Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про скасування заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своєї позиції, позивач посилалась на ті обставини, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Позивач свідчила, що регулярно і у повному обсязі оплачувала послуги з водокористування та водовідведення, що надаються ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал». Однак, не зважаючи на викладене, по особовому рахунку [PERSON] обліковується заборгованість в розмірі 5989,90 гривень. Із наявністю даної заборгованості [PERSON] не згодна, зазначені дії ТОВ «Інфокс» вважає неправомірними, у звязку з чим звернулась з даним позовом до суду, в якому просила суд скасувати нараховану заборгованість та стягнути з ТОВ «Інфокс» суму компенсацію моральної шкоди в розмірі 1000,00 гривень. Представники позивача [PERSON] у відкрите судове засідання зявились, заявлені вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Представник ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» у відкрите судове засідання зявилась, заявлені вимоги не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні заявлених позовних вимог належить відмовити виходячи з наступного. Під час розгляду справи і на підставі наявних доказів судом встановлено, що [PERSON] постійно є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 02 грудня 2004 року. Вказана квартира підключена до інженерних мереж водопостачання та водовідведення, [PERSON] є споживачем відповідних послуг, що надаються ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал». На даний час надання послуг здійснюються згідно особового рахунку №01030033 на підставі договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення №48149 від 15 липня 2013 року. При цьому за період з 01 січня 2008 року по квартирі сформувалась заборгованість за наданими послугами, яка станом на 16 травня 2016 становить 8255,50 гривень, що підтверджується розрахунком суми боргу за особовим рахунком №01030033 від 16 травня 2016 року. Як випливає з позиції сторони відповідача, нарахування оплати за надані послуги здійснювались за нормативами, затвердженими рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №675 від 27 листопада 2003 року «Про впорядкування розрахунків за спожиті послуги водопостачання та затвердження експлуатаційних норм споживання» та рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №30 від 25 лютого 2010 року «Про внесення доповнень до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №63 від 15 лютого 1992 року «Про впорядкування експлуатації та користування системами комунального водопроводу та каналізації міста Одеси» наступним чином. При цьому, з 01 січня 2008 року по 31 вересня 2012 року нарахування здійснювались виходячи з трьох зареєстрованих за відповідною адресою осіб згідно інформації КП «ЖКС «Черьомушки» при переході на прямі розрахунки зі споживачами, а також довідок по формі Ф-1 від 25 серпня 2011 року та 20 лютого 2012 року по нормативним показникам із розрахунку норми в місяць на одну особу: холодна вода 6,697м.куб.; водовідведення води на підігрів 3,957м.куб. З 01 жовтня 2012 року по 31 травня 2014 року нарахування здійснювались виходячи з двох зареєстрованих осіб на підставі довідки по формі Ф-1 від 19 жовтня 2012 року по нормативним показникам із розрахунку норми в місяць на одну особу: холодна вода 6,697м.куб.; водовідведення води на підігрів 3,957м.куб. З 01 червня 2014 року по теперішній час нарахування здійснюються на одну зареєстровану особу на підставі довідки по формі Ф-1 від 21 липня 2014 року. Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, суд звертає увагу, що згідно ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Як передбачає ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Стороною позивача не заперечувалось, що не зважаючи на укладення договору з ТОВ «Інфокс» лише 15 липня 2013 року, відповідні послуги надавались постачальником та з моменту набуття відповідної квартирі у власність [PERSON] та члени її родини такими послугами користувались. У звязку з тим, що сторона позивача ставить під сумнів правові підстави для здійснення нарахувань за відповідні послуги, що надавались до укладення письмового правочину із постачальник, суд зазначає наступне. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. В силу ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі Типового договору. Згідно ст. 68 Житлового кодексу УРСР, Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Кабінетом Міністрів України від 08 жовтня 1992 року, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обовязок споживача комунальних послуг щомісячно вносити плату за комунальні послуги. На підставі ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обовязок виконавця послуг підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, обовязок власника квартири укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п.7 Правил користування приміщенням житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року. Виходячи з викладеного, відмова або зволікання з укладенням подібного договору та несплата наданих послуг є порушенням законодавства. Необхідність укладення договору передбачена законом і його укладення визначено як обовязок, а не право сторін. Даний висновок підтверджується також ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2012 року (справа №6-6651св12), де зазначено, що відсутність письмового договору не може бути підставою для звільнення від сплати вартості отриманих послуг. Посилання сторони позивача на ті обставини, що відповідна заборгованість по квартирі перед ТОВ «Інфокс» утворилась внаслідок невиконання зобовязань попередніми власниками квартири суд не може прийняти до уваги. Так, в силу ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В силу ст. 659 ЦК України, продавець зобовязаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар. Разом з тим, як свідчить розрахунок суми боргу за особовим рахунком №01030033 від 16 травня 2016 року, він охоплює період з 01 січня 2008 року. Станом на 01 січня 2008 року по квартирі нараховане 46,57 гривень за надані послуги, тобто інші нарахування за попередні роки відсутні. Як встановлює ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи зокрема щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відтак, суд не може погодитись із доведеністю вимог [PERSON] у звязку з чим відмовляє в задоволенні даного позову. У звязку з цим, стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат сторони позивача з відповідача присудженню не підлягає.

Outcome: dismissed