Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, третя особа кредитна спілка «Кредит -ФОС» про стягнення коштів, у якому зазначив, що в порядку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду, яке набрало законної сили від 06 липня 2011 року, із нього, як з поручителя за борговими зобов»язаннями, які виникли у [PERSON] по кредитному договору №241 від 28.09.2010 року було стягнуто 55187,93 коп. Зазначені обставини підтверджено довідкою виданою кредитною спілкою «Кредит-Фос» від 16.05.2017 року. 04 липня 2017 року [PERSON] було направлено вимогу до [PERSON] про повернення йому стягнених у примусовому порядку 55187,93 коп. як із поручителя із доказами такої сплати згідно довідки кредитної спілки «Кредит-Фос» від16.05.2017 року №102. Однак, зазначену вимогу відповідач [PERSON] залишив без задоволення. Таким чином, позивач [PERSON] з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути із [PERSON] 55187,93 грн. боргу, 10 000 грн. послуг поручителя, а також суму індексації відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі 24512,22 гривень та судові витрати, всього коштів на суму 89937,75 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог [PERSON] не визнав, подавши письмові заперечення, в подальшому із урахуванням вимог ЦПК України в редакції Закону від 03.10.2017 року, відзив на позов. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідно до п.2.8 договору поруки №241 від 28.09.2010 року, у якому зазначені два поручителі, кредитор зобов»язаний надати поручителям документи, які засвідчують вимогу до боржника за договором і передати право, що забезпечують цю вимогу, в термін десяти днів з часу виконання поручителями зобов»язання згідно договору в повному обсязі, що не було зроблено. Його, як боржника не було повідомлено про зміну кредитора у зобов»язанні, не надано докази прав нового кредитора, а саме документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов»язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов»язанні. Він, не отримував від нового кредитора - [PERSON] ні письмового повідомлення, ні доказів переходу прав до нового кредитора, починаючи з моменту отримання позивачем сумнівних довідок з кредитної спілки. [PERSON] не надав суду належних копій усіх особистих квитанцій (чи прибуткових касових ордерів) про сплату ним боргу. [PERSON], як поручитель по кредитному договору №241 від 28.09.2010 року не надав суду оригінал зазначеного договору та його копії, а тому не мав законних підстав щодо отримання права на пред»явлення зворотної вимоги до боржника. Зазначив також, що часткове виконання поручителем зобов»язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором. Також зазначив, що позивач [PERSON] визнав, що підписував декілька договорів поруки, які стосувались одного кредитного договору №241. Вказав, що договір поруки, який було долучено [PERSON], який він укладав в одній особі із кредитної спілкою «Кредит-фос» на його думку є підроблений, оскільки у реальному договорі поруки №241 було зазначено двоє поручителів - [PERSON] та [PERSON] У позові просить відмовити за його безпідставністю. Крім цього, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа кредитна спілка «Кредит-Фос» про визнання договору поруки недійсним у якому із врахуванням уточнень зазначив, що 09 листопада 2017 року [PERSON] у залі суду визнав, що підписував декілька договорів поруки, які стосувались одного кредитного договору №241 нібито виданого одному позичальнику [PERSON] після 2010 року. Вважає, що зазначеним одноособовим договором поруки №241, який укладений між [PERSON] та кредитною спілкою «Кредит-Фос» в рахунок виконання зобов»язань по кредитному договору №241 від 28.09.2010 року, порушені його права та інтереси, оскільки він не міг знати про його існування у 2010-2017 роках, а тому такий договір є оспорюваним та має бути визнаний судом недійсним. Зазначив, що поручителів у реальному договорі поруки №241 було двоє - [PERSON] та [PERSON] Зазначений факт підтверджено копією з оригіналу договору поруки з матеріалів судової справи у якій він був предметом дослідження, копією позовної заяви кредитної спілки «Кредит-Фос» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу із зазначенням у ній обох поручителів в одному договорі поруки, що встановлено судовим рішенням у цивільній справі. Вважає, що [PERSON], залучившись підтримкою та допомогою представника кредитора обманним шляхом долучив до позовної заяви новий на його думку підроблений договір поруки, якого на його думку не існувало взагалі. Крім того, ще один також підроблений договір поруки №241 стосовно [PERSON] раніше у 2012 році також долучався до матеріалів іншої судової справи, однак згодом зник із матеріалів справи. Також вважає, що умисел [PERSON] був такий щоб на підставі нових одноосібних договорів поруки ввести суд в оману, надавши сумнівну довідку про погашення боргу за боржника. Зазначив, що відповідно до ст..230 ЦК України, правочин здійснений під впливом обману має бути визнаний судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує чи змовчує про наявність певних обставин і навмисно цілеспрямовано вводить іншу сторону в оману щодо фактів, які впливають на укладення даного правочину. Істотне значення має факт наявності двох поручителів в даному договорі поруки, оскільки вважається, що вони діяли спільно, даючи поруку. Якщо ж тільки один поручитель у договорі, то домовленості між поручителями не було, і кожен з них діяв самостійно. У судовому засіданні позивач [PERSON] за зустрічним позовом, поданий ним позов підтримав та просить його задовольнити. [PERSON], як відповідач по зустрічному позову, його не визнав, та просить у задоволенні його відмовити за його безпідставністю. Представник кредитної спілки «Кредит-Фос» у судовому засіданні вважає, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів підлягає до задоволення, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору поруки №241 від 28.09.2010 року стосовно [PERSON] вважає безпідставним та необґрунтованим. Суду також зазначив, що [PERSON], як поручителем та солідарним боржником по укладеному кредитному договору від 28 вересня 2010 року №241 між кредитною спілкою «Кредит-Фос» та [PERSON] під час примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості було сплачено 55187,93 гривні. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 липня 2011 року у цивільній справі за позовом кредитної спілки «Кредит-Фос» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до кредитної спілки «Кредит-Фос» про розірвання кредитного договору, яке набрало законної сили, позов кредитної спілки «Кредит-Фос» задоволено. Вирішено стягнути солідарно із [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь кредитної спілки «Кредит-Фос» заборгованість за кредитним договором в сумі 192 902 грн. 75 коп. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до кредитної спілки «Кредит-Фос» про розірвання кредитного договору, відмовлено. Як вбачається із зазначеного судового рішення «…в судовому засіданні встановлено, що 28.09.2010 року між кредитною спілкою «Кредит-Фос» (Кредитодавець) в особі голови правління [PERSON] та членом кредитної спілки [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір №241…Вищезгаданий кредитний договір забезпечений договором поруки №241 від 28.09.2010 року, який укладено між кредитною спілкою «Кредит-фос» в особі голови правління [PERSON] та [PERSON], [PERSON] Відповідно до умов договору поруки (п.п.2.1, 2.2.) поручителі зобов»язуються відповідати перед кредитною спілкою «Кредит-Фос»за виконання зобов»язань [PERSON] у такому ж обсязі, що і боржник. Поручителі і Боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручителі відповідають по зобов»язаннях Боржника в повному обсязі, включаючи сплату основного боргу, процентів за його користування, додаткового проценту за несвоєчасний розрахунок, а також відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням Боржником умов кредитного договору…Згідно видаткового касового ордеру від 29.09.2010 року [PERSON] на підставі договору №241 від 28.09.2010 року отримав 130 тис. грн.. Тобто кредитна спілка «Кредит-Фос» виконала свої зобов»язання по договору повністю та видала [PERSON] кредит в сумі 130 тис. грн. Проте, відповідач [PERSON] здійснював погашення кредиту неналежним чином, в зв»язку із чим заборгованість за кредитом станом на 28.03.2011 року складає 192902,75 грн., з яких: 130 тис.грн. неповернутий кредит; 62902,75 грн. несплачені відсотки за користування кредитом…». Крім цього, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 липня 2016 року, яке набрало законної сили, у цивільній праві за позовом [PERSON] до кредитної спілки «Кредит-Фос», третя особа [PERSON] про визнання діяльності нечесною, визнання недійсним кредитного договору №241 від 28.09.2010 року, у задоволенні позову, відмовлено. Як вбачається із зазначеного судового рішення «…28 вересня 2010 року між кредитною спілкою «Кредит-фос» в особі голови правління [PERSON] та членом кредитної спілки [PERSON] укладено кредитний договір №241, згідно умов якого Кредитодавець зобов»язується надати грошові кошти у кредит позичальникові у сумі 130 000 грн. та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 39% річних. Кредит надається на строк 2 місяці з 28 вересня 2010 року до 28 листопада 2010 року. Кредитодавець на умовах строковості, зворотності платності та забезпеченості у відповідності до умов цього Договору надає позичальнику кредит з цільовим призначенням на споживчі потреби (п.2.1 Договору). В забезпечення виконання вказаного кредитного договору 28 вересня 2010 року між кредитною спілкою «Кредит-фос» в особі голови правління [PERSON], та [PERSON], [PERSON] укладено договір поруки №241, згідно умов якого поручителі зобов»язуються відповідати перед кредитною спілкою «Кредит-Фос» за виконання зобов»язань [PERSON] у такому ж обсязі, що і боржник. Поручителі та боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Поручителі відповідають по зобов»язаннях боржника в повному обсязі, включаючи сплату основного боргу, процентів за його користування, додаткового проценту за несвоєчасний розрахунок, а також відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору. Відповідно до записів в касовій книзі кредитної спілки «Кредит-Фос» [PERSON] видано кредит в сумі 130 000 грн. згідно договору №241 від 28 вересня 2010 року. Отримання [PERSON] коштів також підтверджується видатковим касовим ордером №1271 від 29 вересня 2010 року, з якого вбачається, що позивач по договору №241 від 28 вересня 2010 року одержав від КС «Кредит-Фос» 130 000 грн. Дослідженими судом доказами, зокрема видатковим касовим ордером №1271 від 29 вересня 2010 року, а також висновком експерта №2698 судово-почеркознавчої експертизи, встановлено, що [PERSON] на виконання умов спірного кредитного договору отримав у касі кредитної спілки грошові кошти в сумі 130 000 грн., про що розписався…Договір застави майна (земельної ділянки) №241 від 28 вересня 2010 року, укладений між [PERSON] та кредитною спілкою «Кредит-Фос» в особі голови правління [PERSON] нотаріально не посвідчувався, а тому в силу ч.1 ст.220 ЦК України є нікчемним та не потребує визнання його недійсним судом…». Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд вважає, що в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, не потребує доказуванню обставини встановлені зазначеними судовими рішеннями, а саме щодо укладення кредитного договору від 28 вересня 2010 року №241 між кредитною спілкою «Кредит-Фос» в особі голови правління [PERSON] та членом кредитної спілки [PERSON] згідно умов якого Кредитодавець зобов»язувався надати грошові кошти у кредит позичальникові у сумі 130 000 грн., які останній отримав, та в подальшому внаслідок неналежного виконання своїх зобов»язань по ньому, у нього утворився борг у розмірі 192902,75 грн. Також, на думку суду не потребують доказуванню обставини встановлені зазначеними судовими рішеннями, щодо договору поруки №241 від 28.09.2010 року між кредитною спілкою «Кредит-фос» в особі голови правління [PERSON] та [PERSON], [PERSON], відповідно до умов якого (п.п.2.1., 2.2.) поручителі зобов»язуються відповідати перед кредитною спілкою «Кредит-Фос» за виконання зобов»язань [PERSON] у такому ж обсязі, що і боржник. Крім цього, зазначеним судовим рішенням від 06 липня 2011 року встановлено, що Поручителі і Боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором, поручителі відповідають по зобов»язаннях Боржника в повному обсязі, включаючи сплату основного боргу, процентів за його користування, додаткового проценту за несвоєчасний розрахунок, а також відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням Боржником умов кредитного договору. Як вбачається із довідки про оплату за кредитним договором згідно із судовим рішенням, виданої кредитною спілкою «Кредит-фос» №102 від 16 травня 2017 року, [PERSON] як поручитель провів оплату за кредитним договором 3241 позичальника [PERSON] згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду (справа №2-3430/11) в розмірі 55187,93 грн. Як вбачається із інформації начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 18.12.2017 року за №65325/04, згідно перевірки бази даних автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) встановлено, що в Другому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції перебувало та закінчено фактично, виконавче провадження ВП №26887193. В процесі примусового виконання рішення із [PERSON] було стягнуто 55187,93 грн. та перераховано стягувану, що підтверджується довідкою про оплату за кредитним договором. Як слідує із постанови головного державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС від 31.08.2017 року про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-3430, виданого 02.09.2011 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення солідарно із [PERSON], [PERSON], [PERSON] в користь КС «Кредит-Фос» заборгованості в сумі 192902,75 грн., 1929,03 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ, зазначене виконавче провадження закінчено, оскільки згідно повідомлення кредитної спілки «Кредит-Фос» №125 від 29.06.2017 року заборгованість за вказаним виконавчим листом погашена у повному обсязі. Відповідно до інформації кредитної спілки «Кредит-Фос» від 25.05.2018 року №52, згідно кредитного договору №241 від 28.09.2010 року та договорів поруки від [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на рахунок кредитної спілки надійшли кошти в сумі 194951 гривня 77 коп., від [PERSON] надійшло 17276,24 грн., від [PERSON] надійшло 55187,93 грн., від [PERSON] надійшло 122487,60 грн. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив суду обставини укладення договорів поруки із [PERSON] в рахунок забезпечення виконання зобов»язань по кредитному договору, №241 укладеного 28.09.2010 року між кредитною спілкою «Кредит-Фос» та [PERSON] Також зазначив, що кредитною спілкою 28.09.2010 року укладались два договори поруки із поручителем [PERSON], один з яких був укладений між позивачем-відповідачем та кредитною спілкою, а інший - між позивачем-відповідачем , [PERSON], як поручителями та кредитною спілкою «Кредит-Фос». Підтвердив ту обставину, що поручителем в якості забезпечення виконання кредитних зобов»язань [PERSON] по укладеному кредитному договору №241 від 28.09.2010 року був [PERSON] Як вбачається із п.1.1 договору поруки до договору кредиту №241 від 28 вересня 2010 року, який надав позивач-відповідач та представник тертої особи, його укладеного між [PERSON] (Поручитель) та кредитною спілкою «Кредит-Фос» (Кредитор) в особі голови правління [PERSON], у відповідності до якого поручитель зобов»язується в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов»язань, що виникають з договору укладеного між кредитором та боржником. У ньому зазначено, що між Кредитором та гр..[PERSON] (Боржник) укладено договір кредиту 3241 від 28 вересня 2010 року згідно якого кредитор надає боржникові кредит у розмірі 130 000 гривень строком на два місяці, а Боржник зобов»язується повернути кредит кредиторові і сплатити за користування кредитом відсотки. Відповідно до п.2.1, 2.2. зазначеного договору, поручитель зобов»язується відповідати перед Кредитором за виконання зобов»язань Боржником згідно Договору та у такому ж обсязі, як і Боржник. Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Поручитель відповідає по зобов»язаннях боржника в повному обсязі, включаючи сплату основного боргу, процентів за його користування, додаткового проценту за несвоєчасний розрахунок, а також відшкодування збитків, завданих Кредитору невиконанням або неналежним виконанням Боржником умов кредитного договору. Як вбачається із висновку експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження від 04.01.2018 року №1288/17-22 наданого позивачем, в результаті проведених розрахунків сума індексації з приміненням індексів інфляції грошових коштів стягнутих з [PERSON] в примусовому порядку за період з 05.03.2012 року по 05.04.2016 року складає 24512,22 грн. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Згідно із ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов»язанні є боржник кредитор. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. В силу вимог ст..553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов»язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст..554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов»язання, забезпечуваного порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не установлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із вимогами ст..556 ЦК України, після виконання поручителем зобов»язання забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов»язок боржника. До поручителя, який виконав зобов»язання, забезпечене порукою, переходить усі права кредитора у цьому зобов»язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов»язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов»язку, що виконана ним. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів підлягають до часткового задоволення, а саме на суму 55187,93 грн., які сплатив позивач у якості поручителя за заобов»язанням, яке виникло на підставі кредитного договору від 28.09.2010 року №241, укладеного між [PERSON] та кредитною спілкою «Кредит-Фос». При цьому суд відкидає твердження [PERSON] про те, що він, як боржник має право не виконувати зобов»язання, оскільки новим кредитором, яким є позивач, не було надано йому доказів, які б підтверджували права нового кредитора. Так, [PERSON] 30.06.2017 року на адресу [PERSON]Я була направлена письмова вимога цінним листом на суму 55187,93 грн., відповідно до якої останній повідомив, що під час примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06.07.2011 року із нього, як із поручителя було стягнуто зазначену суму боргу, в підтвердження якої надав довідку від 16.05.2017 року кредитної спілки «Кредит-фос», а тому просив оплати йому зазначену суму коштів протягом семиденного строку. Також, суд відкидає твердження відповідача про те, що позивачем не надано суду оригінал договору поруки від 28.09.2010 року №241, а тому у нього відсутнє право вимоги до [PERSON] за спірним договором поруки, оскільки обставини укладення спірного договору поруки №241 від 28.09.2010 року, а також виникнення обов»язків по ньому у сторін уже досліджувалось та було встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06.07.2010 року, яке набрало законної сили, і відповідно до якого органом державної виконавчої служби було стягнуто у солідарному порядку із боржника [PERSON] та поручителів [PERSON], [PERSON] борг, який виник на підставі укладеного кредитного договору №241 від 28.09.2010 року. Також, суд відкидає твердження [PERSON] про те, що до позивача не перейшли права кредитора, оскільки вони настають в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов»язання та не бере їх до уваги в силу вимог ч.3 ст.556 ЦК України, відповідно до якої, до кожного з кількох поручителів, які виконали зобов»язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов»язку, що виконана ним, а тому суд вважає, що до [PERSON] перейшли права кредитора на суму виконаного ним зобов»язання, як одного із поручителів, у розмірі 55187,93 грн. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом суд вважає, що його вимоги щодо стягнення із [PERSON] 10 000 грн. послуг поручителя не підлягають до задоволення, оскільки письмових доказів щодо понесення ним зазначених витрат [PERSON] суду не надано. Також, суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення із [PERSON] суми індексації у розмірі 24512,22 грн. в силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України не підлягають до задоволення, оскільки вимога у [PERSON] щодо стягнення коштів із [PERSON] виникла в силу ст..556 ЦК України, як поручителя який виконав зобов»язання за боржника, первинним кредитором у якому виступала кредитна спілка «Кредит-Фос», а не позивач за первісним позовом. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов»язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки, з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованості за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилась заборгованість, суди дійшли обгрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов»язку погашення кредиту взагалі. Крім цього, проаналізувавши та оцінивши докази надані сторонами по справі, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання одноособового договору поруки №241 недійсним не підлягає до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.203 ЦК України, 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем [PERSON] за зустрічним позовом не надано суду доказів, які б свідчили, що спірний правочин укладено сторонами під впливом обману. Суд не вважає, що довідка, яка була видана кредитною спілкою «Кредит-фос» від 16 травня 2017 року №102 відповідно до якої [PERSON] як поручитель провів оплату за кредитним договором №241, який було укладено із позичальником [PERSON] на підставі судового рішення свідчить про обман укладення спірного правочину. Крім цього, суд не вважає зазначений договір нікчемним, оскільки його вчинено сторонами у письмовій формі із наявними у ньому підписами. Щодо твердження [PERSON] про обов»язковість скріплення його печаткою, то суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, обов»язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. За таких обставин позов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа кредитна спілка «Кредит-ФОС» про визнання договору поруки недійсним не підлягає до задоволення. Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути із [PERSON] в користь [PERSON] понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених судом позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial