Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

В провадженні Краматорського міського суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначено, що позивачка зареєстрована за адресою: м. Краматорськ, вул Уманська, 26. Зазначений будинок належить їй на підставі договру купівлі-продажу житлового будинку від 01.02.2005 року. 01.10.2014 року відповідач добровільно виїхав із будинку, з того часу відомостей про місце його перебування їй невідомо. Речей, які належать відповідачу, в будинку не має, будинком він не цікавиться та комунальні послуги не сплачує. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком № 26 по вул. Уманській в м. Краматорську. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, по невідомій суду причині, про день та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, повісткою. Вислухавши позивачку, проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, враховуючи те, що позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи в порядку, передбаченому ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 01.02.2005 року [PERSON] належить житловий будинок № 26 по вул Уманській в м. Краматосрьку. Право власності зареєстровано в БТІ м. Краматорська 17.03.2005 року за № 12151 в книзі 22-В. Відповідно до довідки про склад сімї в будинку № 26 по вул Уманській в м. Краматорську зареєстрований відповідач [PERSON]. Відповідно до акту, складеного 29.02.2016 року, відповідач [PERSON] з 01.10.2014 року по теперішній час за адресою: м. Краматорськ, вул. Уманська, 26, не проживає. В судовому засіданні позивачкою було надано зачоне рішення Краматорського міського суду від 30.04.2014 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], який було укладено 27.09.1997 року, тобто на момент купівлі-продажу будинку сторони перебували у шлюбі. Відповідно до ст 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. В судовому засіданні встановлено, що будинок був куплений під час шлюбу та хоча шлюб було і припинено, але на тепершій час відповідач має право на частку даного будинку в разі поділу майна. Тому позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком не є обґрунтованим. Суд не може позбавити співвласника будинку права користуватися ним.. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed