Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що тривалий час протягом свого життя працював в КСП «Поділля» с. Снітівка і, відповідно до п. 2 Указу Призедента від 08.08.1995р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», був включений у список в додатку до державного акту і мав право на 3,32 в умовних кадастрових гектарах земельної частки (паю), як член КСП, але, оскільки перебував у місцях позбавлення волі то не мав можливості отримати сертифікат на вказану земельну частку (пай). При зверненні до Летичівської районної державної адміністрації отримав відмову від 18.08.2014року у видачі сертифіката із-за відсутності бланків, що є перешкодою для належного оформлення прав на земельну ділянку. Тому, він просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 3,32га - умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у власності колишнього КСП «Поділля» с. Снітівка Летичівського району. В судовому засіданні він вимоги підтримав, пояснивши, що тільки тепер, після звільнення з місць позбавлення волі йому стало відомо, що має право на земельну частку (пай). Відповідачі вимоги визнали. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд вважає, що вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 Указу Призедента від 08.08.1995р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельних ділянок в натурі. Відповідно до п. 2 даного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. При вирішенні спору, суд керується Цивільним кодексом України (1963р.), який діяв на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст. 71 ЦК України (1963р.), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до ст. 80 ЦК України (1963р.) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Судом встановлено, що Снітівською сільською радою державний акт на право колективної власності на землю, про передачу у власність 16206га землі, виданий КСП «Поділля» с. Снітівка 24.10.1995р. на підставі рішення цієї ж ради № 3 від 22.08.1995р., і у список, в який включено 303 громадян-членів КСП та додано до державного акту, під № 13 записаний [PERSON]. При виготовленні технічної документації в 1996році, згідно протоколу № 1 засідання комісії по визначенню земельної частки (паю) членів КСП «Поділля», встановлено, що виходячи з площі сільськогосподарських угідь колективної власності 1351,2га та кількості членів КСП -407чол., розмір земельної частки (паю) складає -3,32 в умовних кадастрових гектарах, і до цього протоколу додано список 407 члені КСП «Поділля» в якому [PERSON] не значиться. Розпорядженням № 63 від 12.03.1997р. Летичівська районна державна адміністрація затвердила розмір земельної частки (паю) КСП «Поділля» в розмірі 3,32 в умовних кадастрових гектарах. Розпорядженням № 262 від 08.11.2000р. Летичівська районна державна адміністрація затвердила розмір земельної частки (паю) КСП «Поділля» в розмірі 3,22 в умовних кадастрових гектарах у зв'язку із збільшенням кількості членів КСП до 419чол.. Із витягу з протоколу № 2 від 25.02.2000року загальних зборів сільськогосподарського підприємства «Поділля» вбачається, що на даних зборах розглядались питання про включення до списку членів КСП на право одержання земельних сертифікатів (паїв) і на цих же зборах слухали заяву [PERSON], при цьому, йому відмовлено у видачі сертифікат, бо в даний час [PERSON] знаходиться в місцях позбавлення волі, тому, вирішено, що його питання буде розглядатись після його звільнення. Отже, [PERSON] про порушене право на земельну частку (пай) стало відомо у лютому місяці 2000року і строк позовної давності закінчився в лютому 2003року. Твердження [PERSON] про незнання про порушення права на земельну частку (пай) не заслуговує на увагу, оскільки на цих же зборах вирішувалась відповідна заява і його дружини [PERSON], яка працювала в сільській раді. Крім того, із відомостей ІЦ вбачається, що [PERSON] неодноразово і тривалий час перебував у місцях позбавлення волі, в т.ч. з 17.07.1996р.р. по 17.07.1997р., з 20.10.1997р. по 20.04.2002року, з 23.12.2004року по 23.12.2010року. Таким чином, у [PERSON] була можливість вирішити питання в позасудовому порядку або звернутися до суду в період з 20 квітня 2002року по 23 грудня 2004року. З встановлених обставин і підстав, суд визнає пропуск строку позовної давності [PERSON] без поважної причини і тому, приходить до висновку, що в позові йому слід відмовити за пропуском строку позовної давності. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed