Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] сільської ради Миргородського району Полтавської області, [PERSON] районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) в розмірі 5,46 гектарів, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Миргородського району Полтавської області та належала її померлому 28 лютого 2004 року батькові [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0236558. В позовній заяві посилається на те, що батько по причині смерті не встиг отримати державний акт на земельну ділянку з присвоєним кадастровим номером. При цьому земельна ділянка було виділена в натурі, про що свідчить викопіювання на схемі земель [PERSON] сільської ради Миргородського району Полтавської області, що узгоджено цією установою, знову ж таки без присвоєного кадастрового номеру на власника землі, її батька. Проте право власності на вказану земельну ділянку ніким не заперечувалося, тим більше у нього, а зараз і у неї, був і є в наявності оригінал земельного сертифікату. Після смерті спадкодавця вона звернулась до нотаріуса з приводу прийняття і оформлення спадщини на своє імя. Але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як вона пропустила строк звернення до нотаріуса з приводу подачі заяви на оформлення спадщини. Потім вона звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 24 лютого 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області виніс рішення, яким відмовив у задоволенні її позову. Однак, дана земельна ділянка належала її батькові, вона не визнана відумерлою, інших спадкоємців немає, ніхто не заявляє самостійних вимог на предмет спору, тому вона має усі права на земельну частку (пай) в порядку спадкування незалежно від відмови їй у продовженні строку. В звязку з тим, що на спірну земельну ділянку не присвоєно кадастровий номер на померлого, то вона, як спадкоємець, поки що також не може отримати у [PERSON] РДА дозвіл на виготовлення в землевпорядній організації технічної документації для подальшого звернення до Управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Полтавської області для присвоєння кадастрового номеру на померлого і потім реєстрації землі на своє імя. Одночасно з цим, відповідачі визнають обставини належності даної землі спадкодавцю, так як на то є всі документи, підтверджуються родинні відносини, але не сприяють їй у вирішенні даного спору, про що вона вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] сільська рада Миргородського району Полтавської області в судове засідання свого представника не направила, до суду направила заяву, в якій заперечень проти вимог [PERSON] не висловила, просила справу розглянути без присутності представника сільської ради (а.с. 23). Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON], що діє на підставі довіреності (а.с.25) в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що [PERSON] РДА ніяким чином не порушувала прав, свобод чи інтересів позивача, а також в звязку з тим, що позивач не прийняла спадщини після смерті батька. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1, 3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлено, що [PERSON] помер 28 лютого 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5). Позивач є дочкою [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.12), отже відповідно до ст. 1261 ЦК України вона є спадкоємцем [PERSON] за законом. При житті [PERSON] мав право на земельну частку (пай) площею 5,46 умовних кадастрових гектарів, що доводиться копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0236558 (а.с. 3). Згідно копії довідки виконкому [PERSON] сільської ради Миргородського району від 17.12.2015 року на момент смерті [PERSON] був зареєстрований і проживав один в [INFO] (а.с. 6). Крім зазначених доказів, ці обставини встановлені рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 лютого 2016 року у справі № 541/3181/15-ц, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] сільської ради Миргородського району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 28 лютого 2004 року, відмовлено (а.с. 9, 10). Факт набрання цим рішенням законної сили визнаний у судовому засіданні представником позивача. Цим рішенням також встановлено, що постановою приватного нотаріуса від 18 грудня 2015 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого батька з посиланням на те, що вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Статтею 1220 ч.ч. 1, 2 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.ч.3, 4 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Факт не проживання позивача з батьком на час відкриття спадщини та пропуску встановленого ст.1270 ЦК України шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини встановлений вищезгаданим рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 лютого 2016 року. Факту того, що на час відкриття спадщини вона належала до категорій осіб, зазначених у ч.4 ст.1268 ЦК України, позивачем не наведено та підтверджуючих це доказів не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Отже позивач [PERSON] є такою, що не прийняла спадщину після померлого батька. Згідно ч.1 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Невиконання цього обовязку відповідачем [PERSON] сільською радою на даний час, на що посилається позивач у позовній заяві, не може бути підставою для задоволення позову [PERSON], оскільки граничний термін подання заяви про визнання спадщини відумерлою Цивільним кодексом України не передбачений, отже цей обовязок може бути виконаний відповідачем у будь-який момент. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Оскільки позивач не прийняла спадщину після смерті батька, то до неї не перейшли його права та обовязки, в т.ч. і право на земельну частку (пай), отже відсутнє у позивача право не підлягає захисту. Така думка міститься і у п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Отже, оскільки позивач не прийняла спадщину після померлого [PERSON], у задоволенні позову про визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в звязку з відмовою у позові, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed