Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

В провадженні Центрально-Міського районного суду перебуває цивільна справа №216/9101/15-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, третя особа - [PERSON] , Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом. [PERSON] , звернулася із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , терті особи - Виконком Центрально-Міської районної у місті ради, [PERSON] про визначення часток та про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позивачі декілька разів уточнювали позовні вимоги, після чого 18.10.2018 року ці позовні вимоги були уточнені остаточно. За заявою позивача по справі [PERSON] , за ухвалою суду відбулась зміна відповідача Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради на належного відповідача по справі - [PERSON] , та залучення Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради до розгляду справи в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Після чого сторони, [PERSON] , [PERSON] надали до суду заяви про підтримання позовних вимог, та не заперечували проти слухання справи у їх відсутність. [PERSON] , надала до суду заяву про визнання позову, та не заперечувала проти слухання справи у її відсутність. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає уточнені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та письмовими матеріалами підтверджено, що: [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.1992 року народження, належала квартира яка складалася із 3(трьох) кімнат, житловою площею 32.4кв.м., загальною площею 53.9кв.м. за адресою [ADDRESS] . [PERSON] [INFO] померла [INFO] , актовий запис №534. Після її смерті відкрилася спадщина, на вищезазначену квартиру. За життя, 19.11.2003 року, [PERSON] , склала заповіт на ім`я - [PERSON] , в якому заповіла їй все майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, та на те на що за законом буде мати право. 02.09.2004 року, [PERSON] у встановлений законом строк, звернулася до Першої Криворізької державної нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини за заповітом, після померлої - [PERSON] , та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину. [INFO] , [PERSON] [INFO] померла, актовий запис №554. За життя, [PERSON] , фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] , і ця спадщина складається із 3-х кімнатної квартири житловою площею 32.4кв.м., загальною площею 53.9кв.м. що знаходиться за адресою [ADDRESS] . За своє життя мати позивача не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті своєї матері - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] 23.10.2010 року звернулися до нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявами що до отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але 25.11.2015 року отримали від нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх матері - [PERSON] , встановивши крім іншого що, 23.10.2010 року з заявами до нотаріальної контори про відмову у прийнятті спадщини після смерті - [PERSON] , звернувся їх батько - [PERSON] , та їх сестра - [PERSON] , а до того ж відсутнє свідоцтво про право власності на спадкове майно. Отже, [PERSON] , [PERSON] , беззаперечно, відмовилися від прийняття спадщини, всього майна після смерті - [PERSON] , де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, на користь [PERSON] , [PERSON] . 20.11.2010 року [PERSON] отримала від нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори, постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій, та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] , оскільки не можливо, з`ясувати обсяг спадкового майна. Отже, [PERSON] та [PERSON] , прийняли спадщину після смерті їх матері - [PERSON] в рівних частках. Оскільки, [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , та враховуючи те, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 14.12.1994 року, їй належала на праві спільної сумісної власності 2-х кімнатна квартира [ADDRESS] , то обсяг спадкового майна складається із: 1/1 частки фактично прийнятої після смерті [PERSON] 3-х кімнатної квартири житловою площею 32.4кв.м., загальною площею 53.9кв.м. що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та 1/5 частки 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] , оскільки домовленостей між іншими співвласниками: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про не рівність часток управі спільної сумісній власності в цій квартирі не було та не має, можна стверджувати, що частки і інших співвласників в цій квартирі рівні по 1/5 частині кожного. Отже, [PERSON] та [PERSON] , успадкували після смерті матері - [PERSON] по 1 / 2 частки кожна 3-х кімнатної квартири житловою площею 32.4кв.м., загальною площею 53.9кв.м. що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та по 1/10 частки кожна 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] . [INFO] , помер - [PERSON] [INFO] , актовий запис №853. Після його смерті, відкрилася спадщина на належну йому 1/5 частку 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] . 08.02.2014 року [PERSON] звернулася до Першої Криворізької нотаріальної контори із заявою, про відмову у прийнятті спадщини після смерті її батька на користь - [PERSON] , інші спадкоємці 08.02.2014 року - [PERSON] , та [PERSON] , звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті батька. Виходячи із цього, можна зробити висновок, що [PERSON] , [PERSON] у рівних частках успадкували після смерті батька - [PERSON] , по 1/10 частки кожна 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] . 15.08.2012 року, виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради прийняв рішення №337, «Про присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомості», вирішив присвоїти поштові адреси: квартирі [PERSON] присвоєна поштова адреса кв. [ADDRESS] . Судом також встановлено, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить кожному окремо на праві спільної часткової власності по 1/5 частки 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Оскільки позивач звернулась до суду у зв`язку з неможливістю оформлення нею права на спадщину тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України, що регулюють питання спадкування та виникнення права на спадщину і його здійснення. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до вимог діючого законодавства спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (статті 1216-1218 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Положеннями статей 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 1. ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування » від 30.05.2008 року за № 7, передбачено, що, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За приписами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, дослідивши обставини справи, перевіривши їх наданими належними та допустимими доказами, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість уточнених позовних вимог та задоволення їх в повному обсязі.

Outcome: approved