Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької обласні знаходилась цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької обласні від 06 липня 2021 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 88 717(вісімдесят вісім тисяч сімсот сімнадцять) грн. 30 коп. за період з 17 квітня 2012 року по 31 липня 2019 року. В позовній заяві позивачка зазначала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а саме, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. та зазначено, що докази на підтвердження факту понесення таких витрат будуть надані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 12 липня 2021 року позивачка надала до суду докази на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу, в порядку ч. 8 ст. 141 КПК України. Під час ухвалення рішення судом не вирішувалось питання розподілу судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу, оскільки на час ухвалення рішення, до суду не було додано відповідних доказів на підтвердження розміру таких витрат. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд вважає, що не має необхідності викликати у судове засідання сторони по справі, оскільки питання розподілу судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу було зазначено позивачем у позовній заяві, та відповідач висловив свою думку щодо розподілу таких витрат у своєму відзиві на позовну заяву. Так, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що не згодний з понесеними позивачкою витратами на правову допомогу, оскільки позовна заява є типовою, крім того складена із суттєвими порушеннями. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем, на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу, до суду було надано копію договору про надання правової допомоги від 25 грудня 2019 року, укладеного між позивачкою та АО «ВІВАТ ЛЕКС»; копію додатку до договору про надання правової допомоги від 26 грудня 2019 року, згідно якого вартість однієї години роботи адвоката становить 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб; копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 26 грудня 2019 року; копію акту приймання наданих послуг від 09 липня 2021 року та розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, згідно яких адвокатом було надано наступні послуги, зокрема: вивчення, аналіз та правова оцінка документів, аналіз нормативно-правових актів, надання консультацій, складання позовної заяви, відповіді на відзив на позовну заяву, представлення інтересів позивача у судовому засіданні, загальна сума фактично сплачених витрат за договором складає 3 000 грн.; копію квитанції № 34 від 10 липня 2021 року про сплату позивачем на користь АО «ВІВАТ ЛЕКС» послуг з надання правової допомоги на суму 3 000 грн. Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на професійну правову допомогу та їх розмір, який відповідає заявленим до відшкодування витратам. Щодо посилання відповідача на той факт, що позовна заява, подана позивачкою, є типовою та складена із суттєвими порушеннями, зазначені обставини не відповідають дійсності, оскільки в позовній заяві було викладено вимоги щодо предмета спору та їх належне обґрунтування, наведено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, крім того позовна заява відповідача усім вимогам, зазначеним у ст. 175 ЦПК України, судом не приймалось рішення про залишення позовної заяви без руху. Також слід зазначити, що витрати позивачки на правову допомогу були обумовлені не лише складанням позовної заяви, а також відповіді на відзив на позовну заяву, участю представника у судовому засіданні, іншими діями, які представником позивача вчинялись як в процесі підготовки до звернення до суду, так і в процесі судового розгляду, детальний перелік яких наведений у наданому до суду акті приймання наданих послуг. Розмір понесених позивачкою витрат на правову допомогу є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на викладене, враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, витрати на правову допомогу, які понесла позивачка, пов`язані із розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, суд вважає, що такі підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved