Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

В серпні 2015р. позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 15147,46 грн., що складається із заборгованості по квартирній платі та платі за комунальні послуги в сумі 11586,17 грн., інфляційних витрат у розмірі 2819,44 грн. та трьох відсотків річних в сумі 741,85 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі є наймачами квартири [ADDRESS], в якій зареєстровані і проживають та не в повному обсязі сплачують плату за комунальні послуги та послуги за утримання будинку. Так, за час проживання у вказаній квартирі відповідачам надавались комунальні послуги, а саме: холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, газ, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території. До того ж відповідачі щомісяця отримували від позивача рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг, однак платежі здійснювали нерегулярно, внаслідок чого утворився борг за період з 01 квітня 2007р. по 01 липень 2014р., який складає 11586,17 грн., оскільки відповідачі у добровільному порядку борг не погашають, позивач вимушений звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати у розмірі 2819,44 та три відсотки річних у розмірі 741,85 грн. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду клопотання, в якому заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить розглядати справу у відсутність свого представника, проти винесення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі, про час і місце судового розгляду оповіщалися у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явилися, про поважність причин неявки суд не повідомили та не просили розглядати справу у їх відсутність, представників до суду не направили, заперечення проти позову не подавали. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, відповідачі є наймачами квартири [ADDRESS]. Із довідки Форми № 3, складеної працівниками КП «Керуюча дирекція Шевченківського району», а також відповіді із ВАДР ГУ ДМС України, наданої на запит суду, вбачається, що відповідачі проживають та зареєстровані в зазначеній вище квартирі. Згідно із ч. 3 ст. 815 ЦК України, ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до розрахунку боргу по квартирній платі та платі за комунальні послуги, проведеним працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідачів за період з 01 квітня 2007р. по 01 липня 2014р.становить 11586,17 грн. Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснень наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Згідно зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, сторона позивача просила суд стягнути з відповідачів заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за період з квітня 2007р. по липень 2014р. При цьому, як вбачається із наданого позивачем розрахунку такої заборгованості, станом на 01 квітня 2007р. за відповідачами вже наявна заборгованість у розмірі 1769,35 грн., яку сторона позивача також просила стягнути не обґрунтовуючи при цьому ні періоду, ні підстав її виникнення, а тому суд не вбачає правових підстав для стягнення заборгованості, яка виникла до квітня 2007р. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Так, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми основного боргу у розмірі 2819,44 грн. та 741,85 грн. відповідно, суд не знаходить правових підстав для задоволення даних позовних вимог, оскільки їх розрахунок проведений з порушенням правил визначення суми заборгованості, необхідної до сплати, за конкретний період прострочення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме слід солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за житлово-комунальні послуги, що складається із суми основного боргу за житлово-комунальні послуги у розмірі 9816,82 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,6 грн., тобто по 81,2 грн. з кожного.

Outcome: partial