Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , в якому позивач просить: розiрвати шлюб, зареєстрований між нею і відповідачем 25.09.2010, актовий запис №601; неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] залишити проживати з позивачем; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] »; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 25.09.2010 між нею і відповідачем був зареєстрований шлюб, про що зроблений актовий запис №601. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , і доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, з вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. З 2018 року вони мешкають окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. Позивач зазначає, що спору про поділ майна між ними немає. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечував, позов визнав. Враховуючи, що сторони не прибули до суду, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення без сторін по справі і без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Шлюб між сторонами зареєстрований 25.09.2010, про що зроблений актовий запис №601. Від шлюбу подружжя має дітей [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 18.05.2011, актовий запис №185) і [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Дзержинським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 03.03.2017, актовий запис №130). З матеріалів позову вбачається, що діти проживають разом з матірю [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, спору щодо поділу спільного майна немає, шлюб існує лише формально, а тому підлягає розірванню. Крім того, відповідно до ст. 150 СК України на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки також зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи все вищевикладене, приймаючи до уваги, що діти проживають з позивачем, відповідач мешкає окремо, позивач піклується за дітьми, доглядає за їх станом здоров`я, враховуючи інтереси дітей, а також визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей разом з позивачем також обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем до суду надана квитанція №0.0.1436456556.1 від 15.08.2019 про сплату судового збору в сумі 768,40 грн. Таким чином, 50% сплаченого позивачем судового збору підлягає поверненню їй з державного бюджету і 50% - стягненню з вiдповiдача на користь позивача в розмірі 384,2 грн. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved