Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду наразі знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобовязання провести шумоізоляцію і відновити шумозахисні шари між плитою перекриття і підлогою в її квартирі до зазначень норми ударного шуму між підлогою і бетонною плитою перекриття. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та підстави звернення до суду сторона позивача посилалась на ті обставини, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Власником квартири [ADDRESS], що розташована поверхом вище над квартирою позивача, є [PERSON] Позивач свідчив, що в процесі користування квартирою, відповідачем [PERSON] було розбито та перероблено підлогу у власній квартирі, чим знищено шумозахисний шар в порушення ДБН. Викладені обставини призвели до підвищення чутності між квартирами, що утворило незручності та перешкоди у належному користуванні позивачем власним житлом. Відтак, [PERSON] звернувся з даним позовом до суду, в якому просив суд зобовязати [PERSON] провести шумоізоляцію і відновити шумозахисні шари між плитою перекриття і підлогою в квартирі [ADDRESS] до зазначень норми ударного шуму між підлогою і бетонною плитою перекриття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але від представника особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але сторона брала участь у справі, заперечувала проти заявлених вимог, просила суд в задоволенні позову відмовити. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини пояснення сторін, дослідивши представлені суду та забезпечені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу №Н/98-00816 від 06 листопада 1998 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. Квартира [ADDRESS], що розташована поверхом вище, належить [PERSON] на праві приватної власності, про що свідчить договір купівлі-продажу від 09 березня 2012 року, реєстровий №485. Перевіряючи обґрунтованість заявлених вимог та посилання сторони позивача щодо підвищення чутності між квартирами сторін, на підставі клопотання представника [PERSON] судом була призначена експертиза. Для вирішення експертами стороною позивача було заявлене питання про відповідність нормативним вимогам по ДСТУ180 3741:2004; ДБНВ.1.1-31:2013 і ДБН В.2.2.-15-2005 конструкції міжповерхового перекриття в квартирі за індексом приведеного рівня звукового тиску під перекриттям по замірам рівня ударного шуму перекриття (між квартирами сторін). Згідно висновку судового експерта ТОВ «Судова незалежна експертиза України» [PERSON] №СЕ-2-1-154/15 від 03 грудня 2015 року, співставляючи результати візуально-інструментального обстеження з вимогами нормативно-правових актів у галузі будівництва, зокрема ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» та ДБН В. 1.1-31:2013 «Захист територій, будинків і споруд від шуму», враховуючи висновки «Протоколу акустичних вимірювань фактичної звукоізоляції міжповерхового перекриття між квартирами №14 та №10 багатоквартирного житлового будинку по вулиці Генерала Петрова, 74/2 в місті Одесі від 10 листопада 2015 року», експерт дійшов висновку про те, що конструкція міжповерхового перекриття у приміщеннях досліджуваних кухонь та житлових кімнат між квартирами №10 та №14 в будинку №74/2 по вулиці Генерала Петрова в місті Одесі за індексом ізоляції ударного шуму не відповідає нормативним вимогам ДБН В.1.1-31:2013 і ДБН В.2.2.-15-2005. Індекс ізоляції ударного шуму конструкції міжповерхового перекриття між кухнями вказаних квартир перевищує на 25 дБ, між житловими кімнатами на 4 дБ. Тобто експертом було виявлено та підтверджено недостатній рівень шумоізоляції між квартирами сторін, що встановлюється для подібних приміщень згідно ДБН. В силу ст. 319 ч.ч.1,5 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Як зазначає ст. 1166 ч.1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Звертаючись з даним позовом до суду, сторона позивача виходить з того, що порушення прав [PERSON] відбувається внаслідок дій відповідача [PERSON], які полягли в демонтуванні стяжки власної квартири, внаслідок чого був, в тому числі, знищений шумозахисний шар міжповерхового перекриття. На підставі даної позиції, позивач вважає, що відповідати за предявленим позовом повинна [PERSON] як власник майна, що несе відповідальність за його утримання. Однак з такою правовою позицією позивача [PERSON] суд погодитись не може. В процесі розгляду справи стороною позивача не представлено суду належних доказів, що б вказували на здійснення [PERSON] дій, повязаних із демонтуванням підлоги у власній квартирі, або будь-яких інших заходів, що могли б привести до порушень норм шумоізоляції. В порядку сприяння всебічному і повному зясуванню обставин справи (ст. 10 ч.4 ЦПК України), суд неодноразово ставив питання про можливу доцільність призначення експертизи щодо інженерно-технічного стану приміщень квартири [PERSON], в тому числі виявлення причин порушення норм шумоізоляції. Проте від сторони позивача заяв про забезпечення доказів з цього приводу не надходило. Як випливає з мотивувальної частини висновку судового експерта ТОВ «Судова незалежна експертиза України» [PERSON] №СЕ-2-1-154/15 від 03 грудня 2015 року, висота приміщень квартири позивача [PERSON] згідно технічної документації 2,50м., та в цілому фактична висота приміщень відповідає тій, що вказана в технічному паспорті. Висота приміщень квартири відповідача [PERSON] згідно технічної документації 2,60м., але в цілому фактична висота приміщень на 10см. менша за висоту, що вказана в технічному паспорті. Тобто висота приміщень обох квартир фактично однакова (2,50м.), що не підтверджує посилання сторони позивача на демонтаж стяжки [PERSON], оскільки такий демонтаж мав би призвести до збільшення висоти відповідних приміщень квартири відповідача. Проаналізувавши наявні письмові докази, судом не виявлено підтверджень вини відповідача [PERSON] у встановлених експертом порушеннях ДБН. Як встановлює ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи зокрема щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав і інтересів. При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Сторони у цивільному процесі користуються процесуальними правами на власний розсуд. Як зобовязує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відтак, суд не може погодитись із доведеністю заявлених позивачем вимог, у звязку з чим відмовляє в задоволенні даного позову. У звязку з цим, стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат сторони позивача з відповідача присудженню не підлягає.

Outcome: dismissed