Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 20 травня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу він придбав у [PERSON] квартиру №36 в житловому будинку №23 по вул. Леніна в м. Вознесенську Миколаївської області. В зв'язку з продажем [PERSON] зобов'язався знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою до 20 червня 2014 року та в цей же строк зняти з реєстрації інших зареєстрованих в житловому приміщенні осіб, проте зобов'язання не виконав. Водночас реєстрація відповідачів в квартирі створює позивачу перешкоди в належному користуванні та розпорядженні власністю. В звязку з цим [PERSON] просив визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування належною йому квартирою. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, судом відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в пресі, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Вознесенського РВ УДМС в судове засідання не з'явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки зі змісту заяви позивача слідує, що він не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 20 травня 2014 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, реєстр. №169 позивач придбав у [PERSON] квартиру №36 в житловому будинку №23 по вул. Леніна в м. Вознесенську Миколаївської області. В зв'язку з продажем [PERSON] зобов'язався знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою до 20 червня 2014 року та в цей же строк зняти з реєстрації інших зареєстрованих в житловому приміщенні осіб (п. 1.4. договору купівлі-продажу), проте зобов'язання не виконав. Водночас реєстрація відповідачів в квартирі створює позивачу перешкоди в належному користуванні та розпорядженні власністю. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно роз'яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Таким чином [PERSON], як колишній власник житлового приміщення, підлягає визнанню таким, що втратив право на користування житлом в зв'язку з припиненням його права власності щодо житлового приміщення. З цих же підстав підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням й члени сім'ї колишнього власника житла (інші відповідачі), оскільки останні не мають жодного зв'язку та правовідносин з новим власником. З врахуванням наведеного суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved