Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя звернулась [PERSON] З зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю звернувся [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом заявлені позовні вимоги повністю підтримали, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та розділити майно, що є їх спільною сумісною власністю наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «MITSUBISHI GALANT» легковий-В седан, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 120 тисяч гривень, виділивши його [PERSON] в натурі, стягнувши з останнього на її користь грошову компенсацію 50% вартості вказаного автомобіля; визнати за нею, [PERSON] право власності на Ѕ частку однокімнатної квартири площею 33 кв .м., яка розташована за адресою [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати по справі. Заявлений зустрічний позов не визнала та просить суд відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заявлені позовні вимоги за первісним позовом не визнали та просить суд відмовити у їх задоволенні. Зустрічний позов повністю підтримали, просять суд його задоволити з підстав, викладених у зустрічному позові та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , придбаної на підставі договору купівлі-продажу від 14 травня 2009 року, посвідченого нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Ільчук Н.О., право власності на яку зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 23 червня 2009 року номер запису: 4-28044 в книзі 101. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмови, а зустрічний позов задоволити виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 червня 2004 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у відділі ДРАГС РС Рівненського МУЮ зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за №604. В період перебування в шлюбі з 18 червня 2004 року сторони придбали за сумісні грошові кошти автомобіль марки «MITSUBISHI GALANT». Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлене законом. Як встановлено в судовому засіданні в червні 2004 року [PERSON] - матір [PERSON] переслала для нього кошти через рахунки в банку, відкриті на ім`я колишньої дружини [PERSON] та її тітки - [PERSON] для придбання для купівлі двохкімнатної квартири [ADDRESS] . В підтвердження отримання коштів [PERSON] була написана розписка на суму 17500 доларів США. Зазначені обставини були встановлені в рішенні Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2018 року у справі №569/14197/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виконання зобов`язання по договору позики та стягнення заборгованості, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в сумі 17500 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 372 575,00 грн., в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним відмовлено. Рішення набрало законної сили 21 травня 2018 року. Зокрема, в рішенні суду від 18 квітня 2018 року встановлено наступне: «Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки по рахунку [NUMBER] 26 травня 2014 року у філії АТ «Укрсімбанк» у м.Рівному на ім`я [PERSON] було відкрито рахунок № [NUMBER] . Відповідно до довідки по рахунку [NUMBER] від 25 травня 2004 року було відкрито рахунок на ім`я [PERSON] № [NUMBER] . Даними довідками підтверджено факт надходження на рахунок [PERSON] 9135 доларів США 02 червня 2004 року та 8120 доларів США 16 червня 2004 року на рахунок [PERSON] . Як з`ясовано в судовому засіданні та визнається сторонами кошти надійшли від [PERSON] та були 22 червня 2004 року зняті [PERSON] та [PERSON] з рахунків і передані [PERSON] . Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні оригіналу розписки від 07 липня 2004 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] гроші в сумі 17500 доларів США які були йому передані в червні 2004 року через рахунки його дружини [PERSON] та її тітки [PERSON] для купівлі двохкімнатної квартири [ADDRESS] . Фактична передача грошей від позикодавця до позичальника в сумі 17500 доларів США підтверджується розпискою за якою [PERSON] зобов`язувався повернути борг на першу вимогу, але не раніше ніж через 10 років після їх отримання, однак не виконав умов договору та не повернув суму позики позикодавцеві». Тобто, письмовими доказами доводиться, що на позичені в Падевскі Галин гроші 30 червня 2004 року [PERSON] купив двохкімнатну квартиру [ADDRESS] Згодом, 07 травня 2009 року [PERSON] продав цю квартиру та відразу 14 травня 2009 року купив однокімнатну квартиру [ADDRESS] . З наведеного слідує, що однокімнатна квартира, яка розташована за адресою [ADDRESS] не може бути спільною сумісною власністю подружжя, оскільки в результаті придбана виключно за особисті кошти [PERSON] , які він отримав по договору позики від своєї матері [PERSON] , а не за спільні кошти подружжя. Отже, вказане рішення Рівненського міського суду від 18 квітня 2018 року у справі №569/14197/15-ц має преюдиційне значення для вирішення даної справи. За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Водночас, згідно пункту 3 частини першої статті 57 СК України у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватної власністю. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та неодноразово застосовується Верховним Судом. Під час розгляду справи [PERSON] доведено, що спірна квартира за адресою [ADDRESS] придбана ним за власні кошти, у зв`язку з чим є його особистою приватною власністю, а відтак не може бути спільною сумісною власністю подружжя. З приводу позовної вимоги [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на автомобіль та стягнення з останнього на її користь 50% вартості автомобіля, слід зазначити наступне. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно ч.5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі №6-2565цс16 , постанові від 07 червня 2017 року у справі №6-2670цс16, вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Разом з тим, жодним доказом в даній справі позивачем [PERSON] не доведено вартість автомобіля «MITSUBISHI GALANT» , днз. [NUMBER] та його перебування у володінні відповідача [PERSON] Навпаки, право власності на спірний автомобіль зареєстроване саме за [PERSON] і це не заперечується сторонами. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають до задоволення, а у задоволенні первісної позовної заяви слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed