Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

В серпні 2015 року до Рівненського міського суду надійшов на розгляд позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він - [PERSON], являється основним квартиронаймачем, проживає та зареєстрований в квартирі № 29 будинку № 4, що по вулиці Княгині Ольги, в м. Рівне. Вказана квартира надана в користування йому та його сімї. На даний час за адресою кімнаті зареєстровані: позивач, його діти: [PERSON] (відповідач по справі) та [PERSON]. Проте, більше 10-ти (десяти) років відповідач [PERSON] не живе та не користується житловою площею по місцю реєстрації, оскільки постійно з своєю сімєю проживає у іншому місці. Факт тривалого не проживання відповідача за вказаною адресою підтверджується актами, свідченнями свідків. Просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] внаслідок не проживання в понад встановлені законом строки. Заперечення відповідача на позовну заяву не надано. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі в межах доводів позовної заяви. Пояснила, що у звязку із реєстрацією відповідача [PERSON] в кімнаті позивач змушений тривалий час нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, виникають складнощі при оформленні документів в різних інстанціях, що в сукупності змусило позивача звернутись до суду. Додала, що відповідач вибув приблизно в 1996 році із сім»єю на проживання в придбану нову квартиру, добровільно, забравши свої речі, в такий спосіб вибув на інше постійне місце проживання, будь яких перешкод в користуванні вказаним житлом ніхто йому не чинив. Після настання сімейного розладу і розлучення із дружиною приблизно 5 років назад позивач один повернувся проживати по місцю реєстрації. Будь яких витрат щодо утримання кімнати та сплати комунальних платежів, які нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, відповідач не несе, квартирою не користується, на проживання в квартирі претензій не заявляв. Також надала суду газету Вісті Рівненщини №44 від 04 листопада 2015 року, де в рубриці оголошення був надрукований виклик відповідача до суду. Проси справу розглянути у відсутність відповідача, у встановленому законом порядку повторно повідомленого про час і місце розгляду справи, позов задовольнити. Не заперечує ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про час і місце судового розгляду справи у встановленому порядку судовою повісткою за адресою реєстрації місця проживання та шляхом поміщення оголошення в друкованому органі ЗМІ, відповідно до ст. 74 ЦПК України, що підтверджено доказами, наявними у справі, а тому суд вважає, що сторона належним чином повідомлена про день судового засідання. В судове засідання відповідач не зявився, причину неявки суду не повідомив. Заперечень до позову не надав. Суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у відсутність відповідача, який вважається належно повідомленим, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України за згодою позивача, з винесенням заочного рішення в порядку ст. 224 - 228 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши в сукупності встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені, підлягають до задоволення. Судом встановлено, згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 23 листопада 1915 року ТзОВ Опорядбуд, що позивачу, як основному квартиронаймачу, надана кімната № 29 в будинку № 4 по вулиці Княгині Ольги в місті Рівне. Житло станом на час розгляду справи не приватизоване. Також з даної довідки вбачається, що відповідач [PERSON]І зареєстрований в кімнаті № 29 в будинку № 4 по вулиці Княгині Ольги в місті Рівне. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. З досліджених в судовому засіданні актів від 05.01.2015 року, 10.06.2015 року та від 29.08.2015 року, складених та підписаних членами комісії вбачається, що [PERSON] в кімнаті № 29 в будинку № 4 по вулиці Княгині Ольги в місті Рівне, не проживає. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтвердили, що добре знають сімю [PERSON], яка проживала у спірній квартирі приблизно до 1996 року. З цього часу сім»я придбала нове житло і вибула на постійне проживання в новопридбану квартиру, при цьому позивач і діти залишились зареєстрованими в [INFO]. Приблизно 5 (пять) років тому позивач один повернувся на проживання в квартиру. Діти у вказану квартиру не повертались, місце їх проживання свідкам невідоме. Таким чином, відповідач [PERSON] вибув із спірної квартири добровільно, забрав свої речі, будь які претензії відповідача щодо вказаного житла або перешкоди в користуванні йому житлом з боку позивача свідкам невідомі. Поважні причини не проживання відповідача в квартирі невідомі. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Встановлено на підставі досліджених доказів, що відповідач [PERSON] понад десять років тому назад добровільно вибув із квартири [ADDRESS], та факт його відсутності /не проживання/ в квартирі понад шість місяців без поважної на те причини знайшов своє доказове підтвердження, суд прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Вимога про стягнення з відповідача судових витрат по оплату судового збору позивачем не ставилась. На підставі викладеного. ст.ст. 71, 72 ЖК України, Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні № 1382-ІУ від 11.12.2003 року,

Outcome: approved