Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову повноважний представник сторони позивача вказує, що 04 листопада 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», та в свою чергу правонаступником усіх прав та обовязків останнього є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», що підтверджується ст.1 статуту банку, зареєстрованого 30.06.2009 року, з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений Кредитний Договір за №RML-500/010/2005, відповідно до умов якого Банк надає позичальникові кредит у розмірі 47000,00 доларів США строком до 04 листопада 2020 року із фіксованою відсотковою ставкою 11,0%, з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а останній в свою чергу зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 07 листопада 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» з однієї сторони, [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір іпотеки №PRML-500/010/2005, відповідно до умов якого [PERSON], який діє в своїх інтересах та від імені [PERSON], передають в іпотеку трьохкімнатну квартиру під №31, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Ген.Петрова, 42, яка належить [PERSON], [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], 21.02.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №477, та зареєстрованого в ОМБТІ та РОН в книзі №397пр на сторінці 99 за №322. Предметом іпотеки забезпечено всі зобовязання по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають з договору іпотеки. 26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н та договір відступлення права вимоги №б/н від 26.11.2010 року, в силу яких АТ «ОТП Банк» відступило на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором №RML-500/010/2005 від 04.11.2005року та договір іпотеки №PRML-500/010/2005 від 07.11.2005року. Однак як зазначає представник позивача, не зважаючи на взяті на себе зобовязання, [PERSON], [PERSON] в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертають та проценти не сплачують, у звязку з чим товариство звернулось з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Повноважний представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відкрите судове засідання не зявився, товариство повідомлялось судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі, але від особи надійшла заява про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у відкрите судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 224 ч.ч.1,2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у звязку з неявкою повідомлених відповідачів по даній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши відповідний позов, письмові докази й документи, які були надані суду, надавши виниклим між сторонами по справі правовідносинам належну правову оцінку, проаналізувавши відповідні арифметичні розрахунки, суд приходить до висновку про існування законних підстав для задоволення заявленого позову виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 04 листопада 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», та в свою чергу правонаступником усіх прав та обовязків останнього є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», що підтверджується ст.1 статуту банку, зареєстрованого 30.06.2009 року, з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений Кредитний Договір за №RML-500/010/2005, відповідно до умов якого Банк надає позичальникові кредит у розмірі 47000,00 доларів США строком до 04 листопада 2020 року із фіксованою відсотковою ставкою 11,0%, з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а останній в свою чергу зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 07 листопада 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» з однієї сторони, [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір іпотеки №PRML-500/010/2005, відповідно до умов якого [PERSON], який діє в своїх інтересах та від імені [PERSON], передають в іпотеку трьохкімнатну квартиру під №31, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Ген.Петрова, 42, яка належить [PERSON], [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], 21.02.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №477, та зареєстрованого в ОМБТІ та РОН в книзі №397пр на сторінці 99 за №322. Предметом іпотеки забезпечено всі зобовязання по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають з договору іпотеки. 26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н та договір відступлення права вимоги №б/н від 26.11.2010 року, в силу яких АТ «ОТП Банк» відступило на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором №RML-500/010/2005 від 04.11.2005року та договір іпотеки №PRML-500/010/2005 від 07.11.2005року. Однак як зазначає представник позивача, не зважаючи на взяті на себе зобовязання, [PERSON] в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає та проценти не сплачує. Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, судом досліджено зміст ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК України, судом звернуто увагу на наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, що підтверджується змістом самого Кредитного договору. Однак відповідачі [PERSON], [PERSON] не виконують відповідного грошового зобовязання. Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Дійсно, згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Виходячи з положень Кредитного договору, боржник [PERSON] отримав визначену суму кредитних коштів в користування до 04 листопада 2020 року. Однак як погодили сторони в Кредитному договорі, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту у разі неналежного виконання договору. В силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позичальник [PERSON], прострочив виконання зобовязання з повернення суми кредиту та процентів за правочином. Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 546 ч.ч.1,2 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання. Матеріали справи свідчать, що належне виконання позичальником [PERSON] грошового зобовязання за Кредитним договором було забезпечено неустойкою, іпотекою. Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Тобто, зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин й виходячи із умов Кредитного договору, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 25липня 2013року з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «ОТП Банк» заборгованість загальному розмірі 1\~348\~589,29 гривень 29 копійок. Судове рішення набрало чинності,однак не виконується боржником. Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості по Кредитному договору станом на 06 липня 2017 року, за яким загальна сума боргу [PERSON] становить 1\~314\~772,95 гривень. Стороною позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі укладеного між сторонами іпотечного договору. У звязку з цим суд звернув увагу на наступне. В силу ст. 589 ч.ч.1,2 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим, як регламентує ст. 590 ч.ч.1,2 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування. Враховуючи викладене та з огляду на те, що рішення суду не має бути ілюзорним, а повинно бути таким, що виконується, суд вбачає обґрунтованим звернути стягнення на предмет іпотеки внаслідок порушення основного грошового зобовязання. Відповідно до ст. 88 ч.ч.1,2 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму оплаченого судового збору у розмірі 1624,00 грн.

Outcome: approved