Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

В провадженні Хорольського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа № 548/1870/15-ц за позовом ПАТ «СК «Альфа Страхування» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. В обґрунтування якого позивач зазначив, що 17.04.2013 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» (далі по тексту позивач) та ТОВ «Торгівельно-транспортна компанія» було укладено договір добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0453053.354. Предметом Договору страхування є транспортний засіб «Сканія» д/н [NUMBER]. Вказує, що 20.09.2013 року о 08 год. 40 хв. на автодорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський в м. Хорол Полтавської області відбуласі дорожньо транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням [PERSON] та автомобілем «Опель» під керуванням відповідача [PERSON] Згідно вироку Хорольського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року відповідача визнано винним за ст. 286 ч.1 КК України та засуджено до штрафу в сумі 3400 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік. вказаний вирок суду набрав законної сили 27 лютого 2014 року. Зазначає, що в ході вказаного ДТП застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження. розмір збитку складає 93808 грн. 79 коп. , тому позивачем згідно договору виплачено 80% вартості збитків в сумі 73097 грн. 03 коп. виходячи з того, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» в сумі 50\~000 грн., тому відповідно до ст. 1191, 1194 ЦК України, відповідач має сплатити різницю позивачу в сумі 23607 грн. 03 коп. в звязку з чим позивач просив стягнути із відповідача вищевказану суму збитків в порядку регресу. Ухвалою суду від 26 травня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, залучено Публічне акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» (скорочена назва «ПАТ «НАСК «ОРАНТА»). В судове засідання позивач не зявився подав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність свого представника позов просив задовольнити з підстав зазначених у ньому. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що позивачем невірно обраховано розмір матеріальних збитків, так як не застосовано при оцінці збитків процент фізичного зносу автомобіля, який є старшим ніж 5 років та має великий пробіг. Представник ПАТ «НАСК «Оранта» в судовому засіданні вважав, що позов безпідставний, виходячи з того, що позивачем подано про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регрес відповідно до ст. 1191 ЦК України, хоча в даному випадку повинен був звернутися з позовом про відшкодування шкоди в порядку суброгації, в порядку визначеному ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Крім того зазначив, що матеріали справи не мають належних доказів обрахунку матеріальних збитків, так як надане позивачем авто-товарознавче дослідження не відображає дійсних матеріальних збитків спричинених ДТП, так як проведене без урахування коефіцієнту зносу транспортного засобу, тому в задоволенні позову повинно бути відмовлено. Вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивачем (ПАТ «СК «Альфа страхування») вимагається стягнення з відповідача суму страхового відшкодування, сплаченого цим страховиком на користь ТОВ «Торгівельно-транспортна Компанія» - страхувальника (вигодонабувача) за договором добровільного майнового страхування транспортного засобу «Scania P340», д.р.н. АЕ 5782 СЕ. Здійснення страхового відшкодування було проведено за передбаченим умовами страхування страховим випадком (у звязку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу) та розрахованого відповідно до умов договору страхування. При цьому, що шкоди застрахованому майну було завдано під час ДТП з вини її заподіювача/третьої особи - водія іншого транспортного засобу [PERSON] (відповідача). Отже, обставинами справи доводиться, що потерпілою особою ТОВ «Торгівельно-транспортна Компанія» було отримано відшкодування шкоди за рахунок страховика (позивача) у порядку договірного зобовязання. У звязку з чим, відповідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування», до ПАТ «СК «Альфа страхування» - страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник/потерпіла особа (ТОВ «Торгівельно-транспортна Компанія»), що одержав страхове відшкодування, мав до відповідача [PERSON] особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно розяснень Верховного Суду України («Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування». Розділ: «Спори щодо відшкодування збитків у порядку суброгації») «Перехід права вимоги від страхувальника (вигодо набувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобовязання із відшкодування збитків не виникає відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого… І регрес, і суброгація виникають на підставі закону. Наприклад, право регресної вимоги встановлено для страховика за договорами обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів до особи, яка заподіяла шкоду, у разі, коли ця шкода заподіяна життю та здоровю умисно, а також внаслідок вчинення ДТП у стані алкогольного або наркотичного спяніння тощо. Суброгація також виникає на підставі закону ст. 993 ЦК та ст. 27 Закону № 85/96-ВР. Проте між зазначеними поняттями існують відмінності. За суброгацією відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобовязанні (заміна активного субєкта) зі збереженням самого зобовязання. Це означає, що одна особа набуває прав і обовязків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобовязання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Ці інститути мають різний режим правового регулювання. Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК встановлений особливий правовий режим… У порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. При суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування». При цьому, Верховний Суд України звертає увагу, що «суброгація може застосовуватися лише до майнового страхування». Як встановлено судом, позивач помилково ототожнив поняття «суброгація» і «регрес», внаслідок чого просить в позовній заяві застосувати до спірних відносин ст. 1191 ЦК України, назвавши позовну заяву про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу, тобто за правилами ст. 1191 ЦК України. Отже, вищенаведеним повною мірою доводиться незаконність предявлення вимог позову не у порядку суброгації, як це передбачено ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України № 85/96-ВР «Про страхування», а у порядку регресу на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України. Заявлення вимог за позовом до [PERSON] у порядку регресу за ст. 1191 ЦК України, а не у порядку суброгації за ст. 993 ЦК України, як того вимагає цивільне законодавство, доводить факт відсутності у позивача такого суб'єктивного права, про захист якого він просить у порядку саме регресу, що, в свою чергу, є підставою для відмови в позові про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу за недоведеністю матеріально-правової вимоги, та наслідки, передбачені ст.ст. 205, 207 ЦПК України. Також суд, вважає необхідним зазначити про додаткові підстави відмови в задоволенні позову, якою є неправильне обрахування розміру матеріальних збитків. Судом встановлено, що в обгрунтування заявлених вимог позивач покладає факт здійснення ним відшкодування шкоди на користь потерпілого/страхувальника за договором майнового страхування за пошкодження в результаті ДТП застрахованого майна транспортного засобу «Scania P340», д.р.н. АЕ 5782 СЕ, відповідно до умов укладеного договору страхування. При цьому, що з відповідача вимагається на підставі ст. 1194 ЦК України стягнення 23 607,03 грн. різниці між сумою сплаченого позивачем страхового відшкодування (73 097,03 грн.) та страховою сумою з урахуванням франшизи (50 000,00 грн. 510,00 грн. = 49 490,00 грн.), що припадає на відшкодування за рахунок ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за страховим полісом № АВ/9159195 (73 097,03 грн. (50 000,00 грн. 510,00 грн.) = 23 607,03 грн.). При цьому, що позивачем до розрахунку страхового відшкодування, сплаченого ним на користь свого страхувальника, було прийнято Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 2519 про оцінку транспортного засобу, виконаного 27 вересня 2013 року судовим експертом [PERSON] У той же час вбачається, що під час проведення зазначеного автотоварознавчого дослідження не було забезпечено дотримання вимог п. 5.2 «[PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (надалі «Методика»), зокрема, не було забезпечено виклику замовником цього дослідження (позивачем) на технічний огляд пошкодженого транспортного засобу зацікавлених осіб, зокрема, іншого учасника ДТП (відповідача) та його страховика (ПАТ «НАСК «ОРАНТА»). З п. 5.2. вищевказаної інструкції вбачається, що у разі потреби виклик зацікавлених осіб на технічний огляд із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду ДТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження врученням відповідного виклику під розписку особи, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку» (п 5.2 «[PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів» затвердженої наказом міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 20063 року № 142/5/20092 (зі змінами та доповненнями). Крім цього, під час проведення вказаного автотоварознавчого дослідження оцінщиком [PERSON] не було визначено та не було враховано коефіцієнт фізичного зносу досліджуваного транспортного засобу, що, у свою чергу, доводить факт порушення вказаним оцінщиком вимог п.п. 7.36, 7.37, 7.38 цієї [PERSON]. Зокрема, вказаним вище оцінщиком [PERSON] не було прийнято до уваги, що досліджуваний транспортний засіб «Scania P340», д.р.н. АЕ 5782 СЕ: - відноситься до вантажних транспортних засобів; - відноситься до вантажних транспортних засобі іноземного виробництва (не країн СНД). Згідно п. 7.36. ([PERSON]) Ринкова вартість окремої складової частини враховує її комплектність і фактичний технічний стан, умови, у яких вона експлуатувалася (зберігалася), особливості конюнктури ринку регіону. Ринкова вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу визначається за формулою: Ссз = Цс х (1-Ез), де: Ссз вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнту зносу, грн.; Цс ціна нової складової частини, грн.; Ез коефіцієнт фізичного зносу. 7.37. Коефіцієнт фізичного зносу Ез розраховується за формулою: Ез = 1 С/Цн. 7.38. Значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: - 5 років для легкових КТЗ виробництва країн СНД; - 7 років для інших легкових КТЗ; - 3 роки для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; - 4 роки для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; - 5 років для мототехніки» (п 7.38 «[PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів» затвердженої наказом міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 20063 року № 142/5/20092 (зі змінами та доповненнями). У той же час, за цим автотоварознавчим дослідженням встановлено, що термін експлуатації досліджуваного транспортного засобу на момент дослідження складає 5,727 років, що, у свою чергу, відповідно вищезазначеного п. 7.38 [PERSON], вимагає визначення коефіцієнту фізичного зносу та врахування його значення при розрахунку матеріального збитку, що не було проведено вказаним оцінщиком. При цьому, слід звернути увагу, що вимоги цієї [PERSON] є обовязковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, оцінки транспортних засобів для всіх судових експертів, субєктів оціночної діяльності. п. 1.3. ([PERSON]) [PERSON] є обовязковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, субєктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма субєктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між субєктами цивільно-правових відносин» (п 1.3 «[PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів» затвердженої наказом міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 20063 року № 142/5/20092 (зі змінами та доповненнями). Отже, Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 2519 про оцінку транспортного засобу, виконаний 27 вересня 2013 року судовим експертом [PERSON], наданий позивачем в обґрунтування заявлених до відповідача вимог, з погляду на вимоги ст.ст. 58, 59 ЦК України та з урахуванням вищенаведених обставин, зокрема, порушень вимог [PERSON], яких було допущено при проведенні вказаного автотоварознавчого дослідження, не може сприйматися належним та допустимим доказом. До того ж, за вказаним вище автотоварознавчим дослідженням розмір заподіяного матеріального збитку взагалі не оцінювався, а визначалася тільки ринкова вартість досліджуваного (застрахованого) транспортного засобу на день проведення дослідження відповідно до замовлення страховика (позивача). Вартість відновлювального ремонту була прийнята позивачем на підставі калькуляції відновлювального ремонту програми «Audatex» без урахування будь-яких обставин та вимог [PERSON], зокрема, без визначення та врахування коефіцієнту фізичного зносу. У той же час, відповідач не є стороною укладеного договору майнового страхування і несе майнову відповідальність не в силу умов цього договору страхування, а у порядку деліктного зобовязання. І, відповідно до закону, завдавач шкоди [PERSON] має відповідати перед особою (позивача), до якої після сплати ним страхового відшкодування страховику (потерпілий) за договором майнового страхування перейшло право вимоги у порядку суброгації, лише у тому обсязі вимог, який мав страхувальник потерпілий до вказаного завдавача шкоди ( див. «Узагальнення судової практики розгляду справ за позовами страхових компаній про стягнення страхового відшкодування (в порядку регресу або суброгації»). У нашому випадку розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортному засобу і який би він мав кореспондувати позивачу, не визначено. Відповідно до розяснень Верховного Суду України, які містяться в аналізі «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» (розділ «Визначення розміру страхової виплати та шкоди, заподіяної застрахованому майну») «Згідно з розясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 р. № 142/5/2092 (зареєстровано у міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395. Крім того… відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей». При цьому, що відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у постанові № 6 від 27 березня 1992 року, особа, відповідальна за шкоду, не праві вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації лишу у випадку, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не праві вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків)» (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Суд зазначає, що по даній справі: - в результаті ДТП завдавач шкоди (відповідач) пошкодив транспортний засіб позивача, який на момент настання події фактично мав певну зношеність; - у той же час, коефіцієнт фізичного зносу за проведеним на замовлення позивача автотоварознавчим дослідженням не визначався; - ремонтна калькуляція дає «рідні» деталі, що мають відповідні каталожні деталі (не зняті з виробництва). Отже, розмір сплаченого позивачем страхового відшкодування у будь-якому разі не відображає розмір заподіяної прямої шкоди (реальні збитки) потерпілої особи (власника пошкодженого транспортного засобу «Scania P340», д.р.н. АЕ 5782 СЕ). Крім цього, з урахуванням вищезазначених обставин, слід прийняти до уваги, що вартість відновлювального ремонту, визначеного ремонтною калькуляцією, не відносяться повною мірою до необхідних витрат для відновлення порушеного права потерпілої особи (власника пошкодженого транспортного засобу «Scania P340», д.р.н. АЕ 5782 СЕ). Крім цього, розмір заявленої матеріальної шкоди не підтверджуються належними та допустимими доказами у справі і не має належного обгрунтування. Таким чином, виходячи саме з вищенаведених обставин та приймаючи до уваги те, що позивач вимагає з відповідача фактично вартість нових деталей, що підлягають заміні під час відновлювального ремонту, у той час, коли застрахований транспортний засіб на момент його пошкодження під час ДТП, за висновком автотоварознавчого дослідження мав певну зношеність, вимоги, заявлені до відповідача [PERSON] о.В., є безпідставними та необгрунтованими.

Outcome: dismissed