Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

В позові позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за договором позики від 25.05.2010р. в розмірі 100000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 2533000грн. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 25.05.2010р. між ним та [PERSON] був укладений договір позики. За цим договором позивач передав відповідачеві грошові кошти в сумі 100000доларів США, що еквівалентно 792000грн. Відповідач зобовязувався повернути позику 25.05.2013р. в гривнях, що відповідатиме еквіваленту 100000доларів США за курсом НБУ на день повернення. Поручителем за зазначеним договором виступило ПП «Боназа-Центр» на підставі договору поруки від 25.05.2010р.. У звязку з порушенням відповідачем зобовязання з повернення позики позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь 2533000грн, що еквівалентно 100000 доларів США на момент звернення до суду. В судове засідання сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 17.06.2016р., надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу у відсутність позивача та не заперечує проти заочного розгляду сап рви /а.с.24/. Відповідач [PERSON] повідомлявся про час і місце розгляду справи через оголошення у пресі, оскільки не має зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання. Судовий виклик направлявся відповідачеві ПП «Боназа-Центр» за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 25.05.2010р. сторони уклали договір позики за яким [PERSON] позичив у позивача грошові кошти в сумі 100000 доларів США, що еквівалентно 792000грн. Умовами договору сторони передбачили, що позичальник зобовязується повернути суму позики у строк до 25.05.2013р. в порядку, передбаченому для її надання, за курсом Національного банку України, який буде існувати на дату повернення, що передбачено п.2.1, 5.2 /а.с.3/. На виконання договору позики позивач передав, а відповідач [PERSON] отримав 25.05.2010р. грошові кошти в сумі 100000 доларів США, що є еквівалентом згідно курсу НБУ на день складання розписки 792000грн, що підтверджується відповідною розпискою /а.с.4/. 25.05.2010р. між позивачем та відповідачами було укладено договір поруки, за яким ПП «Боназа-Центр» виступило поручителем за зобовязанням [PERSON] по договору позики від 25.05.2010р. /а.с.5/. Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед позикодавцем. Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що порука вступає в силу з моменту підписання договору поруки і діє до повного виконання сторонами зобовязання за договором позики. До теперішнього часу відповідачі не виконали свого зобовязання з повернення позивачеві суми позики, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Отже спір виник з позикових правовідносин, які регулюються параграфом 1 глави 71 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Відповідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Таким чином, укладений між позивачем та [PERSON] договір позики відповідає вимогам цивільного законодавства, а відтак породжує для сторін взаємні права та обовязки, які мають виконуватись належним чином. Тож відповідач [PERSON] зобовязаний повернути на користь позивача суму позики. Суд звертає увагу на те, що грошове зобовязання між сторонами визначене в іноземній валюті долар США. Разом з тим, відповідно до ст.533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, статей 192, 533 ЦК дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання, є національна валюта України гривня. Така правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14. Отже суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню грошова сума визначена в гривнях за офіційним курсом долару США, встановленому НБУ на день ухвалення судом рішення. За відомостями, розміщеними на офіційному веб-сайті НБУ (https://bank.gov.ua) станом на 21.07.2016р. офіційний курс долара США становить 2481,1596грн за 100 доларів США. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 2481159,60грн, що еквівалентно сумі в 100000доларів США. Стосовно вимог до поручителя суд зауважує, що відповідно до ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5). Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Таким чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 рік чи будь-якого іншого строку, встановленого сторонами в договорі). Тому кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015р. по справі №6-2056цс15, від 09.09.2015р. по справі №6-933цс15. З матеріалів справи вбачається, що договором позики було встановлено строк виконання позичальником свого зобовязання 25.05.2013р.. Тож позивач зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, від дати порушення позичальником строку повернення позики тобто у строк до 25.11.2013р., але цього не зробив. За таких обставин, суд вважає, що порука ПП «Боназа-Центр» за договором від 25.05.2010р. припинилася, а відтак у задоволенні позовних вимог до цього відповідача необхідно відмовити. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо судових витрат, то на підставі ч.3 ст.88 ЦПК, враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3445грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial