Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

В провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебувала цивільна справа за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання інформації недостовірною, визнання факту зловживання процесуальними правами, встановлення фактів, що мають юридичне значення для справи, притягнення до відповідальності, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2020 року відмовлено в задоволенні первісного та зустрічного позову. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 березня 2020 року провадження в частині вимог зустрічного позову [PERSON] , щодо стягнення з [PERSON] відшкодування матеріальних витрат на лікарські засоби в розмірі 1 364,91 грн витрачені за час його стаціонарного лікування в Миргородській ЦРЛ з 31.10.16 по 08.11.2016р - закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Рішення суду оскаржено сторонами. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04.05.2020 року справу повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання інформації недостовірною. Здійснюючи підготовчі дії по призначенню справи до розгляду питання для ухвалення додаткового рішення, судом виявлено, що фактичного вирішення потребує вимога зустрічного позову, щодо стягнення матеріальних витрат на лікування в період з 02.10 по 10.10.2019 в сумі 1734,26 грн., котра судом по суті вирішена не була. Позовна вимога обґрунтована тим, що внаслідок зловживання [PERSON] та його представником своїми процесуальними правами у [PERSON] , виникло емоційне незадоволення, котре невдовзі після судового засідання від 24.09.2019 внаслідок душевних переживань негативно позначилося на його стані здоров`я. За результатами обстеження у [PERSON] виявлено язву дванадцятиперстної кишки та призначено лікування. Кошти витрачені кошти в сумі 1734,26 грн за лікування даного захворювання та його діагностику прохав стягнути з [PERSON] . У зв`язку з чим виникла необхідність у вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення суду. В судове засідання позивач по первісному позову, відповідача за зустрічним та його представник в судове засідання не з`явилися, його представник, адвокат Пугач С.В. в судовому засіданні не заперечував з приводу винесення додаткового рішення, однак просив не вносити змін до первісного рішення. Відповідач за первісним, позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні просив винести додаткове рішення, що надасть можливість розглянути його апеляційну скаргу. Заслухавши думку представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним [PERSON] , дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, в провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебувала цивільна справа за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання факту зловживання процесуальними правами, встановлення фактів, що мають юридичне значення для справи, притягнення до відповідальності, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2020 року відмовлено в задоволенні первісного та зустрічного позову. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 березня 2020 року провадження в частині вимог зустрічного позову [PERSON] , щодо стягнення з [PERSON] відшкодування матеріальних витрат на лікарські засоби в розмірі 1 364,91 грн витрачені за час його стаціонарного лікування в Миргородській ЦРЛ з 31.10.16 по 08.11.2016р - закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Рішення суду сторонами оскаржено до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04.05.2020 року справу повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання інформації недостовірної. 06.11.2019 зустрічну позовну заяву було доповнено додатковою майновою вимогою, щодо стягнення з позивача за первісними та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь відповідача за первісним, та позивача за зустрічним позовом [PERSON] витрат на лікування з 02.10.2019 по 10.10.2019 року та реабілітаційне лікування на суму 1 734,26 грн. Позовна вимога обґрунтована тим, що внаслідок зловживання [PERSON] та його представником своїми процесуальними правами у [PERSON] , виникло емоційне незадоволення, котре невдовзі після судового засідання від 24.09.2019 внаслідок душевних переживань негативно позначилося на його стані здоров`я. За результатами обстеження у [PERSON] виявлено язву дванадцятиперстної кишки та призначено лікування. Витрачені кошти за лікування даного захворювання та його діагностику прохав стягнути з [PERSON] Зловживання процесуальними правами вбачав у повторному зверненні [PERSON] до нього з аналогічними позовними вимогами. Окрім того [PERSON] на підтвердження своєї позиції надано письмові докази, а саме копії медичної документації (том №2, а.с.47-48) та копії чеків (том № 2, а.с.49). У відповідності до ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Вимога зустрічного позову про стягнення матеріальної шкоди Щодо даної позовної вимоги, суд зазначає, що підстави та порядок для стягнення майнової шкоди визначені ст.ст. 22, 1166 ЦК України. Зокрема в ч.1 ст. 1166 ЦК України, зазначено, що підставою стягнення майнової шкоди є, зокрема, завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи. Отже умовою для відшкодування завданої майнової шкоди в порядку ст. 1166 ЦК України є саме протиправність рішення, дій чи бездіяльності завдавача шкоди та наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими протиправними рішеннями, діями чи бездіяльностю з наслідком у вигляді майнової шкоди. Разом з тим, позивачем за зустрічним позовом не доведено наявності в діях відповідача за зустрічним позовом чи його представника ознаки неправомірності. Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала ВС від 6.09.2018, справа №552/2378/17). Разом з тим, процесуальний закон як в редакції чинній на час залишення позову без розгляду у справі № 541/2558/15-ц (ч.2 ст. 207 ЦПК України ) так і на час звернення з повторним позовом у справі № 541/1935/18 (ч.2 ст. 257 ЦПК України ) передбачає право особи звернутися з повторним позовом після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду. Фактично ж, прямо передбачена законом можливість повторного звернення до суду з позовом не є перевищенням меж суб`єктивних прав та узгоджується із засадами цивільного судочинства такими як змагальність та диспозитивність. Висновок [PERSON] про незаконність повторного звернення з позовом грунтується на помилковому тлумаченні норм процесуального закону, зокрема ст. 44 ЦПК України, яке не сумісне з поняттям «права на суд», гарантованого пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Окрім того позивачем за зустрічним позовом не надано належних та достатніх доказів які б свідчили, про будь-яке відношення між здійсненням [PERSON] своїх суб`єктивних прав та наслідком у вигляді погіршення здоров`я [PERSON] . Отже позивачем за зустрічним позовом не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому вони задоволенню не підлягають. Вимога зустрічного позову про визнання інформації недостовірною. В мотивувальній частині рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2020 року судом зроблено висновки щодо вимог зустрічного позову про «визнання інформації [PERSON] а саме, що під час пікетування 28 серпня 2015 р. о 9 годині біля будинку УМВС України в Полтавській області по вул. Пушкіна, 83 в місті Полтаві, [PERSON] було сказано, що до вбивства [PERSON] був причетний [PERSON] , генеральний директор ПрАТ «Миргородкурорт», розповсюджену [PERSON] у присутності [PERSON] в 2015 році перед подачею позову до суду до [PERSON] такою, що не відповідає змісту статті інтернет-видання «Полтавщина» та свідченням автора [PERSON] , не підтверджується висновком експертизи № 3371 від 12.04.2018 та наявним доказам і показам свідків та є недостовірною. Зокрема, суд вважає, їх такими, що не підлягають до задоволення. Посилання позивача на розповсюдження [PERSON] в присутності [PERSON] , серед персоналу ПрАТ «Миргородкурорт», серед свого керівництва, депутатів Полтавської обласної ради недостовірної інформації щодо нього, суд вважає безпідставним, оскільки суд наголошує на тому, що розповсюдження негативної інформації відносно [PERSON] від імені [PERSON] відбулося не учасниками даної справи, а саме інтернет-виданням «Полтавщина» та автором даної статті, за допомогою побудови змісту статті таким чином, що для з`ясування дійсного її змісту потребувались спеціальні знання експертів. Тому вимоги [PERSON] про недостовірність поширеної інформації [PERSON] перед [PERSON] змісту статті, свідченням свідка [PERSON] та висновку експерта є неналежним способом захисту порушеного права. Враховуючи встановленні обставини, суд вбачає необхідність в ухваленні додаткового судового рішення, яким відмовити у задоволенні вимог зустрічного позову [PERSON] про визнання недостовірною інформацію та стягнення з [PERSON] матеріальних витрат на лікування в період з 02.10 по 10.10.2019 в сумі 1734,26 грн, щодо яких, резолютивна частина рішення, не містить результату їх фактичного вирішення. Підстави для здійснення розподілу судових витрат - відсутні. На підставі ст.ст.255, 256, 270, 353 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed