Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивача вказувала, що [PERSON] була власником автомобілю марки «BMW», модель «X6», реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON] постійно проживала за адресою: [INFO], та після початку антитерористичної операції без введення воєнного стану, якою було охоплено Донецьку і Луганську області, сімя позивача знаходилась у скрутному становищі та була вимушена переїхати до іншого міста. У звязку з крайньою потребою у грошових коштах, [PERSON] продала вказаний автомобіль відповідачу [PERSON] за ціною, що є значно меншою за ринкову. Виходячи з викладеного, [PERSON] вважає, що відповідний правочин був вчинений під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, у звязку з чим позивач звернулась з даним позовом до суду, в якому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля №1636/04/5141/2016 від 09 червня 2016 року, укладений у сервісному центрі МВС №5141 у місті Одесі, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] придбав вказаний автомобіль; застосувати наслідки недійсності даного правочину шляхом скасування реєстрації права власності за [PERSON] та повернути [PERSON] у власність спірний транспортний засіб, відновивши реєстрацію права власності за позивачем. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилась, але від представника особи надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання неодноразово не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Як регламентує ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, що викладені у позові, дослідивши письмові докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд доходить висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного. Під час розгляду справи і на підставі наявних в ній доказів судом було встановлено, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО №475189, власником автомобілю марки: «BMW», модель «X6», тип т.з. легковий УНІВЕРСАЛ, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) 5UXFG4C5XAL225724, колір білий, номерний знак [NUMBER], була [PERSON] Як свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №72902381 від 11 листопада 2016 року, [PERSON] є власником жилого будинку №23/40 по Четвертому проїзду в місті Макіївці Донецької області та квартири №63 в будинку №30 по Шахтарському кварталу в місті Макіївці Донецької області. На підставі Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», було уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Згідно ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція та згідно з додатком до таких населених пунктів віднесено місто Макіївка (частина 1 пункт 19 переліку). Для забезпечення переїзду до іншого міста, [PERSON] вирішила продати автомобіль марки «BMW», модель «X6», реєстраційний номер [NUMBER]. 09 червня 2016 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, в Територіальному сервісному центрі №5141 Регіонального сервісного центру MBС в Одеській області було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №1636/04/5141/2016, відповідно до умов якого продавець [PERSON] зобовязувався передати у власність покупця [PERSON], автомобіль марки «BMW», модель «X6», реєстраційний номер [NUMBER], а покупець [PERSON] здійснює оплату транспортного засобу за погодженою сторонами ціною в розмірі 10000,00 гривень. Згідно листа Територіального сервісного центру №5141 Регіонального сервісного центру MBС в Одеській області №31/15/5141-5464 від 14 грудня 2016, 09 червня 2016 року автомобіль марки «BMW», модель «X6», реєстраційний номер [NUMBER] перереєстрований на імя [PERSON] та виданий реєстраційний номер [NUMBER]. Як наводить ст. 202 ч.ч.1,2 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст. 203 ч.ч.1,2,3,4,5 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вказує ст. 215 ч.ч.1,2,3 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Водночас, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як наводить ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у звязку з вчиненням цього правочину. Згідно п.п. 19, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Згідно ст. 16 ч.1, ч.2 п.2 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Як свідчать відомості з відкритих джерел, ринкова вартість аналогічного транспортного засобу на момент вчинення правочину 09 червня 2016 року становить в середньому 36000,00 доларів США або 36000,00 х 24,94 = 897840,00 гривень за офіційним курсом НБУ на 09 червня 2016 року. Ураховуючи викладене, суд погоджується із позицією сторони позивача, що проведення антитерористичної операції, необхідність залишення місця постійного проживання, вимушений переїзд до іншого міста тощо підтверджують, що оспорюваний правочин був вчинений [PERSON] під впливом тяжких для неї обставин. При цьому ціна, за яку вказаний транспортний засіб був відчужений [PERSON], свідчить, що оспорюваний правочин був укладений на вкрай невигідних для неї умовах. Відтак, задовольняючи відповідну вимогу та обираючи дієвий механізм захисту порушеного права [PERSON], суд вбачає обґрунтованим визнати оспорюваний договір купівлі-продажу недійсним. В силу ст. 216 ч.1 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обовязки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Згідно п.п. 5, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. При цьому, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Таким чином, у звязку з висновком суду про недійсність оспорюваного договору купівлі-продажу та з огляду на те, що рішення суду не має бути ілюзорним, а повинно бути таким, що виконується, суд вбачає обґрунтованим застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді скасування реєстрації права власності на предмет договору за відповідачем та повернення майна у власність позивача шляхом відновлення реєстрації за нею права власності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.. У звязку із задоволенням заявленого позову, суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму оплаченого судового збору в загальному розмірі 551,20 + 275,61 + 275,60 = 1102,41 гривень.

Outcome: approved