Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майн подружжя. Позивачка за первісним позовом просить суд розділити майно подружжя, шляхом визнання за [PERSON] (м. Тернопіль вул. Над Яром, 6\\84) права власності за собою на 70%, а за відповідачем за первісним позовом на 30% квартири по вул. вул. Над Яром, 6\\84 в м. Тернополі, загальною площею 66, 4 кв.м., стягнення з відповідача за первісним позовом на власну користь компенсації 70 % вартості відчуженого не в інтересах сімї транспортного засобу Форд Мондео, 2011 р.в., д.н.з. [NUMBER] на дату відчуження 19.04.2017 року, що становить 303100 гривень; стягнення з відповідача за первісним позовом на власну користь компенсації 70% вартості мережевних кабелів, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя в розмірі 67 480 гривень. На обґрунтування позовних вимог, в редакції від 19.03.2018 року, позивачка за первісним позовом посилається на ту обставину, що спірне майно було придбане в шлюбі з відповідачем за первісним позовом, на майно поширюється режим спільної сумісної власності, проте суду слід відступити від рівності часток подружжя, оскільки після розірвання шлюбу з [PERSON] залишилися проживати двоє їх спільних з [PERSON] дітей. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просять задовольнити з зазначених у заяві підстав, не заперечують щодо поділу квартири в процентному відношенні - 2\\3 ідеальної частки позивачці, а 1\\3 ідеальну частку відповідачу за первісним позовом. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] та його представник в судовому засіданні первісним позов визнали частково щодо вимог по спірній квартирі в зустрічному позові виклали вимогу про поділ квартири в рівних частках пол. 1\\2 ідеальній частці кожному з колишнього подружжя, в решті вимог [PERSON] заперечили за безпідставністю надавши суду мотивований відзив на позов у письмовій формі. Встановлені судом обставини. Отже, сторони спору зареєстрували шлюб 24 вересня 2011 року у відділ ДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції , актовий запис 1619. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей Яна, [INFO], та Неля, [INFO]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.05.2017 року шлюб сторін спору було розірвано. Як зазначено вище, позивачка за первісним позовом просить суд розділити майно подружжя, шляхом визнання за [PERSON] (м. Тернопіль вул. Над Яром, 6\\84) права власності за собою на 70%, а за відповідачем за первісним позовом на 30% квартири по вул. вул. Над Яром, 6\\84 в м. Тернополі, загальною площею 66, 4 кв.м., стягнення з відповідача за первісним позовом на власну користь компенсації 70 % вартості відчуженого не в інтересах сімї транспортного засобу Форд Мондео, 2011 р.в., д.н.з. [NUMBER] на дату відчуження 19.04.2017 року, що становить 303100 гривень; стягнення з відповідача за первісним позовом на власну користь компенсації 70% вартості мережевних кабелів, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя в розмірі 67 480 гривень. На обґрунтування позовних вимог в редакції від 19.03.2018 року, позивачка за первісним позовом посилається на ту обставину, що спірне майно було придбане в шлюбі з відповідачем за первісним позовом, на майно поширюється режим спільної сумісної власності, проте суду слід відступити від рівності часток подружжя, оскільки після розірвання шлюбу з [PERSON] залишилися проживати двоє їх спільних з [PERSON] дітей. Відзначає, що в силу ст.. 60 Сімейного кодексу України, спірне майно є спільною сумісною власністю її та відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON], як таке, що було набуте в шлюбі; окремо [PERSON] мотивує вимогу про відступ від рівності часток подружжя тією обставиною, що Закон, а саме ч.2 та 3 ст. 70 СК України, надає можливість суду збільшити частку в спільному майні, якщо разом з одним з подружжя проживають діти, непрацездатні повнолітні, повнолітні донька чи син, за умови , що розмір аліментів які вони одержують, недостатній для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування. Висновки суду по суті заявлених вимог. Принцип змагальності відноситься до числа основоположних принципів цивільного процесуального права, дотримання якого створює необхідні передумови для правильного розгляду і вирішення цивільних справ. Принцип змагальності закріплює активність сторін та інших беруть участь у справі осіб у доказової діяльності. Отже статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно ч.2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, окрім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак з огляду на ту обставину, що хоча титульним власником квартири по вул. Над Яром, 6\\84 в м. Тернополі, загальною площею 66, 4 кв.м. (згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.09.2014 року) є [PERSON], проте оскільки ця спірна квартира була набута сторонами спору в шлюбі, на неї поширюється режим спільної сумісної власності, й в силу ч.1 ст. 70 СК України ідеальні частки подружжя у квартирі є рівними. Щодо вимоги позивачки за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом на власну користь компенсації 70 % вартості відчуженого не в інтересах сімї транспортного засобу Форд Мондео, 2011 р.в., д.н.з. [NUMBER] на дату відчуження 19.04.2017 року, що становить 303100 гривень, Суд наголошує на наступному. Встановлено, що на підставі договору купівлі продажу від 01.03.2016 року, за [PERSON] було зареєстровано автомобіль Форд Мондео, 2011 р.в., д.н.з. [NUMBER], що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ №882258. Змістом договору вбачається, що ціну придбання транспортного засобу сторони договору визначили в сумі 48300 гривень. Разом з тим сама ж позивачка за первісним позовом в судовому засіданні, будучи допитаною як свідок, засвідчила, що дійсною ціною придбання автомобіля була сума 13 000 доларів США, котру було знято з банківського вкладного рахунку на імя [PERSON] та передано [PERSON] для розрахунку з продавцем авто. Як Суд уже зазначив вище, мотивуючи рішення щодо поділу спірної квартири, відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Крім того, за правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 58, 59 ЦПК України), і це є її процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України). Таким чином Суд приходить до переконання, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і в разі поділу, ідеальні частки є рівними. Разом з тим, в подальшому сторони спору визнали, що спірний автомобіль було відчужено 19.04.2017 року [PERSON] гр.. [PERSON], котрий є чоловіком сестри відповідача за первісним позовом, і засвідчив даний факт будучи допитаним, як свідок. Представник [PERSON] ствердив презумпцію правомірності власним довірителем відчуження автомобіля 19.04.2017 року гр.. [PERSON], оскільки таке відчуження булло здійснене за мовчазною згодою іншого з подружжя ([PERSON]В.), й виручені від реалізації кошти було витрачено в інтересах сімї. Разом з тим Суд ставить під сумнів це твердження [PERSON], оскільки хоча автомобіль було придбано ще під час офіційної реєстрації шлюбу сторін спору, однак ще до 19.04.2017 року (дати реалізації автомобіля), [PERSON] було подано до суду позов про поділ майна подружжя (20.03.2017 року), в т.ч. спірного автомобіля; при цьому сторони уже на той час проживали окремо, що також стверджується змістом відповіді ГУНП в Тернопільській області від 28.03.2017 року №4177. А тому достатніх доказів отримання згоди [PERSON] на відчуження 19.04.2017 року [PERSON] спірного автомобіля, та, тим більш, витрачання коштів в інтересах сімї, стороною відповідача за первісним позовом Суду не надано. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.05.2018 року у справі № 61-10442св18, дійшов наступного правового висновку - при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження за №1691\\17 від 28 серпня 2017 року, уже за відсутності досліджуваного автомобіля, використовуючи для дослідження ксерокопію свідоцтва про реєстрацію автомобіля , порівняльним методом визначено ринкову вартість авто станом на 19.05.2017 року 433 000 гривень . При цьому середню ринкову вартість подібного ТЗ було визначено в сумі 300 000 гривень. [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] 70% від 433 000 гривень, що становить 303100 гривень. Проте, перш за все, Суд відзначає, що сама ж [PERSON] будучи допитано як свідок засвідчила, що дійсною ціною придбання сторонами спору, ще як подружжям, в березні 2016 року, автомобіля Форд Мондео, 2011 р.в., д.н.з. [NUMBER] , була сума 13 000 доларів США, котру було знято з банківського вкладного рахунку на імя [PERSON] та передано [PERSON] для розрахунку з продавцем авто. Визначивши доларовий еквівалент, визначеної висновком експерта №1691/17 від 28.08.2017 року, ціни автомобіля 433 000 гривень станом на 19.05.2017 року, що становить 16 407 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ 26, 39 гривень за 1 долар США), суд вважає загальновизнаною обставину, що в процесі експлуатації і з віком автомобіль лише втрачає в ціні, й транспортний засіб в травні 2017 року за визначенням не міг коштувати майже на 3500 доларів США більше ніж в березні 2016 року. А відтак Суд не вважає дійсною ціну спірного автомобіля 433 000 гривень, визначену висновком експерта №1691\\17 від 28 серпня 2017 року. За недоведеності іншими належними, допустимими та достатніми доказами іншої дійсної ціни продажу транспортного засобу, Суд вважає наближеною до реальної ціни відчуження автомобіля 19.04.2017 року, суму сплачену за це авто подружжям [PERSON] в березні 2016 року 13 000 доларів США, котра є наближено до усередненої ринкової вартості подібної за комплектацією моделі автомобіля. Зважаючи на викладене Суд вважає, що з відповідача за первісним позовом слід стягнути на користь [PERSON] 174 460 гривень (гривневий еквівалент 6500 доларів США за курсом 26, 84 гривень за 1 долар США станом на 19.04.2017 року) компенсації вартості автомобіля Форд Мондео, 2011 р.в., д.н.з. [NUMBER] на дату відчуження 19.04.2017 року. Що ж до вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації 70% вартості мережевних кабелів,в розмірі 67 480 гривень, Суд стверджує наступне. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями статті 65 СК України. Так, статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно із частинами 1, 2 статті 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення; фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи підприємця, яке придбане за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сімї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як обєкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України. Відповідач за первісним позовом [PERSON] зареєстрований субєктом підприємницької діяльності та є інтернет провайдером «Canada net», з видом діяльності «ремонт та обслуговування компютерної та офісної техніки» і в роботі використовує в т.ч. мережевні кабелі. Зокрема, як вбачається із видаткових накладних №РН-000000003 від 16.01.2015 року, №РН-000000004 від 16.01.2015 року, №РН-000000005 від 16.01.2015 року, №РН-000000029 від 17.01.2015 року та №РН-000000030 від 17.01.2015 року, у всіх цих документах відсутній підпис одержувача товару. У зв'язку із цим Суд погоджується з доводами сторони відповідача за первісним позовом, що вказані документи не підтверджують факту отримання саме [PERSON] товару, який зазначений у них. Окремо варто звернути увагу на те, що Рахунок-фактура №10 від 13.01.2015 року не підтверджує і не може підтверджувати факт отримання чи оплати товару, який у ньому зазначений, а лише визначає ціну товару та реквізити, за якими можна оплатити вартість товару Відтак, належних та допустимих доказів на підтвердження факту оплати та отримання [PERSON] мережевих кабелів, про які зазначає [PERSON], останньою не надано. Окрім цього, [PERSON] не надано достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що кабелі, які вказані у видаткових накладних як товар, використовуються [PERSON] (чи іншою особою) саме у той спосіб, про який зазначає позивач-відповідач у своїй Заяві про збільшення позовних вимог - прокладання мережевого кабелю по технічних поверхах житлових будинків. Копія звернення [PERSON] (також без підпису) до начальника КП ЖЕК-7, датована 15.06.10, у той час як шлюб між сторонами був укладений лише 24.09.2011 року, а тому вказаний документ не може вважатися неналежним доказом у даній справі. Як вбачається із заяви [PERSON], позивач-відповідач робить висновки про те, що вищезазначені кабелі були придбані [PERSON] за кошти, які були їхніми спільними і набутими в шлюбі, для використання та використовуються у підприємницькій діяльності [PERSON] для отримання прибутку. Проте з цього приводу [PERSON] не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження придбання мережевих кабелів [PERSON], у тому числі, доказів про те, що вказані предмети були придбані за кошти, які були спільними і набутими в шлюбі; [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що вона приймала участь у придбанні цього майна коштами або своєю працею. При цьому, відповідно до правової позиції, яка міститься у постанові ВСУ від 13.06.2016 року у справі №6-1752цс15, на яку безпосередньо посилається позивач-відповідач, як і у постановах від 05.04.2017 року у справі №6-399цс17, від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя виключно за умови, що воно придбано за рахунок належних подружжю коштів. Насамкінець суд відзначає відсутність підстав застосовувати правило, передбачене ч.2 і 3 ст. 70 СК України, про можливість відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя на користь позивачки за первісним позовом, оскільки хоча із [PERSON] після розірвання шлюбу залишилися проживати діти сторін спору, станом на дату звернення до суд з даним позовом [PERSON] взагалі не заявляла окремих вимог про стягнення аліментів з [PERSON]Г, й станом на дату ухвалення судового рішення Суду також не доведено вимог про стягнення аліментів та їх розміру, з метою встановлення чи такий розмір аліментів достатній\\недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та виховання дітей. З огляду на наведене,

Outcome: partial