Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду, сторона позивача вказувала, що її було звільнено з займаної посади, але при цьому повного розрахунку по заборгованості по заробітній платі та іншим виплатам з боку повноважних осіб ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» здійснено не було. У звязку з викладеним, позивач звернулась з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про стягнення з ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» на її користь суми середнього заробітку за період затримки виплати з 01 липня 2015 року по 17 грудня 2015 року у загальному розмірі 34445,10 гривень та моральну шкоду в розмірі 20000,00 гривень. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи на адресу суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Повноважний представник ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» у відкрите судове засідання неодноразово не зявився, підприємство повідомлялось судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі. Згідно ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку представника відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача за суттю спору і підставами звернення в суд, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що [PERSON], [INFO], працювала в структурі ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод». Згідно наказу адміністрації підприємства №72 від 31 грудня 2013 року [PERSON] було звільнено з займаної посади за власним бажанням. При цьому запис про звільнення позивача було зроблено на виконання рішення Малиновського районного суду міста [PERSON] від 28 березня 2014 року по цивільній справі №521/262/14-ц, яким зокрема розірвано трудовий договір, укладений між [PERSON] та ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» з 31 грудня 2013 року; зобовязано ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» видати [PERSON] трудову книжку, в яку внести запис про звільнення згідно зі статтею 38 КЗпП України; стягнуто з ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 6394,50 гривень, компенсацію за прострочення виплати зарплати за період з квітня 2010 року по листопад 2013 року в сумі 2111,17 гривень, компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 39412,22 гривень, вихідну допомогу при звільненні в розмірі трьохмісячного середнього заробітку в розмірі 18065,25 гривень. Але у звязку з несвоєчасним виконанням судового рішення, [PERSON] знов зверталась до суду. Рішенням Малиновського районного суду міста [PERSON] від 05 серпня 2014 року по справі №521/11035/14-ц, стягнуто з ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку та затримки видачі трудової книжки у загальному розмірі 37248,78 гривень та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень. У звязку із черговим невиконанням судового рішення, [PERSON] знов зверталась до суду. Рішенням Малиновського районного суду міста [PERSON] від 16 липня 2015 року по справі №521/7058/15-ц з урахуванням ухвали Малиновського районного суду міста [PERSON] від 24 липня 2015 року, стягнуто з ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку та затримки видачі трудової книжки у загальному розмірі 74497,56 гривень та відшкодування моральної шкоди в розмірі 240000,00 гривень. Сума заборгованості в розмірі 54390,91 гривень, що підлягала стягненню на користь [PERSON] згідно рішення Малиновського районного суду міста [PERSON] від 28 березня 2014 року була виплачена позивачу 17 грудня 2015 року на підставі договору про відступлення права вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. В силу ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Враховуючи ту обставину, що при звільненні позивача адміністрацію підприємства належні до виплати суми сплачені не були, суд дійшов висновку, що на користь позивача у відповідності з вимогами ст. 233 КЗпП України належить стягнути середній заробіток за час затримки. Визначаючи належну до стягнення суму середнього заробітку, суд виходить з розміру середнього заробітної плати позивача в розмірі 6208,13 гривень та періоду затримки з 01 липня 2015 року по 17 грудня 2015 року. Таким чином, суд погоджується із розрахунками сторони позивача, що загальна сума середнього заробітку за період затримки виплати з 01 липня 2015 року по 17 грудня 2015 року становить (6208,13 гривень х 5 місяців) + (6208,13 гривень х 17 днів / 31 день) = 34445,10 гривень. В силу ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Як передбачає ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно п.п.3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти будь-які втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних, зокрема фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатись залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема стану здоровя потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. Отже зважаючи на вимоги позивача щодо компенсації заподіяної йому моральної шкоди, суд визнає, що з боку ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» працівникові дійсно було заподіяно певної моральної шкоди, але суму компенсації, яку заявила до стягнення [PERSON], суд вбачає надмірною. Спираючись на принцип виваженості, розумності і справедливості суд вважає обґрунтованим стягнути з ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» на користь [PERSON] суму компенсації заподіяної моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень. Як наводить ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» на користь держави судові витрати, а саме: суму неоплаченого судового збору у розмірі 551,20 гривень.

Outcome: partial