Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання кредитного договору не дійсним, в якому просив визнати не дійсним кредитний договір № 11353312000 від 29 травня 2008 року укладений між ним, [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» та звільнити його від сплати судового збору. В обґрунтування позову вказав, що 29 травня 2008 року між ним, [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено кредитний договір № 11353312000. З метою забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному кредитному договору, між ним, [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк», також було укладено іпотечний договір № 11353312000/11353344000/З від 29 травня 2008 року, згідно якого в іпотеку було передане нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля, (магазин по продажу продуктів харчування і ТНС - «А» загальною площею 112 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Договір поруки між [PERSON] та Відповідачем. Загалом за кредитним договором ним отримано 163000 доларів США під 14 % відсотків річних, строком до 28 травня 2018 року включно. Вважає, що банк вводить його в оману щодо розміру фактичної відсоткової ставки. Відповідно до власних розрахунків заборгованості, ефективна відсоткова ставка складає 14,9% річних, при цьому загальна переплата за кредитом повинна бути нижча, ніж розрахована банком. Тому він звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав. В грудні 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просив ухвалити рішення, яким солідарно стягнути з відповідачів на їх користь заборгованість по Договору про надання споживчого кредиту № 11353312000 від 29 травня 2008 року в сумі 1 059 343,48 грн. , в тому числі: заборгованість за кредитом в розмірі 989 458 грн. 91 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 67 237 грн. 84 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 2 646 грн. 73 коп., а також судовий збір в сумі 3441 грн. В обґрунтування своїх вимог ПАТ «УкрСиббанк» вказав на те, що 29 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11353312000, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 163 000,00 доларів США, в порядку та на умовах визначених Кредитним договором. Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») був укладений договір поруки № 11353312000/П від 29 травня 2008 року, відповідно до якого [PERSON] прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] всіх боргових зобов'язань перед банком. [PERSON] порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, таким чином, станом на 16 листопада 2013 року виникла заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11353312000 від 29 травня 2008 року в розмірі 1 059 34348 грн. Тому АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. Представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за довіреністю [PERSON] позовні вимоги банку підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] не визнала в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні, про що подала заяву та просила про розгляд справи у її відсутність. Представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участи у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частина перша ст. 203 ЦК України, встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У судовому засіданні встановлено, що 29 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11353312000, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 163 000,00 доларів США, строком до 28 травня 2018 року (а.с.6-9). Кредит було надано на споживчі потреби. З метою забезпечення виконання зобов'язань згідно вищевказаного кредитного договору, 29 травня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було також укладено іпотечний договір № 11353312000/11353344000/З, згідно якого в іпотеку було передане нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля (магазин по продажу продуктів харчування і ТНС - «А» загальною площею 112 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.93-94). Того ж дня, в забезпечення виконання зобов'язань, передбачених Договором про надання споживчого кредиту № 11353312000 від 29 травня 2008 року між банком та [PERSON] та був укладений договір поруки № 11353312000/П від 29 травня 2008 року, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором по зобов'язаннях [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 11353312000 від 29 травня 2008 року (а.с.83-84). Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Так, фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов'язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору. Для підтримання впевненості споживачів загальна заборона несправедливих видів торговельної практики однаковою мірою повинна застосовуватись до тих із них, що виникають як за межами контрактних відносин між торговцем та споживачем, так і під час виконання укладеного контракту (п.п. 9,13,14 преамбули Директиви Європейського Парламенту та Ради 2005/29/ЄС від 11.05.2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України та згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 30.03.2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив у п. 14, що суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою ст. 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України). В силу Закону та Правил обов'язковими (істотними) умовами кредитного договору є: детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача із зазначенням реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі); графік платежів на весь строк кредитування; попередження про валютні ризики. Відповідно до п.п. 8, 14, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року кредитний договір може бути визнаний недійсним в зв'язку з тим, що він не відповідає вимогам законодавства України. Суд дійшов висновку, що вказаний правочин, тобто Кредитний договір, вчинено у письмовій формі, з дотриманням вимог, передбачених чинним законодавством (скріплений підписами працівника Банку та печаткою з однієї сторони і підписами [PERSON] з іншої сторони). Погодження умов договору відповідають положенням ч. 1 ст. 628 ЦК України про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким, чином можна стверджувати, що Кредитний договір підписано сторонами на добровільних засадах та відповідає їх намірам сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобов'язань. Таким чином, [PERSON] при укладенні кредитного договору був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них, та проти наданого йому кредиту в обумовленій договором сумі. Окрім цього, при укладенні спірного договору волевиявлення [PERSON] було вільним та відповідало його внутрішній волі. З огляду на зазначене вище, в момент вчинення правочину (підписання кредитного договору) було дотримано вимоги, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Крім того згідно з п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Враховуючи наведені вище обставини, твердження позивача про недійсність спірного договору, який був укладений внаслідок обману є безпідставними і непідтвердженими. Відповідно до умов Кредитного договору № 11353312000 від 29 травня 2008 року позичальник несе усі валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим кредитним договором. [PERSON] поставив свій підпис під Кредитним договором № 11353312000 від 29 травня 2008 року, а отже, прийняв їх умови. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка інших доказів порушення її прав та несправедливості умов договору суду не надала. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також те, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання Кредитного договору недійсним, не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що у їх задоволенні слід відмовити. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону або договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу. У відповідності до ст. 554 ЦК України - у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до умов Кредитного договору у разі не виконання, або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором банк має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом із сплатою всіх сум, належних до сплати включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи. Відповідно до п.п.1.1, 1.2.2, 4.1, 4.2 Кредитного договору [PERSON] зобов'язався належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни, встановлені графіком погашення кредиту. Згідно п.1.3.1 Кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 14 % річних. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачами будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором. [PERSON] ухилявся від виконання договірних зобов'язань, передбачених кредитним договором. На неодноразові письмові звернення позивача погасити існуючу заборгованість відповідач не реагує. Згідно п.4.1 Кредитного договору встановлено, що у разі порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобов'язань за договором та Кредитним договором строком більше ніж на один місяць банк має право вимагати дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту згідно вимог Договору, нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 1 цього Договору. Відповідно до п.4.1 Кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та термінів сплати процентів або комісій позичальник сплачує банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованістю станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена в іноземній валюті. Відповідачі в добровільному порядку кошти не повернули, чим порушили прийняті на себе договірні зобов'язання. Станом на 16 листопада 2013 року розмір заборгованості позичальників по поверненню кредитних коштів за Договором про надання споживчого кредиту № 11353312000 від 29 травня 2008 року становить в розмірі 1 059 34348 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом в розмірі 123 790,68 доларів США, що еквівалентно 989 458 грн. 91 коп., заборгованість за процентами за користуванням кредитом в розмірі 8 412,09 доларів США, що еквівалентно 67 237 грн. 84 коп., пеня в розмірі 331,13 доларів США, що еквівалентно 2 646 грн. 73 коп. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 3441 грн., тобто з кожного по 1720 грн.50 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved