Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

В серпні 2015р. позивачі [PERSON] (далі по тексту - позивачка 1) та [PERSON] (далі по тексту - позивач 2) звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що в липні 2015р. з листа-відповіді ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві за №1/26 від 13 липня 2015р. дізнались, що на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2009р. і постанови ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва №846 від 02 червня 2010р. накладено арешт на належну позивачам в рівних частинах квартиру [ADDRESS] та належний позивачу 2 легковий автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. [NUMBER]. Враховуючи, що зобов'язання позивачів покладене на них відповідно до вищевказаного рішення суду виконано, при цьому, постановою ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 28 вересня 2010р. виконавчий документ, виданий на примусове виконання зазначеного рішення суду, повернуто стягувачеві, однак, накладений арешт на майно позивачів не знято, останні вимушені були звернутись до суду за захистом своїх прав. До судового засідання позивачка 1 та позивач 2 подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. При цьому, позивачкою 1 було надано довідку з УДАІ ГУМВС України у м. Києві з відомостями про перебування автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. [NUMBER], під арештом ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання свого уповноваженого представника не направив, про поважність причин неявки суду повідомлено не було, заперечення проти позову не подавались. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи та це встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м Києва від 10 квітня 2009р. позов КП «ЖЕК «Нивки» Шевченківської районної у м. Києві ради до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за житло-комунальні послуги задоволено та стягнуто із зазначених відповідачів (позивачів 1, 2 по даній справі) заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 811,47 грн., судовий збір - 51,0 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30,0 грн., а всього 892,47 грн.. Згідно листа ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 13 липня 2015р. за № 1/26 вбачається, що на виконанні у ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві перебував виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києва №2-3137 від 11 вересня 2009р. про стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь КП «ЖЕК «Нивки» боргу в розмірі 892,47 грн. та в порядку примусового виконання зазначеного виконавчого листа 02 червня 2010р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить позивачам. Водночас, 28 вересня 2010р. державним виконавцем на підставі п.4 ч.1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві. Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону від 21 січня 2010р., яка діяла на момент винесення постанови від 02 червня 2010р. про арешт майна боржника, державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 06 вересня 2001р. квартира [ADDRESS] належить позивачам 1 та 2 в рівних частинах на праві приватної спільної часткової власності (а.с.19). Відповідно до технічного паспорту на транспортний засіб «Mitsubishi Outlander», д.н.з. [NUMBER], вказаний автомобіль зареєстровано за позивачем 2 (а.с.21). Як вбачається з довідки, наданої ГУ МВС України в м.Києві УДАІ від 22 жовтня 2015р. за № 10/1-226, згідно бази даних АІС «АРЕШТ» та «УГОН» - СНД, Інтерпол, Україна» УДАІ м. Києва станом на 22 жовтня 2015р., транспортний засіб «Mitsubishi Outlander», д.н.з. [NUMBER], перебуває під арештом ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 09 вересня 2010р., яка діяла на момент винесення постанови від 28 вересня 2010р. про повернення виконавчого документа стягувачеві, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права;чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що виконавче провадження у відповідача щодо примусового стягнення з позивачів суми боргу за житлово-комунальні послуги відсутнє, суд вважає за можливе зняти арешт з автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. [NUMBER], який був накладений постановою відповідача від 28 вересня 2010р. Водночас, суд не знаходить правових підстав для задоволення вимоги позивачів щодо зняття арешту з квартири [ADDRESS], оскільки стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу перебування даного нерухомого майна під арештом, накладеним постановою відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача 2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial