Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

в провадженні Шевченківського районного суду м.Львова знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь суми боргу в розмірі 100000 доларів США, що еквівалентно 2614920,14 грн. відповідно до офіційного курсу НБУ на момент подачі позову до суду, 752560,20 грн. інфляційних витрат та 84664,30 грн. 3% річних. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] покликається на те, що 14.12.2015 року було укладено договір, відповідно до якого він позичив, а відповідач [PERSON] отримав кошти у сумі 100000 доларів США. Згідно з умовами договору позики [PERSON] повинен був повернути суму боргу протягом 10 робочих днів з моменту вимоги [PERSON] про це. Позивач зазначає, що зі свого боку він умови договору виконав, передав [PERSON] вказану у договорі суму, про що відповідач написав розписку. 20.04.2016 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення боргу, проте незважаючи на його неодноразові вимоги [PERSON] своїх зобовязань по договору позики від 14.12.2015 року не виконав. Окрім цього, відповідно до ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 752560,20 грн. індексації суми боргу та 3% річних з простроченої суми, що становить 84664,30 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідачем було отримано позику від позивача у розмірі 100000 доларів США, проте на вимогу [PERSON] про повернення коштів у десятиденний термін з моменту звернення відповідачем проігноровано. У звязку з чим розмір боргу підлягає індексації та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних. Просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечили. Відповідач визнав факт укладення договору позики, проте заперечив суму стягнення боргу. Вподальшому у судові засідання не зявлявся. Як вбачається з матеріалів справи відповідач неодноразово заявляв клопотання про відкладення розгляду справи, а саме: 03.08.2017 року у звязку із перебуванням його представника у відпустці, проте цього ж дня адвокат [PERSON] була ознайомлена із матеріалами справи. Окрім цього, після заслуховування пояснень сторін та дослідження матеріалів від представника відповідача двічі поступали заяви про відкладення розгляду справи, проте суду не було подано документів, що підтверджували б неможливість прибути у судове засідання. Крім того, у судовому засіданні відповідач та його представник просили оголосити перерву для мирного врегулювання спору, однак, як повідомив представник позивача у судовому засіданні, на жодну із погоджених зустрічей вони не зявилися. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Між тим, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки. Частино 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. Наведені вище обставини свідчать, на думку суду, про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, що спрямовані на штучне затягування судового розгляду. Оскільки в ході судового розгляду були заслухані пояснення як представника позивача так відповідача та його представника, досліджені всі надані учасникам письмові докази, суд вважає за можливе завершення розгляду справи у відсутності відповідача та його представника. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, 14.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів на суму 100000,00 доларів США, на підтвердження чого [PERSON] надав боргову розписку. Згідно укладеного договору, [PERSON] зобов»язувався повернути суму боргу при першій вимозі [PERSON] протягом десяти робочих днів. Також встановлено, що 20.04.2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми боргу, проте на даний час відповідач [PERSON] своїх зобовязань не виконав, отримані кошти позивачу не повернув. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Стаття 1047 даного кодексу передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Слід також відзначити, що при розгляді справи № 6-63 цс 13 Верховний Суд України 18 вересня 2013 року зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім вищезазначеного, до матеріалів справи долучено квитанції про перерахунок коштів [PERSON] на імя [PERSON] у розмірі: 10000грн., 10000грн., 66850грн., 90000 грн., однак в судовому засіданні представник позивача ствердив, що дані кошти не спрямовувалися на погашення заборгованості, а фактів які б це спростували відповідачем чи його представником суду не було надано. Відтак, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача боргу в розмірі 100000 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на день звернення до суду становить 2164920,20 грн. підлягає до задоволення в повному обсязі. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь інфляційних витрат та 3 % річних, судом встановлено, що відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. [PERSON], з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню 752560,20грн. інфляційних витрат та 84664,30 грн. трьох відсотків річних від простроченої суми. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню борг в розмірі 100000 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на день звернення до суду становить 2164920,20 грн., а також 752560,20грн. інфляційних витрат та 84664,30 грн. трьох відсотків річних від простроченої суми. В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача також підлягає до стягнення судовий збір з врахуванням сплачених коштів позивачем за подання позовної заяви.

Outcome: approved