Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. Обґрунтовуючи заявлені вимоги сторона позивачів вказувала, що на підставі певних документів, власниками квартири під №21 в будинку №68 по Овідіопольській дорозі 3 у місті Одесі є [PERSON] та [PERSON] При цьому, з метою поліпшення житлово-побутових умов проживання та забезпечення перебування нерухомості в належному технічному стані, позивачами [PERSON] та [PERSON] власними силами й за власний рахунок було виконано певних будівельних та ремонтно-відновлювальних робіт по обєкту, наслідком яких явилось збільшення загальної площі квартири з 48,2кв.м. до 66,5кв.м. Однак, як посилались позивачі, відповідач невмотивовано не визнає їх майнових прав ані на придбані останніми будівельні матеріали, ані на дане відремонтоване приміщення загалом, посилаючись на ті факти, що вказані заходи здійснювались особами сумісно, у звязку з чим [PERSON] вбачає, що також набув право власності на відповідну ідеальну частку спірної нерухомості. Як свідчили [PERSON] та [PERSON], наведені обставини викликають виникнення значних перешкод в належному й повному користуванні особами цією власністю, у звязку з чим позивачі і звернулись в суд з відповідним позовом. У відкритому судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] цілком підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання зявився, від особи надійшла заява про визнання даного позову й незаперечення проти його задоволення, яка була долучена до матеріалів справи. Згідно ст. 130 ч.4 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Так, в силу ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, у звязку з тим, що [PERSON] та [PERSON] від позову не відмовились, а відповідач вимоги визнав у повному обсязі, про що свідчить надана суду письмова заява, суд зважав можливим ухвалити рішення про задоволення цього позову в попередньому судовому засіданні. Під час судового розгляду справи було встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 1998 року, виданого УЖКГ Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів на підставі Розпорядження органу приватизації №129448 від 17 грудня 1998 року, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №6-9211, власниками квартири під №21 в будинку №68 по Овідіопольській дорозі 3 у місті Одесі, загальною площею 48,2кв.м., є [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Право приватної спільної часткової власності за вказаним правовстановлюючим документом було належним чином зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується відповідною відміткою підприємства на самому свідоцтві, датованою 04 січня 1999 року Технічна характеристика нерухомості на момент її набуття позивачами у власність наводиться в Технічному паспорті, складеному спеціалістами КП «Агентство по приватизації державного житлового фонду та земельних ділянок» під реєстровим номером 11-890 від 02 листопада 1998 року. Після набуття права власності на вказану квартиру, а також його державної реєстрації, з метою поліпшення житлово-побутових умов проживання та забезпечення перебування нерухомості в належному технічному стані, позивачами [PERSON] та [PERSON] власними силами й за власний рахунок було виконано певних будівельних та ремонтно-відновлювальних робіт по обєкту, наслідком здійснення яких явилось збільшення загальної площі квартири з 48,2кв.м. до 66,5кв.м. Як встановив суд, вказані заходи здійснювались позивачами при узгодженні з співвласниками відповідного житлового багатоквартирного будинку, що підтверджується заявами [PERSON] (кв.24), [PERSON] (кв.28) тощо. Технічна характеристика обєкту нерухомого майна після виконання згадуваних робіт наводиться в Технічному паспорті, складеному інженерами КП «ОМБТІ та РОН» під реєстровим номером 081-303пр-288-198 від 06 травня 2010 року, відповідно до якого дана квартира характеризується загальною площею 66,5кв.м., в тому числі житловою площею 30,7кв.м. та підсобною площею 35,8кв.м., та складається з: 1 коридору, площею 5,6кв.м.; 2 житлової кімнати, площею 19,2кв.м.; 3 житлової кімнати, площею 11,5кв.м.; 4 кухні, площею 26,7кв.м.; 5 туалету, площею 0,9кв.м.; 6 ванної кімнати, площею 2,6кв.м. Згідно ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В той же час, відповідно до ст. 319 ч.ч.1,2 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як наводить ст. 328 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, судом не вбачається неправомірності в набутті [PERSON] та [PERSON] права власності на квартиру під 21 в будинку №68 по Овідіопольській дорозі 3 у місті Одесі. Як регламентує ст. 382 ч.1 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. У відповідності до положень ст. 383 ч.2 ЦК України, власник квартири може за своїм розсудом здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданої йому для використання як єдине ціле, за умови, що ці зміни не приведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку й не порушує санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Спираючись на вказану норму закону, судом не встановлено порушень базового цивільного закону в спільних діях [PERSON] та [PERSON] стосовно виконання згаданих ремонтно-реконструкційних, будівельних робіт й визнається право останніх на їх здійснення. Як чітко наголошує ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зважаючи на вимоги [PERSON] та [PERSON], судом не отримано будь-яких доказів, що б свідчили про наявність правових підстав для невизнання права власності позивачів з боку відповідача [PERSON] на згадувані приміщення. На підставі регламентації, наведеної в ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проте, у законі нічого не йдеться про той факт, якими саме доказами власник повинен підтверджувати належність йому майна на праві власності. Крім того, з закону випливає принцип презумпції добросовісного володіння майном, зазначаючи, що воно вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Таким чином, ураховуючи вищенаведене й на підставі діючого цивільного законодавства України, зважаючи на виготовлену спеціалістами інженерно-технічну документацію, суд вбачає можливим, на вимогу позивачів, визнати за особами право приватної власності на згадуване приміщення квартири в рівних частках, що становить відповідно по 1/2 ідеальній частці на кожного співвласника. При цьому, згідно ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Згідно п.10 Додатку 1 до п.2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна являються рішення судів, третейських судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Як чітко встановлює п.3.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і предявленим правовстановлювальним документам. Забороняється тлумачення прав реєстратором або самостійне внесення ним змін до відомостей про заявлені права власності. За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обовязковій державній реєстрації та є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстру прав власності на нерухоме майно з боку повноважних осіб КП «ОМБТІ та РОН».

Outcome: approved