Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до ПАТ «СК «Скайд», [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування власної позиції, позивач посилалась на ті обставини, що вона є власником автомобілю марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер ВН5345СI. 03 лютого 2015 року відбулась ДТП за участю вказаного автомобілю під керуванням [PERSON], а також автомобілю марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер 41510ОЕ, під керуванням [PERSON] та автомобілю марки «Mercedes Vito», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Вказана ДТП призвела до заподіяння певних механічних пошкоджень зазначеному майну позивача. [PERSON] вказувала, що в результаті розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідача [PERSON] було зокрема визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що відшкодовувати заподіяну шкоду повинні [PERSON] як особа, що цієї шкоди завдала та ПАТ «СК «Скайд» як страховик винної особи. Виходячи з викладеного, позивач просила суд стягнути: з ПАТ «СК «Скайд» суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 17582,26 гривень та суму пені за порушення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 1531,04 гривень; з [PERSON] суму франшизи в розмірі 500,00 гривень; судові витрати. [PERSON] у судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд даної справи, причини неявки суду не відомі, але від представника особи надійшла заява про підтримання вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Представник ПАТ «СК «Скайд» у відкрите судове засідання не зявився, але від представника товариства надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд прийшов до висновку про задоволення заявлених позовних вимог виходячи з наступного. Під час розгляду цивільної справи і на підставі присутніх в ній доказів судом було встановлено, що [PERSON] є власником автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер ВН5345СI. 03 лютого 2015 року відбулась ДТП за участю автомобілю марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер ВН5345СI, під керуванням [PERSON], автомобілю марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер 41510ОЕ, під керуванням [PERSON] та автомобілю марки «Mercedes Vito», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно постанови Малиновського районного суду міста Одеси у справі про адміністративне правопорушення №521/2771/15-п від 17 березня 2015 року, суд встановив наявність в діях [PERSON] порушення Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року, у звязку з чим прийшов до висновку про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до судового рішення, [PERSON] було визнано винним у вчинені відповідного адміністративного правопорушення. Дане судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку. Як регламентує ст. 61 ч.ч.1,3,4 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Спираючись на вказану норму процесуального закону, суд приходить до висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини [PERSON] ДТП за участю вказаних автотранспортних засобів під керуванням наведених осіб призвела, зокрема, до заподіяння механічних пошкоджень автомобілю марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер ВН5345СI. В матеріалах справи присутній висновок №30235150 від 06 квітня 2015 року, складений судовим експертом [PERSON], згідно якого загальна сума матеріального збитку власника автомобілю марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер ВН5345СI визначена на рівні 40102,05 гривень. Даний висновок сторонами не заперечувався, заяв про забезпечення доказів з приводу визначення суми майнової шкоди з урахуванням вартості відновлювального ремонт не надходило. Як зазначає ст. 1166 ч.1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ч.ч.1,2 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Як встановлено п.13 постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). В процесі розгляду даної цивільної справи та вирішуючи питання про розмір належної до стягнення суми майнової шкоди, суд встановив, що цивільно-правова відповідальність водія автомобілю марки «марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер 41510ОЕ, була застрахована ПАТ «СК «Скайд» та даний автомобіль був забезпеченим транспортним засобом. Страховиком було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 22019,78 гривень, які були виплачені потерпілій стороні в позасудовому порядку, про що свідчить платіжне доручення №2503 від 15 червня 2015 року. З урахуванням викладеного, суд погоджується із обґрунтованістю відповідних вимог [PERSON] та приходить до висновку, що з відповідача ПАТ «СК «Скайд» підлягає стягненню сума невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 40102,05 22019,78 500,00 = 17582,26 гривень. Як встановлює ст. 36\~п.36.5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Заявляючи вимоги про стягнення пені за порушення строків виплати страхового відшкодування за період з 25 червня 2015 року по 17 серпня 2015 року в розмірі 1531,04 гривень, стороною позивача розраховано дані суми виходячи з простроченої суми виплати страхового відшкодування, кількості днів прострочення та показників облікової ставки НБУ. З даними розрахунками суд погоджується та вбачає обґрунтованим стягнути з ПАТ «СК «Скайд» суму пені в заявленому розмірі. Згідно ст. 1194 ч.1 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З урахуванням викладеного та на підставі встановлених по справі обставин, суд вбачає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] франшизу у розмірі 500,00 гривень. Як наводить ст. 88 ч.ч.1,2 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на викладене та у звязку із задоволенням даного позову, суд вбачає обґрунтованим стягнути з ПАТ «СК «Скайд» та [PERSON] на користь [PERSON] суму оплаченого судового збору в розмірі 243,60 гривень в рівних частках.

Outcome: approved