Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що з 28.08.1999 року по 28.12.2012 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. [INFO] року у них народилася донька [PERSON], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Відповідач з сім'єю не проживає та в добровільному порядку матеріальну допомогу на дитину не надає, тому, позивач у судовому порядку просила стягнути з відповідача на її користь кошти (аліменти) на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу. В судове засідання позивач не з'явилася. Надіслала на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої доньки в розмірі, визначеному позивачем. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та на підставі доказів, відповідно до вимог, передбачених ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що [INFO] року в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області народилася [PERSON]. Батьками даної неповнолітньої дитини є сторони: [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 27.10.2003 року виконкомом Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. І цей обов'язок є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Виходячи з вищевказаних положень та ст. 181 СК України, у разі ухилення батьків від надання матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку, стягнення зазначених коштів присуджується за рішенням суду в частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому отримання аліментів на дитину, не залежить від того перебувають батьки у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від згаданих обставин. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, фактичні дані (докази), які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, показань свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи наведене, надані сторонами докази, оцінюючи їх та виходячи з принципу належності та допустимості, суд прийшов до висновку, що позивач має право на звернення з даним позовом до суду. При визначенні розміру аліментів, суд, враховує обставини даної справи та вимоги, викладені у ст. 182 СК України, відповідно до наданих доказів, тому, частка від доходу, яка підлягає стягненню з відповідача як аліменти, становить - ? з 14.08.2015 року, що відповідає вимогам ч.1 ст. 191 СК України. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved