Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

В серпні 2017 року до суду надійшла вказана вище позовна заява, в якій позивач просила захистити її права співвласника квартири шляхом виселення відповідачів з житлового приміщення трьохкімнатної квартири [ADDRESS] без надання їм іншого жилого приміщення. Позовна заява пред'явлена позивачем на підставі ст. 391 ЦК України та обґрунтована наявністю перешкод їй та її малолітній доньці [PERSON], яка чиниться з боку відповідачів, що проживають у квартирі без будь-якої на це правової підстави. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити. Позивач пояснила, що не надавала будь-якого дозволу на проживання відповідачів у спірній квартирі, поштову кореспонденцію замість відповідачів та третьої особи вона не отримувала. Відповідач самовільно вселив у квартиру [PERSON] та [PERSON] з її донькою [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], в задоволенні позову просив відмовити, оскільки відповідачі не проживають за даною адресою, тому відсутній предмет спору. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] з 27.02.2017 року проживають за адресою: [ADDRESS], а повістку відповідачу [PERSON] слід надсилати за її місцем реєстрації в Кіровоградської області, оскільки пошту замість неї отримує позивач. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явились повторно, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що вбачається з наявних у справі зворотних поштових повідомлень, тому суд ухвалив проводити розгляд справи без їхньої участі на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, а також дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/2 частини квартири [ADDRESS], співвласником якої також являється третя особа. У вказаній квартирі зареєстровані позивач, третя особа та їх неповнолітня донька [PERSON], [INFO] року, що вбачається з копії довідки № 1613 від 12.10.2016 року Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради. 21.08.2017 року дільничним офіцером поліції Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області Майстренко О.В. складений висновок про результати перевірки звернення [PERSON], що проживає по [ADDRESS]. Вказаним висновком встановлено, що 30.07.2017 року надійшло повідомлення від [PERSON] про виникнення конфлікту з колишнім чоловіком з приводу спільної квартири. [PERSON] у своєму пояснення вказав, що у цій квартирі проживає [PERSON], з якою у нього офіційно заключний договір оренди квартири, вона проживає там на законних підставах. 25.05.2017 року старшим слідчим Білоцерківського відділу поліції ГУ НП Київської області Міхеєвою Є.Г. складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12017110030001583, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.03.2017 року, про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України. Зі змісту обвинувального акту вбачається, що 12.02.2017 року [PERSON], перебуваючи в коридорі квартири [ADDRESS], в якій вона проживає спільно зі своїм колишнім чоловіком [PERSON] та його співмешканкою [PERSON], умисно нанесла удари [PERSON], що завдали їй фізичного болю. 15.11.2017 року між третьою особою [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, після реєстрації якого змінено прізвище дружини на «[PERSON]». Встановлені судом обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач у позовній заяві та її представник в судовому засіданні посилались на вищевказану норму як правову підставу для виселення відповідачів. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини зазначені в позовній заяві, а доказів на їх спростування суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідачів немає встановлених законом підстав користуватися житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Наданий представником відповідача акт обстеження від 15.01.2018 року, яким встановлено, що відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] з 27.02.2017 року проживають за адресою: [ADDRESS], суд не приймає до уваги як належний доказ на підтвердження викладених в ньому обставин, оскільки вказаний акт не посвідчено представником відповідної житлово-експлуатаційної організації, вказані в ньому члени комісії не були допитані в судовому засіданні в якості свідків, а зроблені ними підписи здійснені перед викладеними в акті обставинами. Відтак, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, а відповідачів необхідно виселити із зазначеного приміщення без надання їм іншого житла. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути сплачений позивачем судовий збір за вимогою немайнового характеру згідно квитанції від 06.10.2017 року на суму 640 грн., стягнувши по 320 грн. з кожного відповідача. Наявна у справі копія квитанції від 07.08.2017 року про сплату 640 грн. не являється належним доказом сплати судового збору, що також зазначалось в ухвалі судді від 27.09.2017 року про залишення позовної заяви без руху.

Outcome: approved