Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

В серпні 2011 року прокурор Овідіопольського району Одеської області (далії по тексту прокурор) діє в інтересах Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (далії по тексту селищна рада) звернувся з вищевказаним позовом в якому зазначив, що працівниками прокуратури під час перевірки селищної ради земельного законодавства було встановлено, що рішенням №2104 від 02.07.2010 Таїровською селищною радою було затверджено проект землеустрою щодо відведення гр.[PERSON] та іншим (всього 30 чол.), в тому числі [PERSON], у власність земельних ділянок загальною площею 2,3290 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), розташованих на території Таїровської селищної ради в [ADDRESS], відповідно до додатку даного рішення. Пунктом 2 даного рішення вищевказані земельні ділянки передані вищевказаним громадянам безоплатно у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно даного рішення [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,0828 за адресою: [ADDRESS] (далії по тексту спірна земельна ділянка). Як встановлено в процесі проведення перевірки, вищевказане рішення було винесено в порушення діючого законодавства, а саме до розроблення проекту землеустрою та передачі у власність вищевказаних земельних ділянок містобудівельна документація не розроблялась та селищною радою не затверджувалась, що передбачено ст. 17 ЗУ « Про основи містобудування». В подальшому відповідач [PERSON] відповідно до нотаріально по свідчого договору купівлі-продажу продав вищевказану земельну ділянку відповідачу [PERSON], в зв'язку з тим, що під час передання земельної ділянки відповідачу [PERSON] були допущені порушення земельного законодавства, прокурор просить суд визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], виданий відділом Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області 25 серпня 2010 на ім'я [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу вищевказаної земельної, укладений 21.10.2010 від імені [PERSON] за дорученням [PERSON] з [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]; припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку; зобов'язати Відділ Держземагенства у Овідіопольському районі Одеської області скасувати реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку; зобов'язати [PERSON] повернути до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області вищевказану земельну ділянку. В ході судового розгляду прокурор наполягає на своїх позовних вимогах. Представник селищної ради підтримує позовні вимоги прокурора. Представник відповідача [PERSON] не погоджується з позовними вимогами прокурора, та просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] не погоджується з позовом прокурора, але в подальшому до суду не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. Представник Держземагенства до суду повторно не з'явився, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідачів [PERSON] до суду не з'явилася. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі суд, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити закону, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені законом. Відповідно до ст. 20 ч.1 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Відповідно до ст. 21 ч.1 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: Б)визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; В) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Відповідно до ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених законом. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Відповідно до ст. 17 Закону України « Про основи містобудування» містобудівна документація є основою для: вирішення питань раціонального використання територій, регулювання розселення; підготовки обгрунтованих пропозицій щодо встановлення та зміни меж населених пунктів; підготовки вихідних даних для розробок землевпорядної документації; вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає можливим задовольнити частково вищевказану позовну заяву. Так судом встановлено, що [PERSON] відповідно до рішення Таїровської селищної ради № 2104 від 02.07.2010 року було затверджено проект землеустрою, щодо відведення у власність земельних ділянок загальною площею 2,3290 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), розташованих на території Таїровської селищної ради в [ADDRESS] відповідно до додатку даного рішення. Пунктом 2 даного рішення вищевказані земельні ділянки передані вищевказаним громадянам безоплатно у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно даного рішення [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,0828 за адресою: [ADDRESS].Після чого відповідач [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та який зареєстровано в книзі реєстрації державних акті на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011052903273, кадастровий номер 5123755800:02:005:1634, виданий відділом Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області 25 серпня 2010. В подальшому, 21 жовтня 2010 року [PERSON] діюча від імені відповідача [PERSON] уклала нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки з відповідачем [PERSON], згідно якого [PERSON] передав у власність спірну земельну ділянку. В лютому 2011 року Прокуратурою Овідіопольського району Одеської області в межах своїх повноважень була проведена перевірка додержання діючого земельного законодавства селищною радою, в процесі якої було встановлено, що під час затвердження проекту землеустрою щодо відведення фізичним особам, в тому разі та [PERSON] у власність земельної ділянки загальною площею 2,3290 га для введення будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд ( присадибні ділянки), розташованих за адресою: [ADDRESS] було порушено норми діючого законодавства, а саме містобудівельне обґрунтування, внесення змін до генерального плану населеного пункту ж/масиву «Червоний хутір» села Мізікевича, Овідіопольського району Одеської області, щодо розміщення житлових будинків не розроблялось, та селищною радою не затверджувалось. Крім того, з боку санітарних та пожежних державних компетентних установ є відомості, що фактично з ними не погоджувався проект землеустрою. Також відповідач [PERSON] звертаючись до селищної ради з заявою про виділення земельної ділянки її не підписав . Дані обставини свідчать про те , що під час затвердження проекту землеустрою щодо відведення фізичним особам було порушено законодавства, а саме ст. 17 Закону України « Про основі містобудування» ст.ст. 3,5,10,11 Закону України «Про планування і забудову територій», де передбачено розроблення та затвердження містобудівельної документації. Таким чином, суд приходить до висновку, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я відповідача [PERSON] був виданий з порушенням діючого законодавства, а тому суд вважає його не дійсним. Після видачі вищевказаного Державного акту на право власності на земельну ділянку, 21 жовтня 2010 року [PERSON] діюча від імені відповідача [PERSON] уклала нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки з відповідачем [PERSON], згідно якого [PERSON] передав у власність спірну земельну ділянку. В зв'язку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім'я відповідача [PERSON] був виданий з порушенням діючого законодавства, хоча селищна рада і не була стороною по договору, однак суд приходить до висновку, що права та інтереси селищної ради, як органу місцевого самоврядування та представника громади, при укладанні даної угоди порушуються, а тому суд полягає за необхідне відповідно до ст. 203, 215 ЦК України визнати вищевказаний нотаріально посвідчений договір недійсним. Прокурор просить припинити право власності відповідача [PERSON] на спірну земельну ділянку, селищна рада підтримує дані позовні вимоги, відповідачі не погоджуються з даними вимогами. Відповідно до глави 25 ЦК України передбачені підстави та порядок припинення право власності, однак обставини, які передбачені у позові прокурора не можуть підставою для припинення права власності, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. При розгляді даної справи прокурор наполягає на тому, щоб відповідач Держземагентство у Овідіопольському районі Одеської області скасував реєстрацію Державного арку на право власності на земельну ділянку, однак з цими позовними вимогами суд погодиться не може, так як відповідно до Закон України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» з змінами та доповненнями в редакції на 01.01.2014 року, до компетенції відповідача Відділу Держземагенства у Овідіопольському районі Одеської області не входить проведення скасування реєстрації державних актів на землю, а тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтовані. Прокурор просить зобов'язати відповідача [PERSON] передати селищної раді спірну земельну ділянку, однак нормами Земельного Кодексу України та іншими нормативними документами не передбачено оформлення передання земельної ділянки від фізичної особи до органів місцевого самоврядування, а тому в цій частині позовні вимоги прокурора суд вважає необґрунтованими. До суду звернувся прокурор в інтересах селищної ради, під час розгляду справи суд прийшов до висновку, що з декілька позовних вимог немайнового характеру, задоволенню підлягають тільки дві вимоги немайнового характеру, а тому відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 114 грн.70 к. з кожного, в іншої частині судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: partial