Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

В провадження судді надійшла вищевказана позовна заява, в обґрунтування якої позивачка зазначає, що проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,0665 га. По сусідству з позивачем, у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] проживає відповідач. В період з 2017-2018 роки, позивач на своїй земельній ділянці намагалася встановити паркан, але відповідачка завжди чинила їй перешкоди. На усні та письмові претензії відповідачка не реагує та відмовляється від добровільного усунення перешкод в користуванні належної позивачу земельною ділянкою. У зв`язку з викладеним позивачка вимушена звернутись до суду з позовними вимогами усунути перешкоди у користуванні позивачкою земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди щодо встановлення паркану із сміжним з відповідачкою домоволодінням. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідачка надала на адресу суду відзив, згідно якого зазначила, що із позовною заявою категорично не згідна, оскільки позивачка\~не надає\~жодних доказів\~наявності спору\~між сторонами,\~також позивачка змовчує про ту обставину, що фактично вона здійснює користування земельною ділянкою більшою площею, та користується в тому числі тією земельною ділянкою, яка перебувала у фактичному користуванні відповідачки, у зв`язку із чим самою позивачкою порушуються законні права та інтереси відповідача як землекористувача. Дослідивши письмові матеріали справи суд доходить до наступних висновків. Так, матеріалами цивільної справи встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,0665, кадастровий номер 1211000000:02:191:0025 (а.с. 9, 10). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. За змістом ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 3 ст. 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, просила ухвалити рішення яким зобов`язати відповідачку [PERSON] , не чинити перешкоди щодо встановлення паркану із сміжним з відповідачкою домоволодінням. При цьому з тексту позову, наданих письмових пояснень [PERSON] не зазначається яким саме чином відповідач порушує її права та інтереси ,тобто не вказано та не надано доказів яким саме чином відповідачка чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Згідно з\~ч.1\~ст.4\~ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень статей 11, 15\~ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом. Проте, обраний спосіб захисту позивачем не містить конкретної вимоги по відношенню до відповідача. Так, [PERSON] не зазначає в який саме спосіб відповідачка повинна не чинити та які саме перешкоди, не зазначено які дії [PERSON] має вчинити або, навпаки, припинити вчиняти, з метою відновлення порушеного права позивача. Також, до матеріалів позову долучено заяву про досудове врегулювання спору, згідно якої також неможливо встановити які саме дії або бездіяльність відповідачки чинять позивачці перешкоди по користуванню її земельною ділянкою (а.с. 18). Нормами ст. 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18 травня 2010 року затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник. Однак стороною позивача не зазначено щодо наявності спору щодо визначення меж земельних ділянок та не ставить питання в позовних вимогах щодо закріплення межових знаків. Крім того, до матеріалів справи не долучено жодних схематичних зображень із позначкою, де саме має розміщуватись огорожа, на чиїй території, або яким чином дії відповідача унеможливлюють його встановлення. При цьому, суд звертає увагу на наявне рішення виконкому Дзержинської районної у місті ради від 18.09.2013 року №385, яким встановлено фактичне збільшення загальної площі земельної ділянки по [ADDRESS] на 112,0 [ADDRESS] ., оскільки площа земельної ділянки становила 778 м.кв., однак відповідно до схематичного плану міського бюро технічної інвентаризації від 22.10.1953 р. має складати 666 м.кв. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено\~статтею 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачем не вказано яким чином порушено її права, свободи та інтереси позивачем, не надано доказів такого порушення, а також не вказано у який саме спосіб суд має зобов`язати відповідача усунути перешкоди позивачу у користування її земельною ділянкою, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову. Отже, аналізуючи встановлені в судовому засіданні і зазначені вище фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства та положень актів, які є обов`язковими для виконання сторонами спору, суд доходить до переконання, що позивачем у порушення\~статті 81 ЦПК України\~не доведено заявлених позовних вимог та не вбачається спору про право. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed