Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів звернулась [PERSON] В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги повністю підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд її задоволити та стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2015 року по 31 липня 2018 року в розмірі 21\~627,62 грн. \~\~\~\~ В судове засідання відповідач не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовою повісткою рекомендованим листом. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. \~\~\~\~ Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. \~\~\~\~Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2012 року, від якого мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження сері І-ГЮ №182710 виданим 16 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зарічненського районного управління юстиції у Рівненській області з якого вбачається, що [PERSON] народився 06 квітня 2013 року в смт Зарічне Зарічненського району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №35. Батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2014 року по справі №561/1155/14-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвища Хвалько) [PERSON], зареєстрований 05 жовтня 2012 року відділом ДРАЦ Зарічненського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №36. Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2014 року по справі №561/1156/14-ц стягнуто щомісячно починаючи з 16 грудня 2014 року з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. З дослідженої в судовому засіданні довідки-розрахунку від 25 червня 2018 року №4553 виданої начальником Зарічненського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області вбачається, що згідно з виконавчим листом №561/1156/14-ц, який видано Зарічненським районним судом Рівненської області 14 січня 2015 року про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 16 грудня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість нарахована за період з 16 грудня 2014 року по 25 червня 2018 року на підставі ч.3,4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»: з 16 грудня 2014 року становить 591,12 грн., з січня по грудень 2015 року становить 6\~601,49 грн., з січня по грудень 2016 року становить -5\~767,60 грн., з січня по грудень 2017 року становить 6\~982,96 грн., з січня по 25 червня 2018 року становить 13\~219,65 грн., а всього 21\~627,62 грн. Отже судом встановлено, що відповідачем рішення суду про стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього сина відповідачем виконано частково, внаслідок чого за цей період виникла заборгованість відповідача за аліментами, яка визначена у вищезазначеній довідці. Вказаний розмір заборгованості за аліментами обчислений державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та ч.3 ст.195 СК України, а тому приймається судом до уваги. Як роз'яснено в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196\~Сімейного Кодексу\~України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч.1 ст.196\~СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У постанові [PERSON] Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц зроблено наступний правовий висновок: Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. \~\~\~\~ Згідно наведених позивачем розрахунків, сума пені за прострочення сплати аліментів на користь позивача на утримання дитини визначена нею в розмірі 21\~627,62 грн. Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості наданим позивачем. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний. Суд визнає, що розрахунок суми неустойки позивачем проведений у відповідності з вимогами ч.1ст.196 СК України. Суд вважає, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів підлягає стягненню в тому розмірі, який просить позивач, оскільки відповідач не подав суду спростувань та не навів жодних обставин, які б свідчили про відсутність його вини чи про необхідність зменшення розміру неустойки. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що позивачем заявлені позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, а відповідачем дані вимоги не спростовані, а також не наведено жодних обставин, які-б свідчили про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам; відповідач до суду з позовом про зменшення розміру неустойки та розміру аліментів не звертався, тому позовні вимоги, з наданим розрахунком позивача, підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved