Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] вказувала, що від сумісного проживання з відповідачем [PERSON] [INFO] вона народила сина [PERSON] . Оскільки сімейні відносини між ними не склалися, то за взаємною згодою на вимогу позивача син залишився на вихованні в його сім`ї. В грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. Рішенням Кременчуцького райсуду від 23.05.2018 року його позов був задоволений частково. Суд виніс рішення в її відсутність. Суд позбавив її батьківства щодо сина [PERSON] та стягнув аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини заробітної плати, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.12.2017 року, до його повноліття. Також з неї стягнуті додаткові витрати на утримання дитини. Звернутись до суду з даним позовом її змусили ті обставини, що на її утриманні та вихованні знаходиться малолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] . Шлюб з батьком дитини [PERSON] розірвано 28.10.2014 року рішенням Глобинського райсуду Полтавської області. Син [PERSON] також потребує належного матеріального забезпе¬чення. Таким чином, подальша сплата нею аліментів у повному розмірі є неможливою. Вона перебуваю у вкрай скрутному матеріальному становищі. В зв`язку з тими обставинами, що на даний час вона не має можливості працевлаштуватися з достатньою заробітною платою, в матеріальному плані знаходиться у вкрай незадовільному положенні. Маючи на утриманні малолітнього сина [PERSON] , вона зобов`язана забезпечити належне матеріальне становище для обох дітей, а відповідно сплата аліментів у встановленому судом розмірі є неможливою. На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким: - зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі рішення Кременчуцького райсуду від 23.05.2018 р. на утримання сина [PERSON] , [INFO] з 1/4 до 1/6 частини зі всіх видів зарплати /доходу/ щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. 12 листопада 2018 року [PERSON] надав суду відзив на позов, який обґрунтований зокрема тим, що заборгованість [PERSON] по аліментах складає близько 20тис.грн., а заборгованість зі сплати додаткових витрат на лікування дитини - близько 10тис.грн. З моменту народження сина позивачка не цікавилась своєю дитиною, також весь цей час її не хвилювало матеріальне забезпечення та фізичний розвиток сина, що свідчить про те, що вона самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, вже після ухвалення Кременчуцьким районним судом Полтавської області рішення від 23.05.2018 року, його поточні витрати на медичне забезпечення дитини складають близько 10 тис.грн., що її навіть не цікавить. У зв`язку з тим, що дитині присвоєно інвалідність, і існує необхідність постійного догляду за сином, він був вимушений піти у відпустку з догляду за дитиною, що призвело до зменшення його доходів, при тому, що витрати на медичне забезпечення зросли. Окрім того, син постійно проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Він забезпечую дитину всім необхідним для нормальної життєдіяльності: купує харчові продукти, сезонний одяг, покриває витрати на медичний догляд, а також купує інші речі, яких потребує дитина. У відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У [PERSON] жодних змін матеріального або сімейного стану не відбулося: - вона як не працювала, так і не працює, доказів звернення до центру зайнятості населення, або до організацій, підприємств, установ, де їй відмовлено у працевлаштуванні - позивачкою не надано; - підлягають сумніву і твердження позивачки про утримання нею старшого сина [PERSON] , оскільки позивачка прописана за однією адресою, а фактично проживає за іншою. Дитина ходить до школи в населеному пункті, де позивачка не проживає. Фактично старший син постійно перебуває на утриманні бабусі. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень він один не може забезпечити, тому мати, яка є здоровою та працездатною, повинна і може сплачувати аліменти в розмірі встановленому рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23.05.2018 року. Таким чином, при сплаті [PERSON] аліментів забезпечується їх рівність при несенні обов`язку утримання сина. 15.11.2018 року [PERSON] пред`явив зустрічний позов до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, стягнення аліментів на користь батька, з ким проживає дитина з інвалідністю. Позов обґрунтовано тим, що в добровільному порядку відповідач не бере участі ні у поточних, ні у додаткових витратах на дитину, які полягають у наступному. Так, в період з 09.07.2018 року по 16.07.2018 року дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Полтавської обласної дитячої клінічної лікарні, де поставлено наступний діагноз: «Мікроцефалія, мальформація Ленди-Уокера. Наслідки гіпоксично-ішемічного ураження центральної нервової системи, внутрішньоутробне інфікування, спастичний парапарез, рівень рухових порушень за шкалою YMFCS SV, мультикистозна енцефаломаляція, груба затримка стану кінетичного і психомовного розвитку. Часткова атрофія зорових нервів ОИ. Підгострий кон`юктивіт справа». Загальні витрати на лікування за 2018 рік склали 9441,63 грн. Витрати на проїзд склали 170 грн. Зважаючи на положення ст. 141 СК України щодо рівності прав та обов`язків щодо дитини, вважаю за можливе просити суд стягнути з відповідача половину витрачених додаткових витрат на дитину, а саме: 4805,82грн. Відповідач в добровільному порядку не має наміру компенсувати додаткові витрати на дитину, та фактично не сплачує аліменти. Його син [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з ним, перебуває на його утриманні в с.Рокитне. З липня 2018 року дитина визнана інвалідом і їй призначено державну соціальну допомогу. З огляду на те, що [PERSON] є здоровою та працездатною, вона повинна і може сплачувати аліменти згідно ст. 88 СК України. На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким: - стягнути на його користь з [PERSON] ( [NUMBER] ), [INFO] , половину вартості додаткових витрат на дитину - [PERSON] , [INFO] , а саме грошові кошти в сумі - 4805,82 грн. - стягнути на його користь з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), [INFO] , аліменти на утримання батька, який проживає з дитиною з інвалідністю, у розмірі 1/4 її заробітку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову на весь час батька проживання з дитиною. 21.12.2018 року [PERSON] надала суду відзив на зустрічний позов, який обґрунтувала зокрема тим, що не можливо застосувати ст.88 СК України, оскільки вони не є подружжям, а тому не підлягають стягненню відповідні аліменти. [PERSON] в судовому засідання просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] [PERSON] в судовому засідання просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, приходить наступного висновку. Так, судом встановлено, що під час шлюбу у сторін по справі народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кременчуцького районного суду від 23.05.2018 року, [PERSON] позбавлено її батьківства щодо сина [PERSON] та стягнуто аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини заробітної плати, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.12.2017 року, до його повноліття. Звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів її змусили ті обставини, що на її утриманні та вихованні знаходиться малолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] . Шлюб з батьком дитини [PERSON] розірвано 28.10.2014 року рішенням Глобинського районного суду Полтавської області. Син [PERSON] також потребує належного матеріального забезпе\-чення. Таким чином, подальша сплата нею аліментів у повному розмірі є неможливою. Суд вважає, що доводи позивача щодо зменшення розміру аліментів у зв`язку з народженням іншої дитини не підтверджено відповідними доказами, наприклад довідкою про місце проживання дитини разом з нею, або рішення суду про визначення місця проживання дитини разом з нею, тощо. У відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Інших доводів щодо зменшення раніше призначених аліментів суду не надано. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю. Що стосується позовних вимог [PERSON] , суд зазначає таке: Так, згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з норм чинного українського законодавства, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). Так, в період з 09.07.2018 року по 16.07.2018 року дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Полтавської обласної дитячої клінічної лікарні, де поставлено наступний діагноз: «Мікроцефалія, мальформація Ленди-Уокера. Наслідки гіпоксично-ішемічного ураження центральної нервової системи, внутрішньоутробне інфікування, спастичний парапарез, рівень рухових порушень за шкалою YMFCS SV, мультикистозна енцефаломаляція, груба затримка стану кінетичного і психомовного розвитку. Часткова атрофія зорових нервів ОИ. Підгострий кон`юктивіт справа». Загальні витрати на лікування за 2018 рік склали 9441,63 грн. Витрати на проїзд склали 170 грн. Зважаючи на положення ст. 141 СК України щодо рівності прав та обов`язків щодо дитини, вважаю за можливе просити суд стягнути з відповідача половину витрачених додаткових витрат на дитину, а саме: 4805,82 грн. З липня 2018 року дитина визнана інвалідом і їй призначено державну соціальну допомогу, що підтверджується відповідними документами. Дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з ним, перебуває на його утриманні в с.Рокитне, що підтверджується довідкою сільської ради. Відповідно до ч.2 ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ст.1 ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу З огляду на те, що [PERSON] є здоровою та працездатною, вона може сплачувати аліменти згідно ст. 88 СК України. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, позов задоволено повністю, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 704 гривень 80 копійок

Outcome: approved