Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до су ду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обгрунтування якого вказав, що являється співвласником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані бувша дружина позивача та син, після розірвання шлюбу в 2001 році відповідачі виїхали з квартири, забравши свої речі і з того часу в квартирі не проживають. За весь цей період часу відповідачі жодного разу не з'являлись у квартирі, також не несуть витрат по утриманню квартири, оскільки відповідачі не проживають у квартирі понад шість місяців без поважних причин, то підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлені про день та час слухання справи в установленому законом порядку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, причини неявки суду невідомі. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] в рівних частках кожному. Згідно довідки Хмельницької житлово-експлуатаційної контори № 6 від 18.08.2015р. № 271 позивач та відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розрвано 11.12.2001 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серія 1-БВ № 072051. Згідно актів складених Хмельницькою житлово-експлуатаційною конторою № 6 від 10.06.2015 року, 03.08.2015 року, [PERSON] та [PERSON] не проживають в [ADDRESS] на протязі 14 років. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що відповідача тривалий час не проживають у будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Аналогічні положення містяться і у ч. 1 ст. 405 ЦК України. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Проте відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Відповідно до норм ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи вищевкладене, оскільки відповідачі є співвласниками квартири, то відповідно не можуть обмежені у здійснені свого права користування власністю, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають за безпідставністю.

Outcome: dismissed