Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію [PERSON] акціонерного товариства «Банк Форум», [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідно до кредитного договору від 29.07.2008 № 0213/08/03-ENfvW, укладеного між ПАТ «Банк Форум» та відповідачем [PERSON], останньому був наданий кредит у розмірі 65 000, 00 доларів США з кінцевим терміном повернення 28.07.2018. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 0213/08/03-ENfvW від 29.07.2008 з [PERSON] був укладений договір поруки № 07-700/08. На адресу позивача була направлена досудова вимога (вих. № 15305/4-1 від 03.12.2014) про погашення заборгованості за кредитним договором № 0213/08/03-ENfvW від 29.07.2008, в яких її було попереджено, що в разі невиконання викладених вимог відбудеться настання терміну виконання зобовязання за основним договором, чим реалізував своє право, а за певних умов і свій обовязок. Позивач вважає, що момент настання терміну виконання її зобовязання за кредитним договором є 11.07.2014, зобовязання позивача за договором поруки припинилися 11.01.2015. Банк не скористався своїм правом, передбаченим ст. 559 ЦК України, звернувся до суду з позовом до поручителя лише 02.02.2015, тому позивач вважає, що порука її за кредитним договором припинена. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила його задовільнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав суду заяву в якій проти задоволення позовних вимог заперечував, та просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Банк Форум» позов не визнав, наголосив, що позиція позивача не ґрунтується на законі, надав письмові заперечення. Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що відповідно до кредитного договору від від 29.07.2008 № 0213/08/03-ENfvW, укладеного між ПАТ «Банк Форум» та відповідачем [PERSON], останньому був наданий кредит у розмірі 65 000, 00 доларів США з кінцевим терміном повернення 28.07.2028 (а.с. 16-18). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 0213/08/03-ENfvW від 29.07.2008 з [PERSON] був укладений договір поруки № 07-700/08, строк дії якого встановлено до 28.07.2028 (а.с. 13). На адресу позивача була направлена досудова вимога (вих. № 15305/4-1 від 03.12.2014) про погашення заборгованості за кредитним договором № 0213/08/03-ENfvW від 29.07.2008, в яких її було попереджено, що в разі невиконання викладених вимог відбудеться настання терміну виконання зобовязання за основним договором, чим реалізував своє право, а за певних умов і свій обовязок (а.с. 15). Позов до боржника, у тому числі і до поручителів, було предявлено 02 лютого 2015 року, тобто з дотриманням вимог цивільного законодавства. В п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення (вручення) йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитором або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатись як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 525 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Суд вважає, що порука це строкове зобовязання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і право поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, обидві сторони договору вчиняти не можуть. Такий висновок був зроблений Верховним Судом України 17 вересня 2014 року. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У даній справі суд приходить до висновку про те, що факт порушення відповідачем прав свобод чи інтересів позивача не знайшов свого підтвердження, жодних правових підстав для задоволення позову судом не встановлено, а позивачем не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом ч. 1 ст. 261\~ЦК України\~позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову повинні покладатися на позивача. На підставі викладеного

Outcome: dismissed