Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування завданої моральної шкоди звернулась [PERSON] У своєму позові позивач просить суд спростувати недостовірну інформацію, поширену відповідачем [PERSON] щодо виконання встановлених законом обовязків по догляду за дитиною такою, що не відповідає дійсності, порушує її права та свободи, ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь суму відшкодування шкоди в розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) гривень. В судове засідання позивач не зявилась, однак подала до суду письмову заяву у якій просила провести розгляд справи без її присутності, позовні вимоги повністю підтримує та просить суд їх задоволити. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнали та просять суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. Заслухавши відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з жовтня 1982 року. З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КЕ №414110 виданого 15 березня 1989 року Миргородським міським відділом ЗАГС Полтавської області вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 1989 року березня місяця 15 числа зроблено запис за №39. Після розірвання шлюбу присвоєні прізвища: йому [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який згідно рішення суду залишений на проживанні з матір'ю в м.Миргород Полтавської області. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, після розірвання шлюбу з позивачкою, у 1989 році він переїхав на постійне місце проживання у Рівненську область, лишивши все спільно нажите майно колишній дружині та сину. Крім того, він справно сплачував аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. При зустрічах з сином він надавав йому додаткові кошти, купував одяг, інші подарунки, завжди підтримував його морально та духовно. Ніяких претензій до нього, як до батька син ніколи не висловлював та не мав. За таких обставин, вважає доводи позивачки про те, що він не виконував своїх батьківських обовязків відносно сина безпідставні і такі, що не вплинули на моральний та психологічний стан сина та його матері. З дослідженого в судовому засіданні повідомлення начальника Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області [PERSON] від 14 квітня 2015 року №50/16-К-175 вбачається, що «Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області заява [PERSON] про те, що колишній чоловік [PERSON], [INFO], прож. [INFO] не виконував встановлені законом обовязки по догляду за дитиною та здійснення фізичного і психологічного насилля повязаного з вимаганням грошей за будинок громадянкою [PERSON], прож. [INFO], зареєстрована 23.03.2015 р. за вх.№К-175 та в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №6081 розглянута. В ході проведеної перевірки встановлено, що в діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення, в звязку з чим подальший розгляд звернення припинено. Крім того, повідомлено, що з приводу здійснення фізичного і психологічного насилля, повязаного з вимаганням грошей за будинок громадянкою [PERSON], прож.м.Миргород Полтавської області рекомендовано звернутися з письмовою заявою до органів внутрішніх справ по місцю проживання.». Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК (435-15) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що позивачем, у своїй позовній заяві не наведено відомості про те, в який спосіб відповідачем була поширена інформація, що порушує її особисті немайнові права, яка саме інформація поширена відповідачем, із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право, не наведено обставин, які б слугували визначенню розміру моральної шкоди, яку позивач просить суд стягнути з відповідача, а відповідачем вимоги позивача спростовані належними та допустимими доказами, тому з цих підстав у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed