Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» про захист прав споживачів, введення в оману та повернення коштів сплачених за наслідками укладання договорів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 липня 2019 року ним укладено договір № 802751 з ТОВ «АВТО ПРОСТО» предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд». Договір укладено шляхом підписання сторонами Договору та Додатку №1, Додатку №2, які є невід`ємною частино Договору. Також 27 липня 2019 року між ним та ТОВ «АТ СЕРВІС» було укладено договір доручення № 802751, предметом якого є зобов`язання сплатити Повіреним винагороду ТОВ «АВТО ПРОСТО» у сумі 20692,08 грн. за рахунок Довірителя. Вказані договори були підписані позивачем з метою покупки автомобіля марки/моделі «КІА Ceed». На виконання умов договорів він сплатив відповідачам грошові кошти, однак автомобіль не отримав. Вважає, що в діяльності ТОВ «АВТО ПРОСТО» наявні ознаки нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману та містить ознаки пірамідальної схеми, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів такої системи, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Вважає, що договір порушує його права, а діяльність відповідачів є такою, що вводить споживача в оману. Також, відповідач в договорі використав неконкретизовані поняття (підміна понять) внаслідок чого позивач помиляючись щодо обставин, які мають істотне значення підписав договір, умови якого є несправедливими по відношенню до позивача, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача. На підставі викладеного, просить визнати недійсним з моменту укладення договори, укладені між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО», ТОВ «АТ СЕРВІС» та стягнути на його користь грошові кошти. Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 20.05.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 23.06.2020 від відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. У відзиві зазначено, що між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON] укладено договір № 802751 від 27.07.2019 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів через систему «Автофонд», який укладено у повній відповідності до Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів та перевірено його відповідність Ліцензійним умовам Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що в поєднанні з отриманою ліцензією гарантує законність такого Договору та його повну відповідність Законодавству України. Щодо посилань на введення позивача в оману зазначив, що позивач не навів жодного доказу, що його обманювали щодо природи правочину або прав чи обов`язків за Договором. Позивачем не зазначено які положення, що зазначені в договорі, не відповідають дійсності. Про природу правочину, перелік прав і обов`язків позивача, а також перелік прав та обов`язків відповідача позивачу було відомо. Договір підписаний сторонами, і містить детальний опис послуг, що надаються відповідачем. Учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Договору, підтверджує свої права та обов`язки за Договором, підтверджує здатність набувати прав та обов`язків за Договором, умови Договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Учасник своїм підписом засвідчує, що фінансова послуга, що надається за цим Договором, обрана ним самостійно, свідомо, без нав`язування з боку Товариства, що також свідчить про повне ознайомлення та розуміння умов договору, що додатково закріплюється окремим підписом для цієї частини договору, яку неможливо підписати помилково. В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі (а. с. 58-64). 06.07.2020 від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказав, що відповідачем ТОВ «АВТО ПРОСТО» під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Під час підписання Договору позивачу не було надано роз`яснення щодо понять «Покупки товару у групі» та «Поточної ціни на автомобіль». Здійснена підміна понять і відповідно предмету договору свідчить про здійснення нечесної підприємницької практики відповідачем та введення споживача в оману. Ані в договорі, ані в додатках до нього не вказані підприємство з яким відповідач уклав договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер та/або дистриб`ютор, а також інші основні характеристики автомобіля, а також відсутній кінцевий термін дії самого Договору (а. с. 94-100). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав вказаних у відзиві. Представник відповідача АТ «СЕРВІС» в судове засідання не з`явився не повідомляючи про причини неявки. Відзив на позовну заяву не подав. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке. Судом встановлено, що 27 липня 2019 року [PERSON] укладено договір № 802751 з ТОВ «АВТО ПРОСТО» предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему АВТОФОНД. Також 27 липня 2019 року між ним та ТОВ «АТ СЕРВІС» було укладено договір доручення № 730705 (а.с. 24-28). Згідно визначення термінів, що використовуються у договорі, Договір про адміністрування або Правочин або Договір - це укладений в письмові формі договір про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) у групах, згідно з яким Товариство за винагороду зобов`язується забезпечити придбання Автомобіля Учаснику за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи, а Учасник зобов`язується сплатити загальну кількість періодичних платежів, необхідних для повної оплати поточної ціни Автомобіля та вартість послуги (Винагороду товариства). Отримувачем автомобіля є учасник групи, який за результатами розподілу товару у групі, набув право на отримання автомобіля. Поточна ціна автомобіля - ціна автомобіля, яка встановлюється Постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та Винагороди товариства, передбачених Договором. Поточна ціна автомобіля може змінюватись протягом строку дії Договору про адміністрування, що, відповідно, зумовлює зміну грошового розміру періодичних платежів та Винагороди товариства. Група - наперед визначена товариством кількість учасників, періодичні платежі яких об`єднуються для придбання автомобіля кожному учаснику, який належним чином виконує зобов`язання за договором. Згідно з ст.1 Розділом І Договору, предметом Договору є надання Учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання Автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АВТОФОНД. АВТО ПРОСТО є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів Учасниками через систему придбання у групах АВТОФОНД. Статтею 5 передбачено, що договір набирає чинності з дати його підписання обома Сторонами та діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань, передбачених Договором. Згідно з п. 1.2 ст. 1 Розділу ІІ Договору, учасник уповноважує АВТО ПРОСТО на організацію та адміністрування системи АВТОФОНД. Система функціонує таким чином, що кількість Учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можливо придбати за рахунок фонду групи. Учаснику, який сплатив достроково загальну кількість періодичних платежів та виконав усі зобов`язання щодо сплати винагороди адміністратора, буде надано право на отримання автомобіля на найближчому розподілі товару, який буде проводитись у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобов`язання за договором, але не пізніше двох місяців з моменту повної оплати поточної ціни автомобіля та виконання інших зобов`язань за договором. Статтею 6 передбачено механізми надання права на отримання автомобіля, зокрема встановлено, що таке право здійснюється через накопичення внесків та пропозиції авансових внесків. Як вбачається з заяви від 27.07.2019, [PERSON] підтвердив, що ним дійсно укладений з ТОВ «АВТО ПРОСТО» договір про адміністрування № 802751 від 27.07.2019 на придбання автомобіля та отримано екземпляр Договору та Додатку № 1 (а.с. 33). Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Як вбачається із Договору, підпис позивача в Договорі стоїть поряд із текстом наступного змісту: «Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «АВТО ПРОСТО», проінформований про всі можливі витрати у зв`язку із укладенням Договору, уважно прочитав та зрозумів Договір та Додатки до нього. Учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Договору, підтверджує свої права та обов`язки за Договором, підтверджує здатність набувати прав та обов`язків за Договором, умови Договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе». Даний факт є свідченням обізнаності позивача, як відносно предмету Договору, так і щодо його прав та обов`язків за договором (а.с. 28). Крім того, договором закріплений загальний порядок його розірвання (ст. 12 Договору). Зокрема, п. 12.1.5 Розділу І Договору визначено можливість розірвати договір протягом 14 днів з дати підписання, після чого учасник звільняється від усіх зобов`язань, а сплачена сума коштів - повертається. Відповідно до п. 12.1 учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати Договір за власним бажанням, про що має повідомити АВТО ПРОСТО у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, АВТО ПРОСТО розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за Договором, з урахуванням положень, викладених в цій статті. Тобто позивач у разі незгоди з умовами договору мав можливість його розірвати, однак цим правом не скористався. Щодо аргументу позивача про те, що підприємницька практика відповідачів є нечесною, суд враховує наступне. Відповідно до положень статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Верховний Суд України у постанові №6-40цс/13 від 11.09.2013 висловив правову позицію щодо несправедливості умов договору та зазначив, що визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по - третє, умови завдають шкоди споживачеві. З наведеного вбачається, що наявність порушень норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можлива виключно за наявності трьох складових, що прямо зазначено у названій вище постанові та висновках Верховного Суду України. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав позивача як споживача послуг, а також застосування відповідачем нечесної підприємницької практики, яка призвела б до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивача. Посилання позивача на те, що на момент вчинення спірного правочину представник відповідачів не забезпечив законні права позивача у тому, що не надав роз`яснень позивачу, є не обґрунтованим, оскільки своїм підписом [PERSON] посвідчив, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «АВТО ПРОСТО», уважно прочитав та зрозумів договір. На підтвердження своїх вимог позивач вказує, що Цивільний Кодекс України не містить поняття «договір покупки у групі», яке має тлумачитись покупцеві продавцем на момент укладення договору. ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ч. 1-3 ст. 6 ЦК України). В статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Тобто наведеними нормами закону передбачена можливість укладення договору, який не передбачений ЦК України, однак не суперечить йому. Цивільним кодексом встановлений загальний порядок регулювання цивільно-правових відносин, оскільки неможливо завчасно визначити вичерпний перелік обставин та ситуацій, які можуть виникнути між суб`єктами цивільно-правових відносин під час реалізації ними своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Окрім того, договір та умови програми АВТОФОНД свідчать про те, що послуга, яка надавалася позивачу, за своєю суттю є фінансовою послугою у вигляді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (п. 11 ч.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг»), оскільки послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми боргу, з проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури; за двома договорами передбачено залучення коштів фізичної особи. Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У своєму позові [PERSON] зазначив про те, що він уклав Договір під впливом обману, оскільки до нього було застосовано нечесну підприємницьку діяльність, оскільки при укладанні спірного договору він мало що зрозумів, що, на його думку, суперечить вимогам ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, позивач вказує на відсутність у договорі істотних умов щодо строків (термінів) отримання учасником автомобіля та строку, після якого договір припиняє свою дію. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 зроблено висновок, що «обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. При цьому, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням (правова позиція, що міститься в постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 445/1011/17 та від 28 серпня 2019 року у справі №753/10863/16-ц). Як вбачається з матеріалів справи, позивач добровільно виявив бажання скористатися послугами відповідача та укласти Договір. Своїм власноручним підписом він підтвердив, що йому роз`яснено умови договору. Посилання позивача на те, що на момент підписання договору позивач не знав про збільшення ціни її не беруться до уваги судом, оскільки Договором передбачено, що ціна автомобіля встановлюється Постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та Винагороди товариства, передбачених Договором. Поточна ціна автомобіля може змінюватись протягом строку дії Договору про адміністрування, що, відповідно, зумовлює зміну грошового розміру періодичних платежів та Винагороди товариства (а.с. 24). Строк дії договору загалом становить 10 років (ст. 5 Розділу 1 Договору, а.с. 25), але у будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань за договором. Також Договором визначено, що розподіл товару (автомобіля) здійснюється щомісячно товариством. Максимальний строк набуття Права на отримання автомобіля відповідає строку існування групи, до якої включено учасника групи (п. 1.2 ст.,1 п. 5. 2 ст. 5 Розділу ІІ, а. с. 25). Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що умови Договору та додатки до нього призводять до дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, не відповідають законодавству, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed