Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

В серпні 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що 11.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CM-SME305/144/2008/2, згідно з яким позивач надав відповідачу1 кредит у розмірі 353 400,00 доларів США, та кредитний договір № CM-SME305/144/2008/1 від 11.04.2008р., згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 26 600,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за зазначеними кредитними договорами позивач і відповідач111.04.2008 року уклали договір іпотеки, згідно якого відповідач1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 103,9 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], приміщення І, 4, яке належить відповідачу на праві власності. 12.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст. ст. 512, 514, Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю, відповідно до п.3.3 якого, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли наступні права: право вимоги сум основного боргу; право вимоги сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; право вимоги штрафних санкцій; право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу. У переліку договорів, за якими ПАТ «ОТП Банк» відступив зазначені права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» міститься за порядковим № 1594зазначений Кредитний договір № CM-SME305/144/2008/1 від 11.04.2008р.та за порядковим № 1595зазначений Кредитний договір № CM-SME305/144/2008/2 від 11.04.2008р. Також, між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір відступлення права вимоги від 12.11.2010 року, відповідно до п. 1.1.1 якого, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право звертати стягнення на предмет іпотеки, зазначений у договорі іпотеки, у зв'язку з чим у Додатку до договору про відступлення права вимоги під порядковим № 954 зазначений договір іпотеки № РM-SME305/144/2008 від 11.04.2008 року. Позивачем 22.07.2016р. до державної виконавчої служби був зроблений запит щодо наявності на предметі іпотеки арештів та 22.07.2016р. надана відповідь щодо наявності арештів на нерухомому майні а саме: 04.07.2012р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції; 19.01.2012р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції; 07.09.2011р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції; 22.03.2011р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Індустріальним ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції; 20.09.2010р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції; 17.01.2013р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Міністерство юстиції Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області управляння державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень; 12.12.2013р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Міністерство юстиції Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області управляння державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень; 15.12.2014р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції; 25.11.2014р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції; 06.01.2016р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції. Позивач просить звільнити з-під зазначених арештів нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 103,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], приміщення І, 4, що належить на праві власності [PERSON] (ІПН: [NUMBER]). Копію рішення направити на виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за місцем знаходження майна. Позивач в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 11.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CM-SME305/144/2008/2, згідно з яким позивач надав відповідачу1 кредит у розмірі 353 400,00 доларів США, та кредитний договір № CM-SME305/144/2008/1 від 11.04.2008р., згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 26 600,00 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за зазначеними кредитними договорами позивач і відповідач111.04.2008 року уклали договір іпотеки, згідно якого відповідач1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 103,9 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], приміщення І, 4, яке належить відповідачу на праві власності. 12.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст. ст. 512, 514, Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю, відповідно до п.3.3 якого, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли наступні права: право вимоги сум основного боргу; право вимоги сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; право вимоги штрафних санкцій; право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу. У переліку договорів, за якими ПАТ «ОТП Банк» відступив зазначені права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» міститься за порядковим № 1594зазначений Кредитний договір № CM-SME305/144/2008/1 від 11.04.2008р.та за порядковим № 1595зазначений Кредитний договір № CM-SME305/144/2008/2 від 11.04.2008р. Також, між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір відступлення права вимоги від 12.11.2010 року, відповідно до п. 1.1.1 якого, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право звертати стягнення на предмет іпотеки, зазначений у договорі іпотеки, у зв'язку з чим у Додатку до договору про відступлення права вимоги під порядковим № 954 зазначений договір іпотеки № РM-SME305/144/2008 від 11.04.2008 року. Таким чином, до позивача перейшли усі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача 1 за кредитним договором та право звертати стягнення на предмет іпотеки зазначений у договорі іпотеки - нежитлове приміщення, загальною площею 103,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], приміщення І, 4. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, постановами від: 04.07.2012р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції; 19.01.2012р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції; 07.09.2011р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції; 22.03.2011р. постановою про відкриття виконавчого провадження накладений арешт на все нерухоме майно Індустріальним ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції; 20.09.2010р. постановою про відкриття виконавчого провадження накладений арешт на все нерухоме майно Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції; 17.01.2013р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження наклад ений арешт на все нерухоме майно Міністерство юстиції Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області управляння державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень; 12.12.2013р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Міністерство юстиції Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області управляння державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень; 15.12.2014р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції; 25.11.2014р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції; 06.01.2016р. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все нерухоме майно Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції; накладено арешт на предмет іпотеки зазначений у договорі іпотеки - нежитлове приміщення, загальною площею 103,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], приміщення І, 4. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Відповідно до п. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно до п. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт на все майно боржника або на окремі предмети. Відповідно до п.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. В силу ст. 1 Закону України «Про заставу» кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Статтями 17, 18 цього ж Закону передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом або договором. Наступні застави вже заставлено майна допускаються у разі, якщо інше не передбачено законом і попереднім договором застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов'язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя зберігає силу. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору про іпотеку), іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Згідно з ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, незалежно від настання строку виконання зобов'язань за основним договором, у випадку, зокрема, невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором. Як передбачено ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1. виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2. якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3, наявна письмова згода заставодержателя. Відтак відповідно до незалежної експертної оцінки від 08.06.2016 року вартість предмета іпотеки склала 1 170 700,00 грн. а заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» становить 3 780 036,26 гривень відповідно до Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2012р. справа №2-3633/11, що вказує на неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення, загальною площею 103,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], приміщення І, 4 в провадженні, де ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є стягувачем. Крім того, ч.7 ст. 51 вказаного Закону передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», з майна боржника може бути знятий арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення накладення арешту, встановленого цим законом. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Як встановлено, право застави у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на спірне майно виникло до накладення арешту. Таким чином системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про наявність у іпотекодержателя права на вчинення дій, спрямованих на захист прав іпотекодержателя, визначених умовами договору іпотеки, в тому числі і шляхом подачі позову про зняття арешту з майна, в складі якого є предмет іпотеки, переданий в іпотеку позичальником на забезпечення задоволення вимог кредитора за рахунок предмету іпотеки. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази та те, що на теперішній час арешт, накладений вищеназваними постановами державних виконавцівАмур-Нижньодніпровського, Індустріального Бабушкінськоговідділів державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, знятий не був, а також те, що кредитні зобов'язання відповідача, забезпечені заставою, не погашені, суд дійшов висновку, що право ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як іпотекодержателя порушено, оскільки у такому випадку позивач буде позбавлений можливості задовольнити свої вимоги щодо погашення кредитної заборгованості за рахунок спірного арештованого майна в тому числі і шляхом реалізації своїх прав іпотекодержателя при зверненні стягнення на майно, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, у повному обсязі доведеними і підлягають задоволенню, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення з-під арешту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], приміщення І, 4. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: approved