Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до відповідачів про визначення порядку користування житловим будинком та визначення порядку користування земельною ділянкою. В\~ обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить 1/2 частина домоволодіння № 7 по вул. Мендєлєєва в м. Дніпропетровську. Інша частина належить відповідачам по 1/6 частці кожному. Фактично позивачка користується квартирою №1, відповідачка [PERSON] квартирою № 2. У звязку із тим, що відповідачка [PERSON] перешкоджає їй користуватися спадковим майном, не бажає в добровільному порядку вирішити питання про розподіл, позивачка вимушена звернутися до суду. Уточнивши свої позовні вимоги просила визначити порядок користування житловим будинком №7 по вул. Мендєлєєва в м. Дніпропетровську по першому варіанту судової будівельно-технічної експертизи №180/181/182-14 від 21 липня 2014 року та визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований спірний житловий будинок, по першому варіанту судової будівельно-технічної експертизи №180/181/182-14 від 21 липня 2014 року, виділивши їй у користування 1/2 її частини визначну на плані в помаранчевий колір, а відповідачам залишити в спільному користуванні земельну ділянку позначену у зеленому кольорі. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідачів в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавали, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву позивача, відповідно до\~ст.ст. 224 - 225 ЦПК України\~ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Судом установлено, що,\~ [PERSON], який помер 27.08.1996 року, на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 16.10.2000 року належало домоволодіння № 7 по вул. Мендєлєєва в м. Дніпропетровську. Відповідно до\~ свідоцтва про право\~ на спадщину\~ за законом від 02.08.2012 року\~ спадкоємцем майна на 1/2 частину домоволодіння є донька померлого - [PERSON], спадкоємцями майна по 1/6 частині є\~ онуки померлого: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вказаного вище домоволодіння. Інші спадкоємці Свідоцтво про право на спадщину за законом не отримували, право власності на частку у домоволодінні №7 по вул. Мендєлєєва в м.Дніпропетровську у встановленому законом порядку не реєстрували.\~ Право власності позивачки на 1/2 частину домоволодіння № 7 по вул. Мендєлєєва в м. Дніпропетровську зареєстровано в КП ДМБТІ, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав від 21.08.2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 358 ЦК України, яка є підставою позову, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно правової позиції, сформульованої Верховним Судом України у цивільній справі № 6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року, яка в силу ч.1\~ст. 360-7 ЦПК України\~ є обов'язковою для всіх судів України зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. У даному випадку, уточнені позовні вимоги, стосуються не поділу житлового будинку, а встановлення порядку спільного користування ним. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обовязковим. Таким чином, у звязку з тим, що сторони не можуть дійти згоди щодо користування спірним житловим будинком, суд приходить до висновку про достатність підстав для встановлення порядку користування спірним житловим будинком. Зі змісту висновку судової будівельно-технічної експертизи спірний житловий будинок є неподільним і не видається можливим виділити в користування сторін спору житлові кімнати, розмір яких відповідає ідеальним часткам співвласників. Так, з урахуванням висновків проведеної судової будівельно-техничної експертизи, суд вважає за необхідне встановити порядок користування домоволодіння № 7 по вул. Мендєлєєва в м. Дніпропетровську, згідно якого виділити у користування [PERSON] квартиру № 1, яка складається з: прим. 1-2 кухня площею 12,4 кв. м., прим 1-3 санвузол кімнати площею 4,0 кв. м., прим. 1-4 житлова кімната площею 7,6 кв. м., прим. 2-3 житлова кімната площею 7,0 кв. м. у житловому будинку літ. А-1; прим. 1-1 коридор площею 4,1 кв.м. у прибудові літ. а-1, погріб під літ. А-1, літня кухня літ. Б, літня кухня літ.В. Виділити у користування [PERSON], [PERSON], [PERSON] прим. 2-2 житлову кімнату площею 12,8 кв.м. у житловому будинку літ. А-1; прим.2-1 кухню площею 12,5 кв.м. у прибудові літ. А/-1, прим. 2-4 санвузол площею 4,0 кв.м. у прибудові літ. А/-1, вбиральню літ. Г, душ літ.Д, сарай літ. Е. На думку суду, встановлений порядок користування спільним житловим будинком найбільш врахує баланс інтересів кожного зі співвласників. Щодо позовних вимог в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3\~ст. 1296 цього кодексу передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ч. 2 ст. 1297 ЦК України якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Із свідоцтва про спадщину позивача вбачається, та не спростовано відповідачами, що останні прийняли спадщину, яка належить їм з часу відкриття спадщини, а саме з 27 серпня 1996 року. З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, на якій розташований спірний житловий будинок, була виділена спадкодавцю відповідно до рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради від 30 вересня 1958 року № 2320, що підтверджено наявними у матеріалах справи та не спростованими відповідачами довідкою про землекористування від 09 січня 1959 року, з доданим до неї планом земельної ділянки та актом від 09 грудня 1958 року про відведення земельної ділянки у розмірі 576 кв. м під індивідуальну забудову (а. с. 15-17). 12 червня 2000 року побудований спадкоємцем будинок №7 по вул.Мендєлєєва в м.Дніпропетровську був введений в експлуатацію згідно з актом державної технічної комісії, який був затверджений рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська від 18 серпня 2000 року про визнання права власності на спірне домоволодіння, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності від 16 жовтня 2000 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). На момент розгляду спору є чинним ЗК України, що набрав чинності з 01 січня 2002 року (п. 1\~розділу 9 «Прикінцеві положення» ЗК України). Відповідно до п. 7\~розділу 10 «Перехідні положення» ЗК України\~громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше чинним законодавством, зберігають права на ці ділянки. Отже, при переході права власності на будівлі та споруди у порядку спадкування до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України, до спадкоємців від спадкодавця переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди. У звязку з тим, що сторони набули права власності на будинок до 01 січня 2002 року, разом з правом власності на будинок до них перейшло і право користування спірною земельною ділянкою, на якій розташовано будинок. Пунктом 6\~розділу 10 «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Однак Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005\~п. 6\~розділу 10 «Перехідні положення» ЗК України\~визнано таким, що не відповідає\~Конституції України\~(є неконституційним), оскільки суперечить положенням ч. 4 ст.\~13, ч. 2 ст.\~14, ч. 3 ст.\~22, ч. 1 ст.\~24, частин 1,\~2,\~4\~ст.\~41 Конституції України. Пункт 6\~Перехідних положень ЗК України 2001 року\~з урахуванням\~рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005\~передбачає збереження права користування земельними ділянками, які на час введення в дію цього\~Кодексу\~громадяни та юридичні особи мали у постійному користуванні. Відповідно до ч. 1\~ст. 30 ЗК України 1990 року\~при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених\~ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. У справах за позовом осіб, яким належні на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в їх користуванні, про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою суд повинен з'ясувати і врахувати можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель і споруд тощо. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про визначення порядкукористування земельною ділянкою площею 636 кв.м. по вул. Менделєєва у м. Дніпропетровську, на якій розташоване домоволодіння № 7, згідно Варіанту № 1 порядку користування земельною ділянкою, визначеного Висновком № 180/181/182-14 судової будівельно-технічної експертизи, складеної 21 липня 2014 року Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз. Так, в загальне користування [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] виділити земельну ділянку (на плані визначена червоним кольором, Додаток №2) загальною площею 39,46 кв.м. В користування [PERSON] виділяється земельна ділянка (на плані визначена помаранчевим кольором, Додаток №2) загальною площею 318 кв.м.: під житловим будинком літ.А-1 площею 40,67 кв.м.; під прибудовою літ.а-1 площею 5,49 кв.м.; під літніми кухнями літ .Б, літ. В площею 35,5 кв.м.; під двором, городом та спорудами виділяється земельна ділянка (на плані визначена помаранчевим кольором, Додаток №2) площею 216,61 кв.м. В користування [PERSON], [PERSON], [PERSON]\~виділити земельну ділянку (на плані визначена зеленим кольором, Додаток №2) загальною площею 318 кв.м.: під житловим будинком літ. А-1 з прибудовою літ. А/-1 площею 38,38 кв.м.; під убиральнею літ.Г та душем літ.Д площею 3,63 кв.м.; під сараєм літ.Е площею 6,82 кв.м.; під гаражем літ. И площею 19,58 кв.м.; під двором, городом та спорудами виділяється земельна ділянка (на плані визначена зеленим кольором, Додаток №2) площею 229,86 кв.м. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, повязані з проведенням судових експертиз. Оскільки позивачка [PERSON] документально підтвердила свої витрати на суму 4700 грн. 16 коп., повязані з проведенням судової експертизи, 551 грн. 20 коп. на оплату судового збору, вказані витрати підлягають стягненню в рівних частинах з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial