Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

В позовній заяві позивач просить суд визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 03.11.2016 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та [PERSON] 13.05.2011 року було укладено спадковий договір. Відповідно до умов цього договору [PERSON] мала передати після своєї смерті позивачу у власність свою однокімнатну квартиру [ADDRESS]. У свою чергу позивач був зобовязаний здійснювати догляд за [PERSON] Позивач добросовісно виконував умови договору, родичі [PERSON] з нею майже не спілкувались. У жовтні 2015 року племінник [PERSON] [PERSON] і його дружина [PERSON] приїхали до [PERSON] та ізолювали її від позивача, пропонували розірвати спадковий договір. 02.11.2015 року відповідач почала робити [PERSON] інєкції аміназину, який має антипсихотичну дію і впливає на емоційну сферу людини. 05.11.2015 року від імені [PERSON] було подано до суду позов до позивача про розірвання спадкового договору. 13.11.2015 року [PERSON] поставили на облік до онколога, а 04.12.2015 року вона померла. Позивач мав намір поховати [PERSON], однак відповідач забрав паспорт померлої та цим перешкодили позивачу виконати умови спадкового договору. Позивач вважає, що на момент складання заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними через свій психічний стан, бо хворіла на онкологічне захворювання, в звязку з чим відповідач робила їй інєкції аміназину. У своїй позовній заяві позивач клопотав про проведення судово-психіатричної експертизи для підтвердження того, що [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними, однак в подальшому позивач відмовився від проведення вказаної експертизи. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. Приймаючи до уваги викладене, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то в відповідності до ст.224 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 13.05.2011 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено спадковий договір. Відповідно до п.1 вказаного договору [PERSON] передає після своєї смерті у власність [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] ([PERSON]) у м.Харкові, а [PERSON] зобовязується виконувати розпорядження [PERSON] і в разі її смерті набуває право власності на вказану квартиру (а.с.9). Вказаний договір було зареєстровано у Спадковому реєстрі за №51134022 (а.с.15). 03.11.2015 року [PERSON] було складено заповіт про те, що на випадок її смерті все її майно вона заповідає [PERSON] Заповіт посвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] (а.с.13). 04.12.2015 року [PERSON] померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову ХМУЮ 04.12.2015 року було видано свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ №518457 (а.с.14). Позивачем надано до суду копії медичних документів щодо стану здоровя [PERSON] (а.с.16, 17), копії чеків щодо купівлі медичних препаратів (а.с. 18-21), копію рецепту від 02.12.2015 року про призначення [PERSON] аміназину (а.с.18). Крім того, судом була досліджена копія спадкової справи, яка була заведена після смерті [PERSON] та надана суду приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] (а.с.88-105). Відповідно до копії спадкової справи 07.12.2015 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 07.12.2015 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] було зареєстровано спадкову справу за №58319001. 03.06.2016 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся [PERSON] 19.07.2016 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про те, що в суді розглядається справа за його позовом про визнання заповіту не дійсним, у звязку з чим просив нотаріуса не видавати свідоцтво про право на спадщину [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України , правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. У своїй позовній заяві позивач підставою визнання заповіту недійсним посилається на те, що [PERSON] через свій психічний стан не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними в момент складання розпорядження на випадок своєї смерті. На думку позивача такий стан виник у [PERSON] внаслідок вживання медичного препарату аміназину, який має антипсихотичну дію і впливає на емоційну сферу людини. Під час судового розгляду позивач відмовився від проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, надав суду відповідну письмову заяву (а.с.120). Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів того, що [PERSON] в момент складання заповітуне усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Надані позивачем копії медичних документів та копії чеків про купівлю медичних препаратів самі по собі не свідчать про те, що [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а лише відображають стан здоровя [PERSON] Копія рецепту про призначення [PERSON] препарату «Aminasini» не свідчать про те що [PERSON] вживала вказаний медичний препарат. При цьому суд також приймає до уваги відмову позивача від проведення судово-психіатричної експертизи. З урахуванням вищевикладеного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed