Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

В Придніпровський райсуд м. Черкаси звернулась [PERSON] в інтересах [PERSON]., з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа : приватний нотаріус Черкаського районного округу [PERSON], в якому просила визнати недійсною довіреності, виданої [PERSON] на імя [PERSON], що посвідчена 29.09.2010 року приватним нотаріусом [PERSON] за реєстром № 2465 та визнання недійсним та скасування договору дарування частини житлового будинку від 15.07.2011 року, посвідченого нотаріусом [PERSON] за реєстром № 2323, який укладений між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] з однієї сторони та [PERSON]В, яка діяла від імені [PERSON] з другої сторони,згідно якого дарувальник подарував а обдарована прийняла у дар 49/60 частин житлового будинку № 135 з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в м.Черкаси по вул. Петровського, повернувши сторони в попереднє становище. Свої позовні вимоги мотивувала тим , що вона являється рідною матір’ю та опікуном [PERSON], 02.03.1980р.н. У зв'язку з недієздатністю [PERSON] рішенням Черкаської міської ради від 30.05.2003року її було призначено опікуном. Батьком [PERSON]В являється [PERSON], який проживав у [INFO]. Шлюбні стосунки між нею та [PERSON] були припинені 7 грудня 1986р., після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею. 26 серпня 2013р. їй стало відомо, що [PERSON] помер. Оскільки їхня спільна дочка [PERSON] являється спадкоємцем першої черги, вона звернулася до нотаріальної контори із заявою від дочки на прийняття спадщини. В ході збору відповідних документів їй стало відомо про надання [PERSON] довіреності на відчуження свого нерухомого майна, а саме житлового будинку №135 по вул. Петровського у м.Черкаси, та послідуючого його відчуження. Їй було відомо, що [PERSON] тяжко хворів починаючи з 2006р., потребував постійного стороннього догляду. Перед наданням довіреності, а саме 29.09.2010р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Черкаському обласному кардіологічному центрі, куди його помістила дочка. Під час їхніх з дочкою відвідувань [PERSON] був неадекватний, не впізнавав ні її ні свою дочку, не розумів що говорив і у неї склалося враження, що він взагалі втратив розум. [PERSON] вважає, що вчиняючи правочин, а саме надаючи довіреність [PERSON] 29.09.2010р. на відчуження своєї частини будинку №135 по вул. Петровського у м.Черкаси, [PERSON], у зв'язку із своєю хворобою не усвідомлював значення своїх дій і не ними керувати. Даний будинок був подарований його колишній дружині, із якою він розлучився у 2005р., перебуваючи з нею у неприязних стосунках більше 6 років, не спілкувався з нею і не мав наміру на відчуження своєї частки, оскільки на його утримані була дочка, яка є інвалідом з дитинства I групи і цим порушувалися й права. [PERSON] була добре обізнана про стосунки [PERSON] із своєю колишньою дружиною і впевнено могла говорити про те, що він ніколи не відчужив би свій будинок. Переоформлення будинку на ім'я колишньої дружини [PERSON] суттєво впливало на інтереси їхньої спільної дочки, як спадкоємця, права якої порушені, і тому виникла необхідність у захисті її прав, що вимусило її звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка пояснила, що скориставшись таким станом здоров'я [PERSON], [PERSON], за домовленністю із своєю сестрою [PERSON] та за сприянням юриста Кугота І.П., обманним шляхом 29.09.2010р. умовили [PERSON] надати [PERSON] довіренність на відчуження шляхом укладення договору дарування своєї частини будинку №135 по вул. Петровського у м.Черкаси на користь [PERSON] Просила суд позовні вимоги задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що вважає, що заявлений позов незаконний, необгрунтований і такий, що не підлягає до задоволення. Будь-яких доказів того, що нотаріусом, який посвідчував оспорювану довіреність, де були виконані вимоги законодавчих актів щодо перевірки здатності [PERSON] на час видачі оскаржуваної довіреності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними позивачем не надано. Здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період до та після видачі оспорюваної довіреності підтверджується вчиненими ним правочинами, які були нотаріально посвідчені. 26.03.2010р. [PERSON] видав довіреність щодо дарування належно частини будинку №135 по вул. Петровського у м.Черкаси, 08.04.2010 р.; 14.04.2011р. [PERSON] надав згоду своїй дружині на виїзд за кордон їхньої спільної доньки - [PERSON] У всіх цих випадках перевірялася дієздатність [PERSON] і будь-яких сумнівів щодо неї у нотаріусів не виникало, тому вказані правочини вчинені [PERSON] та посвідчені нотаріусами є доказом того, що [PERSON] у 2010-2011р.р. був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У зв'язку з наявністю у нього в останні роки життя серйозних хвороб [PERSON] постійно знаходився в полі зору лікарів різних спеціальностей, однак жоден лікар не відмітив у нього якихось психічних відхилень, так само ніколи не виникала необхідність направити його на консультацію до лікаря-психіатра. 23.01.2012р., під час проходження МСЕК жодних психічних відхилень у нього виявлено не було. [PERSON] ніколи не перебував у психіатричних закладах, ніколи та ніким не порушувалося питання про визнання померлого недієздатним або обмежено дієздатним та призначення йому опікуна чи піклувальника. Приватний нотаріус [PERSON], яка залучена сторонами як третя особа в судове засідання не з’явилась , просила справу розглядати без її участі та надала письмове пояснення ,що посвідчуючи довіреність, видану [PERSON] на ім’я [PERSON], вона роз’яснила їм права та суть договору і ніякого сумніву в психічному стані [PERSON] вона не виявила , а тому і посвідчила таку довіреність. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]С, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 1.П., переважна більшість яких має медичну освіту пояснювали, що у них не виникали сумніви у адекватності [PERSON], вони вказували, що раніше він говорив, що будинок перепише на дочку [PERSON]. Інші свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснювали, що [PERSON] був «потухлий, попливший», довго думав і що він «робив речі, які не вкладалися в голові, говорив «невпопад» незрозумілі і дивні речі. Заслухавши сторони по справі, свідків , дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній формі. Згідно вимог ст. 225 вказаного Кодексу підставою правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом достовірно встановлено, і це об’єктивно підтверджується висновками амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 550 від 29.11.2013 року, що за життя [PERSON] хронічними психічними захворюваннями чи стійкими психічними розладами не страждав. На час надання довіреності, 29 вересня 2009 року, у [PERSON] не відмічалися психопатологічні і виражені дефіцитарні інтелектуально-мнестичні розлади, які могли вплинути на правильність сприйняття ним фактів, що мають значення для надання довіреності та усвідомлювати значення своїй дії і керувати ними. Покази свідків [PERSON], [PERSON], що [PERSON] на їх думку страждав психічними розладами, суд оцінює критично, оскільки ці свідки не є спеціалістами в області психіатрії та мало спілкувалися з [PERSON], щоб робити висновки вважати його недієздатним, а вказані ними обставини про «неадекватну» поведінку померлого, що згідно з висновком судово-медичної експертизи такі симптоми – є ніщо інше як клінічні прояви описаної у нього декомпенсації з явищами астенії та мають не конкретний, загальний характер, не підтверджені об’єктивними даними і не вкладаються у певну форму психічних розладів. Хоча експертний висновок є не беззаперечним фактором, а одним із доказів, який повинен оцінюватись у сукупності з іншими доказами у справі, а також і медичними картками [PERSON], які були предметом розгляду експерта, але по даній справі він повністю співзвучний з показами більшості свідків по цій справі. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про не обґрунтованість та недоведеність при судовому розгляді заявленого [PERSON] позову, оскільки під час надання довіреності [PERSON], вчиняючи правочин, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі, що було встановлено нотаріусом під час посвідчення цієї довіреності. Позивачка не надала суду об’єктивних доказів, які б могли бути підставою для задоволення її позовних вимог, а тому у суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed