Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

В серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 09 червня 2007 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір № 002-14065-090607, відповідно до якого банк надав позичальнику для задоволення споживчих потреб кредит в розмірі 1 675 грн., а остання зобов'язалася остаточно повернути кредит в строк до 08 квітня 2008 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 0,01 % річних від суми залишку заборгованості та комісію за ведення кредитної справи в розмірі 1 % на місяць. Наслідками порушення позичальником строків платежів є нарахування їй банком неустойки, а саме в розмірі 200 грн. за другий факт порушення, 300 грн. - за третій, 400 грн. - за четвертий та наступні факти. Крім цього, в разі порушення позичальником взятих на себе зобов'язань, банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів та комісії виконувала не належним чином в зв'язку з чим станом на 13 липня 2015 року виникла заборгованість по кредитному договору, а саме заборгованість по кредиту в розмірі 1 338,52 грн., по сплаті процентів - 0,05 грн., по сплаті комісії - 145,75 грн. Враховуючи вказані обставини, позивач просив про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте в матеріалах справи є заява представника про розгляд справи без його участі та повне підтримання позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлена за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим розглянути справу в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в своїй заяві проти цього не заперечував. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 09 червня 2007 року ТОВ «Комерційний банк «Дельта»» (правонаступником якого є позивач) уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір № 002-14065-090607 в якому сторони узгодили всі його умови. З договору та інших письмових доказів, що містяться в матеріалах справи вбачається те, що банк надав позичальнику для задоволення споживчих потреб кредит в розмірі 1 675 грн., а остання зобов'язалася остаточно повернути кредит в строк до 08 квітня 2008 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 0,01 % річних від суми залишку заборгованості та комісію за ведення кредитної справи в розмірі 1 % на місяць. Наслідками порушення позичальником строків платежів є нарахування їй банком неустойки, а саме в розмірі 200 грн. за другий факт порушення, 300 грн. - за третій, 400 грн. - за четвертий та наступні факти. Крім цього, в разі порушення позичальником взятих на себе зобов'язань, банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен в повному обсязі (в тому числі достроково) повернути отримані кошти, сплатити іншу заборгованість, неустойку, відшкодувати позикодавцю збитки. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів та комісії. При цьому, нарахувавши позичальнику заборгованість по комісії до травня 2008 року, позивач помилково виходив з того, що він має право на стягнення комісії, яка передбачена кредитним договором, протягом усього часу невиконання договору, проте не врахував, що строк дії договору фактично закінчився 08 квітня 2008 року (строк внесення останнього платежу згідно умов договору). Умови кредитного договору щодо його дії протягом невизначеного строку - до повного виконання зобов'язань не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суперечать нормам цивільного законодавства щодо того, що строки (терміни) дії договору та виконання зобов'язання повинні бути чітко визначені та обчислюються роками, місяцями, тижнями, днями, годинами (строк), календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (термін). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначається різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки. Закінчення строку дії договору припиняє виникнення у сторін зобов'язань, що передбачалися ним, проте не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду цивільних і кримінальних справ при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Тобто, після закінчення строку дії договору (або в разі дострокового стягнення боргу) між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини, тому нарахування кредитором або його правонаступником позичальнику процентів за користування кредитом, комісії, неустойки поза строком дії кредитного договору (після дострокового стягнення) законом не передбачено. При цьому позивач не заявляв вимог про застосування цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання згідно із вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України. З врахуванням наведеного з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, що утворилася станом на дату закінчення строку його дії (08 квітня 2008 року), а саме заборгованість по кредиту в розмірі 1 338,52 грн., по сплаті процентів - 0,05 грн., по сплаті комісії - 129 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь бюджету згідно розміру задоволених вимог також підлягають стягненню судові витрати, а саме 241,16 грн. судового збору.

Outcome: partial