Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

В провадженні суду перебувала цивільна справа за первісним позовом [PERSON]Т.о. до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON]Т.о про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2016 року первісний позов [PERSON]Т.о. до [PERSON] залишений без розгляду за заявою позивача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2016 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON]Т.о. залишений без розгляду в частині вимог про стягнення аліментів за заявою позивача. Тож судом розглядаються вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON]Т.о., вказавши, що сторони мають трьох дітей, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON]. [INFO]. Молодший син [PERSON] проживає разом з позивачкою в будинку її батьків, має окрему кімнату та йому створені належні умови для проживання, навчання та розвитку. Оскільки між сторонами немає згоди щодо місця проживання [PERSON], [PERSON] просила суд визначити місце проживання [PERSON], [INFO], разом із нею. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Позивач [PERSON] пояснила, що хоча [PERSON] фактично мешкає із нею, однак, відповідач [PERSON]Т.о. забирає сина та повертає тоді, коли йому забажається. Позивач фактично мешкає разом з молодшим сином в будинку своїх батьків, яким користується на підставі договору оренди. В будинку 4 кімнати, для [PERSON] облаштована окрема кімната з усім необхідним для комфортного мешкання та навчання, позивач має постійне місце роботи та має час та можливості доглядати та виховувати сина. Відповідач [PERSON]Т.о в судовому засіданні позов [PERSON] в частині визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] разом із матірю визнав повністю, наслідки визнання позову йому були розяснені. Третя особа представника в судове засіданні не направила, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, направили до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, покладаючись на розсуд суду при прийнятті рішення. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, дослідивши докази, суд вважає, що існують законні підстави для задоволення позову. Так, при дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне. Батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON]Т.о. та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 26). [PERSON] працює працівником з догляду БО «Запорізький благодійний фонд «Хесед Міхаель» та має постійний заробіток (а.с. 27). За місцем проживання та роботи [PERSON] характеризується позитивно, про що надано відповідні характеристики (а.с. 28. 71). [PERSON] постійно мешкає в будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кибальчича, 12, де користується двома кімнатами площею 10,4 та 8,3 кв.м., що підтверджено договором оренди житлового приміщення (а.с. 69-70). Висновком Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 07.11.2016 року (а.с. 111-112) доцільним вважається проживання малолітнього [PERSON] разом із матірю [PERSON] При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 160 ч. 1 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як вказує ст. 161 ч. 1 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, оскільки [PERSON] має постійне місце проживання та роботи, позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за місцем проживання, суд вбачає законні підстави для задоволення позову та визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із матірю. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує заяву позивачки [PERSON], яка просила судовий збір з відповідача не стягувати, тож не стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved