Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 27 липня 1991 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Новомосковського міськвиконкому Дніпропетровської області за актовим записом № 375. Шлюбно-сімейні відносини з відповідачем остаточно припинились з січня 2014 року через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаємопорозуміння, а також частих сварок на побутовому та політичному ґрунті, внаслідок чого сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Позивач вважає, що подальше перебування в шлюбі та відновлення сімейних відносин не можливе, оскільки буде суперечити його інтересам, а саме тим, що він приживає з іншою жінкою, та має намір узаконити свої відносини. Однак відповідачка відмовляється прибувати до органу державної реєстрації актів цивільного стану з питання розірвання шлюбу, або подавати таку заяву, у зв'язку з чим, він вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, надавши суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надавала. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом по справі встановлено факт, що 27 липня 1991 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Новомосковського міськвиконкому Дніпропетровської області за актовим записом № 375 /а.с.5/. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, сторони проживають окремо, не мають спільного бюджету та не ведуть спільне господарство. Головною причиною розпаду їх родини є відсутність взаємопорозуміння, різні погляди на сімейне життя, а також часті сварки на побутовому та політичному ґрунті, внаслідок чого сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Позивач приживає з іншою жінкою, та має намір узаконити свої відносини. Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Відповідно до вимог ст.112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, в даному випадку позивача [PERSON], що мають істотне значення, а саме те, що він має намір узаконити свої відносини з іншою жінкою. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для розірвання шлюбу. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь позивача судовий збір у розмірі 243 гривні 60 коп.

Outcome: approved