо спростування підстав позову. Таким чином позов обґрунтовано належними правовими підставами. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» у повному обсязі, з відповідачів а на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 гривень. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved