Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

В провадженні Березівського районного суду Одеської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до Березівського територіального центру соціального обслуговування Одеської області з участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору: Березівської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Ухвалою суду від 10.02.2021 року відкрито провадження по справі У своїй заяві позивач зазначив, що в березні 1998 року він домовився з начальником управління соціального захисту населення Березівської РДА Одеської області про купівлю квартири [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним посвідченням на квартиру, яка належить державним, кооперативним, суспільним установам чи організаціям, виданим Одеським міським бюро технічної інвентаризації 24.02.1998 року. Відповідно до даного посвідчення вищевказана квартира на підставі рішення Березівського міськвиконкому від 11.02.1998 року за №02 зареєстрована та належить Березівському відділу соціальної допомоги. Право власності зареєстровано у книзі за №2 реєстр 246 за №02. Оскільки вищезазначена квартира була в занедбаному стані, тривалий час у неї ніхто не проживав, то відповідач вирішив продати її, про, що свідчить протокол загальних зборів відділення соціальної допомоги населення. Усі перемови з питання купівлі квартири позивач проводив з начальником управління соціальної допомоги населення [PERSON] .. Саме з ним були обумовлені усі умови договору. 11.03.1998 року позивач перерахував на рахунок відповідача суму коштів за купівлю квартири. Одночасно, звернувся до Одеського МБТІ для виготовлення технічного паспорту та довідки-характеристики, оскільки нотаріус повідомив про необхідність їх для оформлення договору купівлі-продажу. Після, позивач отримав ключі від дверей та став користуватись нерухомістю. Після повного виконання сторонами умов договору, позивач неодноразово намагався укласти (посвідчити нотаріально) договір купівлі-продажу квартири, однак кожного разу представник відповідача не з`являвся. Отримавши кошти відповідач ухиляється від нотаріального оформлення договору, мотивуючи тим, що змінились умови. Позивач вважає, що має право на зазначену квартиру, так як повністю виконав взяті на себе зобов`язання за договором: повністю сплатив її вартість, з 1998 року по теперішній час користується нею, а відповідач, у свою чергу, також виконав зобов`язання по передачі йому даної квартири, звільнив іі та прийняв обумовлену суму коштів. За таких обставин позивач, звернувся до суду з вимогою про визнання договору купівлі-продажу дійним та визнання право власності на однокімнатну квартиру, розташовану по [ADDRESS] . В судове засідання 20.05.2021 року позивач та представник не з`явилися, водночас 20.05.2021 року представник позивача надіслала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, на позовних вимогах наполягає та просять задовольнити позов. Представник відповідача у судові засідання також не з`явився. Разом з цим, 20.05.2021 року директор Березівського територіального центру соціального обслуговування Григорян А.Г. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовної заяви не заперечує. Представник третьої особи, Березівської міської ради, у судове засідання не з`явився, при цьому 19.05.2021 року Березівський міський голова, [PERSON] , подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Березівської міської ради, проти задоволення заявлених вимог не заперечує. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З позовної заяви вбачається, що позивач у березні 1998 року домовився з начальником управління соціального захисту населення Березівської РДА в Одеській області про купівлю квартири [ADDRESS] . З ним обумовлено усі істотні умови договору, в тому числі щодо ціни, оформлення договору, тощо. На виконання домовленостей між сторонами позивач 11.03.1998 року перерахував на рахунок управління соціального допомоги населення обмовлену суму коштів 700 грн., що підтверджується квитанцією №10 від 11.03.1998 року, відповідно до якої [PERSON] перерахував на рахунок управління [NUMBER] , банк одержувач - АТП «Україна», одержувач Управління соціального захисту, призначення платежу - плата за квартиру. Право управління на вказану квартиру підтверджується реєстраційним посвідченням на квартиру, яка належить державним, кооперативним, суспільним установам чи організаціям, виданим Одеським міським бюро технічної інвентаризації 24.02.1998 року. Відповідно до даного посвідчення квартира [ADDRESS] , на підставі рішення Березівського міськвиконкому від 11.02.1998 року за №02, зареєстрована та належить Березівському відділу соціальної допомоги. Дана однокімнатна квартира складається з одного кам`яного будинку. Право власності зареєстровано у книзі №2 реєстр 246. Правонаступником Березівського відділу соціальної допомоги являється Березівський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг). Позивач у позові посилається на те, що оформити договір купівлі-продажу квартири не виявилось можливим у зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від нотаріального оформлення договору. За таких підстав, просить у вимогах позовної заяви визнати договір купівлі-продажу квартири дійсним та визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно. Суд вважає заначити, що у Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Зокрема визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Позивач у позові посилається на ст.ст.47, 224, 227 Цивільного кодексу в редакції 1963 року, Закону України «Про власність», оскільки угоду було укладено і виконано у повному обсязі у березні 1998 року. Суд вважає зазначити, що право власності може виникати в розумінні ЦК України лише з дійсних договорів. Відповідно до ч. 1ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст.57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у 1998 році, для їх врегулювання необхідно застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 224 ЦК України (у редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК України (у редакції 1963 року). Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЦК України (у редакції 1963 року), недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 ЦК України у редакції 1963 року). Статтею 227 ЦК України (у редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Отже, для визнання судом угоди дійсною необхідно не лише повне чи часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди. Крім того, за змістом ст. ст. 128, 153 ЦК України (у редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. В ході розгляду справи неправомірності володіння майном не встановлено. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з правових наслідків недотримання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що права позивача порушено, іншим шляхом поновити їх неможливо. Враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, проте нотаріальне посвідчення договору не можливе, що позбавляє позивача можливості розпорядитися належним йому майном, суд вважає за необхідне визнати спірний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 11 березня 1998 року між [PERSON] та Управлінням соціального захисту населення Березівської районної державної адміністрації Одеської області дійсним та визнати право власності на вищевказану квартиру.

Outcome: approved