Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] звернувся до суду в інтересах позивачки [PERSON] до [PERSON] з позовом про визнання недійсним державного акту на землю та визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що за рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 09.08.2007 року звернено стягнення на належну їй земельну ділянку площею 9.14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, припинено її право власності на вказану земельну ділянку та визнано право власності [PERSON] на цю ж земельну ділянку. На підставі вказаного рішення відповідачем [PERSON] 23.10.2007 року отримано на своє імя державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку серії ЯЕ № 907302 від 23.10.2013 року. Посилаючись на скасування за рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18.07.2013 року вищезазначеного рішення суду першої інстанції, а відтак зникнення підстав, згідно з якими відповідач набув права власності на спірну земельну ділянку, позивач просила визнати недійсним вищезазначений державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 907302 та визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку, що вибула з її володіння незаконно. В ході судового розгляду справи, дізнавшись про відчуження відповідачем [PERSON] спірної земельної ділянки іншій особі [PERSON] за договором міни земельних ділянок, укладеного між ними 22.04.2009 року та подальшого відчуження [PERSON] цієї земельної ділянки згідно з договором міни від 31.07.2013 року [PERSON], позивач, неодноразово доповнюючи та змінюючи свої позовні вимоги, остаточно просила через свого представника визнати недійсними вказані правочини та визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні посилаючись на обставини викладені в остаточній редакції позовної заяви, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання викликався належним чином, однак не зявився. Його представником [PERSON] направлено до суду письмове клопотання про необхідність відкладення розгляду справи через прийняття нею участі у розгляді іншої справи в іншому суді. Враховуючи те, що справа розглядається вже досить тривалий час і її розгляд затягувався в тому числі і через непоодинокі клопотання відповідача чи його представника про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вказаного відповідача та його представника за наявними доказами, що маються у справі. Інші відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце розгляду судової справи повідомлялися належним чином, однак в судове засідання не зявилися та не повідомили суд про причину своєї неявки. Заяв про розгляд справи за їх відсутності не направляли. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] та приватний нотаріус Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області [PERSON], які посвідчували спірні правочини, в судове засідання також не зявилися, хоча про дату, час та місце розгляду судової справи повідомлялися належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутності чи будь-яких заперечень проти позову [PERSON] до суду не направили. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходе до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] належала\~\~на праві власності земельна ділянка площею 9,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Ухвалою Новобузького районного суду\~\~Миколаївської області\~\~від 19.07.2007 року\~\~визнана мирова угода, укладена представником [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] за якою остання передала [PERSON] в рахунок погашення свого боргу, який перед ним за договором позики становить 25000 грн., вищезазначену\~земельну ділянку. У липні 2007 року [PERSON] знову звернувся до суду з позовом до [PERSON] вже з вимогами про звернення стягнення на цю земельну ділянку шляхом припинення права власності на неї та визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем, посилаючись на те, що [PERSON]\~\~умови цієї мирової угоди не виконує. Рішенням Новобузького районного суду\~\~Миколаївської області\~\~від\~09.08.2007 року позов задоволено. Звернуто стягнення на земельну ділянку площею 9,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Баратівської сільської ради Новобузького району, що належить на праві власності [PERSON] на підставі державного акту серії Р2 № 566268 від 07.02.2002 року. Припинено її право власності на цю земельну ділянку та визнано право власності\~\~на цю ж земельну ділянку вже за [PERSON] Також встановлено порядок виконання рішення суду шляхом заборони компетентним органам відмовляти у виготовлені нового державного акту на ім'я\~[PERSON] Згідно з рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18.07.2013 року скасовано рішення Новобузького районного суду від 09.08.2007 року і ухвалено нове, за яким у задоволені відповідного позову відмовлено (а.с. 2-3 т.1). Однак, на підставі вищевказаного рішення суду першої інстанції, [PERSON] був отриманий державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 907302 від 23.10.2007 року,кадастровий номер земельної ділянки 4824580400:01:000:0106 (а.с. 4 т. 1). Як встановлено при судовому розгляді справи вказана земельна ділянка в подальшому двічі відчужувалася за договорами міни іншим громадянам (а.с. 69-70 т.1). Так, 22.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір міни земельних ділянок, посвідчений приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області [PERSON], на підставі якого, земельна ділянка з кадастровим номером 4824580400:01:000:0106 вибула у володіння [PERSON], яка отримала відповідний державний акт про право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 491255 від 22.04.2009 року (а.с. 79 т.2). А вже, 31.07.2013 року за аналогічним правочином, укладеним між [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], вищевказана земельна ділянка відійшла у власність [PERSON] Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В силу вимог п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16.04.2014 року по справі № 6-14цс13, за змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Тому, оскільки, рішення суду про звернення стягнення на земельну ділянку, на підставі якого спірну земельну ділянку було вилучено з володіння позивачки [PERSON], в подальшому було скасовано судом апеляційної інстанції, то слід вважати, що ця земельна ділянка вибула з її володіння поза її волею і вона вправі витребовувати її від добросовісного набувача [PERSON] за правилами ст. 388 ЦК України. За змістом ст. 316 та ст. 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом апеляційної інстанції встановлено незаконність ухвалення Новобузьким районним судом такого рішення, а відтак, відповідач [PERSON] набув право власності на вказану земельну ділянку на підставі вказаного рішення суду незаконно, а тому не мав права в подальшому його відчувати іншим особам. Таким чином, сукупність досліджених в судовому засіданні доказів, свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними договорів міни спірної земельної ділянки, укладених 22.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON], а також 31.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] Вирішуючи питання щодо вимоги позивачки про визнання права власності на спірну земельну ділянку за нею, як за останнім законним володільцем, суд виходить з того, що існує інше рішення суду, в іншій цивільній справі між цими сторонами, яке набрало законної сили і до цього часу не скасоване, згідно з яким остання перестала бути власником спірної земельної ділянки. Так, як вже зазначалося судом, за ухвалою Новобузького районного суду від 19.07.2007 року, визнано мирову угоду у цивільній справі між представником [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], за якою остання передала [PERSON] в рахунок погашення свого боргу\~належну їй спірну земельну ділянку, а тому її вимоги про визнання права власності на спірну земельну ділянку, за чинності відповідного судового рішення, задоволенню не підлягає. Така ж позиція міститься і у згаданій постанові Верховного Суду України від 16.04.2014 року по справі № 6-14цс13. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів також належить стягнути на користь позивача судовий збір, понесений ним у звязку з розглядом справи пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, зокрема у розмірі по 103,29 грн. з кожного.

Outcome: partial