Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

В позові [PERSON] вказала, що [INFO] померла [PERSON] . За життя, 04 лютого 1997 року [PERSON] , на підставі рішення Василівської районної державної адміністрації від 21 червня 1996 року №538, отримала Сертифікат серії ЗП [NUMBER] 035677 на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба», розміром 8,23 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), однак Державний акт отримано не було, у зв`язку зі смертю [PERSON] Відповідно до рішення виконавчого комітету Малобілозерської сільської ради народних депутатів від 04 березня 1996 року №29 «Про встановлення опікунства», [PERSON] було призначено опікуном над [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все її майно. Правовідносини щодо спадкування спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла у 1999 році, на час, коли був чинним ЦК УРСР 1963 року, регулювалися в частині прийняття спадщини ст.548 та 549 ЦК УРСР. Відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР (ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини 4 перехідних положень Цивільного кодексу України (ред.2003 року), він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи спільне проживання спадкодавця з її племінницею, [PERSON] фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Після смерті власниці, її племінниця, як єдиний спадкоємець, користувалась та розпоряджалась її майном. Після смерті [PERSON] , 27 [INFO] , її прямою спадкоємицею стала позивач (її донька). Виділена земельна ділянка за роки життя матері позивача не була належним чином на неї оформлена, у зв`язку з чим, земельна ділянка не входила до спадкового майна. Після смерті [PERSON] спадщину відповідно до заповіту прийняла її донька. Позивач вказує, що, враховуючи те, що [PERSON] була єдиною спадкоємицею [PERSON] , то земельна частка (пай) фактично перебувала у її власності, незважаючи на те, що не була належним чином оформлена і на момент смерті [PERSON] земельна ділянка фактично була її спадковим майном, а тому вона позивач має право на земельну частку (пай) у порядку спадкування після матері (за правом представництва). Позивач не може в повному обсязі користуватись земельною ділянкою (надавати в оренду, оброблювати та ін.) до моменту оформлення права на спадщину. На теперішній час вказана земельна ділянка знаходиться у володінні позивача. Позивач зверталась до Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), яка належала [PERSON] , фактичною спадкоємицею якої була племінниця [PERSON] , проте постановою від 08.08.2019 їй було відмовлено у видачі свідоцтва та запропоновано звернутись до суду. Після смерті [PERSON] , її дочка позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 січня 2003 pоку, проте, земельна частка (пай) не входила до спадкового майна. Про існування сертифікату ЗП № [NUMBER] на право на земельну частку (пай) їй стало відомо по факту його отримання у 2018 році. Спадщина на земельну частку (пай) була відкрита 06 травня 1999 року. На час відкриття спадщини діяли положення ЦК УРСР в редакції 1963 року, так, згідно ст. 529 ЦК УРСР, мати позивача не відносилась ані до першої черги, ані до другої черги спадкоємців за законом. Проте, оскільки позивачем не було вчинено окрім фактичного прийняття спадщини жодних дій щодо прийняття спадщини, спадщина на теперішній час не оформлена, до правовідносин, з приводу яких звернувся позивач, мають застосовуватися і положення п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (ред. 2003 року), а саме, правила Книги шостої цього кодексу. Цивільним кодексом України розширено кількість черг спадкування за законом. Відповідно ст. 1266 Цивільного кодексу України, мати позивача мала за правом представлення право на спадщину на ту частку спадщини, яка належала б за законом її матері (сестрі спадкодавця), якби вони була жива на час відкриття спадщини. В свою чергу, позивач має право на спадкування земельної ділянки після матері. Отже, на думку позивача, у відносинах, з приводу яких позивач звертається до суду, має застосовуватися Цивільний кодекс України в чинній редакції. Відповідно до висновку експерта про орієнтовну ринкову вартість земельної ділянки станом на 20 травня 2019 року становить 91 122 (дев`яносто одна тисяча сто двадцять дві) гривні 99 копійок. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за нею у порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) площею 8,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) по колишньому КСП «Дружба», що належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату серія ЗП [NUMBER] на право на земельну частку (пай). В підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, проте представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, просила позов задовольнити. Представник відповідача Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області в підготовче судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відзиву на позов не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області в підготовче судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Василівського відділу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області в підготовче судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (частина 3); ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207 цього Кодексу (частина 4). Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може\~відмовитися від\~позову,\~а відповідач\~-\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві (частина\~1); у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом (частина\~1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що [INFO] народилась позивач (а.с.10), яка після укладення шлюбу 15 травня 1082 року, набула прізвище « [PERSON] » (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] [INFO] народилась [PERSON] (а.с.14), яка після укладення шлюбу 11 січня 1963 року набула прізвище « [PERSON] » (а.с.15). Відповідно до рішення виконавчого комітету Малобілозерської сільської ради народних депутатів №29 від 04 березня 1996 року встановлено [PERSON] опікуном над [PERSON] (а.с.19). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.16). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.16). Той факт, що [PERSON] є племінницею [PERSON] підтверджується архівними виписками метричної книги реєстрації актів цивільного стану про народження 1911 року та 1914 року, відповідно до яких [INFO] народилась [PERSON] та [INFO] [PERSON] (а.с.18, 19) та довідкою №2815 від 18 листопада 2011 року, виданої виконавчим комітетом Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до якої [PERSON] проживала та була постійно прописана з 1914 року по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , разом з нею постійно проживала з 1914 року по день смерті [INFO] сестра [PERSON] та з 1937 року і по день смерті [INFO] дочка [PERSON] (а.с.20). Відповідно до довідки №2816 від 18 листопада 2011 року, виданої виконавчим комітетом Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, [PERSON] проживала та була постійно прописана з 1911 року по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , разом з нею постійно проживала з 1937 року і по день смерті [INFO] племінниця [PERSON] (а.с.20). Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЗП [NUMBER] , [PERSON] належить право на земельну частку (пай) розміром 8,28 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба» (а.с.21). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №304/02.31 від 08 серпня 2019 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки вона не являється спадкоємцем передбаченої законом черги спадкування (а.с.22). Згідно висновку зі звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення, оціночна вартість земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,28 га, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Василівський район, Малобілозерська сільська рада, КСП «Дружба», що перебувала у власності [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну ділянку (пай), серія ЗП №035677 від 04 лютого 1997 року становить 91\~122,99 грн. (а.с.23-35). З матеріалів чинної спадкової справи №258/03, заведеною Дніпрорудненською державною нотаріальною конторою, після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.52), вбачається, що з заявами про прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON] , 25 липня 2003 року та 05 вересня 2003 року зверталась [PERSON] (а.с.52 зворот, 53) та з заявою від 08 вересня 2003 року про відмову від прийняття спадщини звернувся [PERSON] (а.с.53 зворот). Відповідно до заповіту, складеного 24 грудня 2001 року [PERSON] , посвідченого секретарем Малобілозерької сільської ради Василівського району Запорізької області та зареєстрованому в реєстрі за №512, остання заповіла житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та грошові вклади [PERSON] та [PERSON] , а також земельні частки (пай), які будуть належати їй на день смерті [PERSON] (а.с.54). Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру №57555010 від 14 вересня 2019 року спадкова справа №258 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] - чинна (а.с.57). Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру №57555011 від 14 вересня 2019 року заповіт [PERSON] , яка померла [INFO] - чинний (а.с.58). Згідно повідомлення державного нотаріуса Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області №350/01-09 від 19 вересня 2019 року, після смерті [INFO] [PERSON] , Василівською державною нотаріальною конторою Запорізької області спадкова справа не заводилась, з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с.59, 60, 61). Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, в редакції що діяла на момент відкриття спадщини після смерті батька позивача, спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що спадщина на земельну частку (пай) була відкрита 06 травня 1999 року, на час відкриття спадщини діяли положення ЦК УРСР в редакції 1963 року, згідно якого, [PERSON] не відносилась ані до першої черги, ані до другої черги спадкоємців за законом, однак оскільки позивачем не було вчинено окрім фактичного прийняття спадщини жодних дій щодо прийняття спадщини, спадщина на теперішній час не оформлена, на думку суду до правовідносин, з приводу яких звернувся позивач, мають застосовуватися і положення п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а саме, правила Книги шостої цього кодексу. Враховуючи, що нормами Цивільного кодексу України розширено кількість черг спадкування за законом та, відповідно до ст.1266 Цивільного кодексу України [PERSON] , мала за правом представлення право на спадщину на ту частку спадщини, яка належала б за законом її матері (сестрі спадкодавця), якби вони була жива на час відкриття спадщини, [PERSON] , в свою чергу, має право на спадкування земельної частки (пю) після [PERSON] , а тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved