Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

в позові вказано, що 07/08/2017 сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу позику в сумі 35000 доларів США до 31/12/2017. Відповідач не повернула позику, а тому позивач просив стягнути з неї грошові кошти, що становлять еквівалент позики, три проценти річних за період з 01/01/2018 по 16/12/2018, проценти за несвоєчасне повернення боргу за період з 01/01/2018 по 24/09/2018 в розмірі облікової ставки НБУ. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та надав перед судом пояснення про те, що позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 35000 доларів США, про що вона особисто склала розписку, відповідач грошові кошти не повернула, визнає і не заперечує факт складення розписки, щодо відповідача внесено відомості в ЄРДР, за фактом неправомірних дій колишнього чоловіка відповідачки щодо позивача внесено відомості в ЄРДР, надане повідомлення про підозру щодо колишнього чоловіка відповідачки не стосується спору щодо її боргу за розпискою; кримінальне провадження здійснюється щодо суми в 32000 доларів США, а даний спір щодо 35000 доларів США, обставини, факти, суми боргу та суб`єкти відносин в цивільній справі та у кримінальному провадженні різні. В судовому засіданні відповідач заперечила позов з тих підстав, що вона відвідала місце проживання позивача і склала розписку про те, що приймає на себе обов`язок з оплати боргу за отриманням її колишнім чоловіком позики у відповідній сумі та поручається своїм майном за відповідний борг її колишнього чоловіка на зазначену суму; здійснила такі дії, оскільки її колишній чоловік обіцяв їй, що поверне грошові кошти, які отримав від позивача; колишній чоловік повідомив відповідачку, що він отримав позику, про яку нею складено розписку; грошові кошти надав позивач та його товариш; відповідачка не ігнорувала вимоги позивача та його товариша повернути борг, який отримав ї колишній чоловік; про борг чоловіка дізналась від позивача та його товариша і погодилась прийняти обов`язок з повернення боргу на себе, оскільки позивач та його товариш наполегливо просили про це, а відповідач відносить себе до осіб, яким не комфортно ігнорувати вимоги; склала розписку для закладання майна; після складення розписки вимоги повернути грошові кошти припинились, чого бажала відповідач; відповідач погодилась скласти розписку щодо вимог позивача [PERSON] ; на відповідний період часу колишній чоловік відповідачки та позивач [PERSON] дружили; відповідач розуміла, що її чоловік не збирається віддавати грошові кошти позивачу, а тому відмовилась від всіх своїх зобов`язань перед позивачем за її особистої розпискою; позивач вподобує відповідачку у соціальній мережі; справа не є простою, комп`ютер не зміг би вирішити цей спір, тому його вирішує людина. В судовому засіданні представник відповідача надала перед судом пояснення про те, що відповідачці нічого не було потрібно від позивача, оскільки вона має високий розмір аліментів, що стягується на її користь, а також зареєстрована підприємцем; грошові кошти від позивача не отримувала, а тому договір є неукладеним; відповідачу належить право на оспорювання позики з підстави отримання грошових коштів в меншому розмірі; відповідачем подано копію повідомлення про підозру, в якому «фігурують» ті ж самі суми; грошові кошти передавались в сумі 20000 доларів США, а це був аванс за спецтехніку; колишній чоловік відповідачки теж складав боргову розписку на суму 32000 доларів США; проте спірну розписку склала відповідачка особисто; позивач не зміг подати позов на колишнього чоловіка відповідачки, а тому подав позов на відповідачку; 35000 доларів США не існувало; складання спірної розписки особисто відповідачкою відповідач та її представник не заперечують; вирок не ухвалений, а матеріали кримінального провадження не передані на розгляд суду; позивач є потерпілим в кримінальному провадженні, оскільки звернувся в поліцію щодо колишнього чоловіка відповідачки, але щодо відповідачки позивач заяв в поліцію не подавав. Судом встановлено наступні обставини. Відповідач склала розписку, відповідно до змісту якої взяла у позивача 35000 доларів США до 31/12/2017. Також в розписці вказано, що в якості підтвердження намірів вчасного і повного повернення суми позики відповідач дала в заставу машиномісця, які у випадку не повернення суми позики переходять у власність позивача. В судовому засіданні відповідач та її представник неодноразово надали перед судом пояснення про те, що відповідач особисто склала відповідну розписку. Також в судовому засіданні відповідач надала перед судом пояснення про те, що вона одноособово відмовилась від зобов?язання з повернення позики, оскільки зрозуміла, що її колишній чоловік не буде допомагати їй в поверненні позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином відповідач склала розписку про те, що отримала від позивача спірні 35000 доларів США з терміном їх повернення, що вказаний в розписці. В наступному представник відповідача надала перед судом пояснення про те, що відповідач може оспорювати договір з підстави отримання меншої суми позики, або взагалі не отримання позики. Однак на час отримання позики відповідач склала розписку про те, що вона отримала позику та зобов`язалась повернути її до 31/12/2017. Таким чином пояснення представника відповідача про те, що відповідач не отримала грошові кошти суперечать змісту позову, що підписаний позивачем, поясненням представника позивача в судовому засіданні та змісту розписки, відповідно до якого відповідач отримала позику та зобов`язалась повернути її до 31/12/2017. Так само пояснення відповідачки про те, що вона відмовилась від прийнятого на себе зобов`язання з повернення позики позивачу після того, як зрозуміла, що її колишній чоловік не має наміру допомагати їй в повернення спірної позики є обставиною визнання відповідачем прийнятого на себе зобов`язання та односторонньої відмови від виконання прийнятого зобов`язання. Так в ч. 2 ст. 1047 ЦК України вказано, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Неодноразові пояснення представника відповідача та відповідача про те, що відповідач особисто склала спірну розписку, за змістом якої зобов`язувалась повернути позивачу отриману позику є обставиною визнання прийняття відповідачкою зобов`язання повернути позивачу позику в сумі 35000 доларів США. Курс Національного Банку України щодо долара США на 03/03/2020 складає 24.81800000 гривень. Отже 35000 доларів США на 03/03/2020\~складає 868350 гривень. В ст. 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже прийнявши на себе зобов`язання повернути позивачу 35000 доларів США відповідач зобов`язана виконати відповідне зобов`язання в порядку та у строк, що вказаний в розписці. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В ч. 1 ст. 530 ЦК України вказано, що, я кщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже відповідачу не належить право на відмову від прийнятого нею зобов`язання перед позивачем про повернення йому 35000 доларів США до 31/12/2017. В ч. 1 ст. 533 ЦК України вказано, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача гривневого еквіваленту суми позики. В ч. 1 ст. 13 ЦК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже виключно позивачу належить обрання способу захисту порушеного права, пред?явлення вимог до відповідача у валюті позики чи в її еквіваленті. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже у разі не визначення процентів в договорі позики і не зазначення, що він є безпроцентним в його тексті, то їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В розрахунку претензії позивача до відповідача на суму 160104,47 гривень, що додана до позову вказано, що це одночасно сума пені, і проценти «…від суми позики за несвоєчасне виконання зобов`язання». Однак проценти сплачуються за користування грошовими коштами за ст. 1048 ЦК України, а не за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України. У свою чергу зміст розрахунку претензії на суму 160104,47 гривень, за змістом позову, вказує, що його здійснено на основі облікової ставки НБУ за спірний період. Отже правовою підставою претензії на суму 160104,47 гривень є ст. 1048 ЦК України. Так само і в змісті позову розміщено прохання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 160104, 47 гривень облікової ставки НБУ за період з 01/01/2018 по 24/09/2018, яка розрахована з суми боргу в розмірі 974050 гривень, за валютним курсом долара США 27,83 гривень за долар. Так з 26/01/2018 Правлінням НБУ встановлено облікову ставку в розмірі 16%, з 02/03/2018 - 17%, з 13/07/2018 17,5%, з 07.09 18 % в якості коефіцієнта вартості запозичень в національній валюті. Однак облікова ставка НБУ є монетарним механізмом, основним індикатором змін у\~грошово-кредитній політиці\~та орієнтиром вартості залучених та розміщених грошових коштів для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку. Отже облікова ставка відображає вартість залучених кредитів у національній валюті України, а не в будь-якій іноземній валюті взагалі, чи в доларі США зокрема. При цьому спірну позику надано саме в іноземній валюті в розмірі 35000 доларів США, що вказано в розписці відповідача. Тому надаючи позику в іноземній валюті, а не в національній валюті, позивачу було відомо на час її надання, що за цих обставин він буде позбавлений правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних витрат, а також і можливості пред`явити претензію про стягнення процентів, що розраховуються на основі облікової ставки НБУ, яку встановлено саме для визначення вартості залучених грошових коштів виключно в національній валюті. Отже у разі встановлення сторонами процентів за користування спірною позикою у іноземній валюті, сторони були зобов`язані визначити безпосередній розмір таких процентів. У свою чергу у кредитно-фінансових відносинах оплата за користування залученими грошовими коштами відрізняється саме в залежності від виду валюти, яку залучено. При цьому для кожної з іноземних валют така ставка різна. Також в ст. 3 ЦК України в якості загальних засад цивільного законодавства проголошено справедливість, добросовісність та розумність. Однак не відповідає розумності пред`явлення позову про стягнення проценту за користування іноземною валютою в розмірі облікової ставки НБУ, яку встановлено для користування залученими грошовими коштами в національній валюті, що вдвічі більша за користування іноземною валютою. При цьому саме сторонами не погоджено розміру процентів за користування позикою, а правовий механізм визначення такого проценту за змістом ст. 1048 ЦК України передбачає механізм заповнення прогалини в договорі позики саме щодо користування національною валютою України. Разом з цим суду не належить право самостійно визначати чи змінювати спосіб захисту права, що обраний позивачем. До часу закриття підготовчого провадження позивач та його представник не змінили позову, не змінили підстав позову. Так, в ч. 3 ст. 13 ЦПК України вказано, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ В ч. 4 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже саме на позивача покладаються негативні наслідки здійснених ним дій щодо не зміни підстав і предмету позову, щодо пред`явлення до відповідача вимоги про стягнення з нього еквіваленту позики в національній валюті, а не стягнення безпосередньо суми боргу у валюті позики. Однак суду належить компетенція на вирішення спору виключно з правових підстав, що вказані в позові. Відповідно до принципу змагальності та диспозитивності суду не належить право на визначення правової підстави позову або на зміну правової підстави позову. Також необхідно зазначити, що розрахунок претензії позивача до відповідача на суму 160104,47 здійснено з урахування валютного курсу на 18/12/2018, який значно змінився на час ухвалення судового рішення за сумою боргу у 974050 гривень. Хоча еквівалент 35000 доларів США у національній валюті складає 868350 гривень. Саме до обов`язку позивача належало подати суду релевантний розрахунок боргу на час ухвалення відповідного судового рішення. Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 175 ЦПК України вказано, що позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Отже до компетенції суду не належить здійснення обчислення суми претензії позивача до відповідача замість позивача. Отже належний та обґрунтований розрахунок претензій позивача до відповідача щодо стягнення процентів за користування позикою та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання в позові відсутній. В розрахунку позивача використано нерелевантні еквіваленти суми позики на час розгляду спору та ухвалення судового рішення. В розрахунку позивача використано термінологію, яка не відповідає правовим підставам претензій, що пред`явлено до відповідача. Суму претензії в розмірі 160104,47 гривень зазначено в якості процентів за несвоєчасне виконання зобов`язань, що у свою чергу розраховано на основі облікової ставки НБУ. При цьому зміст позову суперечить розрахунку позивача, що ним наданий, оскільки в позові вказано, що проценти за несвоєчасне повернення позики за ч. 2 ст. 625 ЦК України складають 28020,61 гривень. Отже в позові викладено взаємно суперечливі розрахунки, які не можуть бути визнані обґрунтованими. Еквівалент суми позики в національній валюті в розрахунках позивача не відповідає його дійсному розміру на час ухвалення судового рішення, що теж не належить до обґрунтованих розрахунків. Разом з цим в ст. 12 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом.\~ Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому саме позивач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням ним процесуальних дій, що належать до його обов`язків. Виконання обов`язків позивача не може бути перекладено на судовий орган, оскільки належить до порушення принципу змагальності та диспозитивності судового розгляду. Важливо також зазначити, що в ч. 1 ст. 54 ЦПК України вказано, що, якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява. Отже до обов`язку суду не належало залучення до участі в спорі колишнього чоловіка відповідачки, оскільки позивач не пред`явив до нього позову, а відповідач не повідомила вказану особу та не подала суду заяву про її залучення. Не спростовують доводи позивача заперечення відповідача та її представника про те, що позику отримав колишній чоловік відповідачки [PERSON] за змістом повідомлення про підозру, оскільки за змістом повідомлення про підозру [PERSON] ним отримано від позивача 20000 доларів США та 12\~000 доларів США різними платежами, в різний час, а відповідно до розписки, яку за повідомленням відповідача та її представника відповідачка склала особисто відповідач отримала від позивача 35000 доларів США, які особисто зобов`язалась повернути позивачу до 31/12/2017. Отже відповідач надала суду пояснення, які є взаємно суперечливими. Про те, що вона особисто склала розписку, в якій вказано, що вона отримала від позивача 35000 доларів США, а також про те, що вона не отримувала від позивача грошових коштів. Однак два взаємно суперечливих судження не є достовірними одночасно. Таким чином одне із пояснень відповідача є неправдивим. Оскільки відповідачка та її представник неодноразово надали перед судом пояснення про те, що відповідачка особисто склала розписку, за змістом якої вона зобов?язалась повернути позивачу 35000 доларів США, тому цю обставину однозначно доведено перед судом саме відповідачкою та її представником. Таким чином позов обґрунтовано належними правовими підставами в частині стягнення еквіваленту суми позики, яку відповідач отримала від позивача. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial