Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

В позовній заяві представник позивача з урахуванням уточнень від 19.02.2018 року просить суд стягнути з відповідача [PERSON] но користь позивача [PERSON] заборгованість за сплату комунальних послуг за період з 01.01.2007 року по 31.01.2018 року, а саме: за послуги електропостачання - 6293 грн. 14 коп., за квартплату - 3127 грн. 10 коп., за опалення - 12526 грн., за послуги гарячого водопостачання - 4271 грн. 52 коп., за послуги холодного водопостачання - 2291 грн. 87 коп., за каналізацію - 992 грн. 75 коп., за газопостачання - 992 грн. 75 коп., за послуги вивозу твердих побутових відходів - 1011 грн. 35 коп., загалом - 29 490 грн. 19 коп. Також представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3000 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторонам по справі на праві власності належать по ? частини квартири [ADDRESS]. Позивач по справі сплачує житлово-комунальні послуги за вказану квартиру та за період з 01.01.2007 року по 31.01.2018 року загалом сплатив 58 980 грн. 38 коп. При цьому відповідач постійно проживає у вказаній квартирі, однак добровільно не приймає участь в оплаті житлово-комунальних послуг. Позивач просить суд стягнути з відповідача ? частину усіх понесених ним витрат по сплаті житлово-комунальних послуг в порядку регресу на підставі ст. 322 ЦК України. Крім того, позивач зазначає, що у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що дії відповідача призвели до зміни звичайного укладу його життя, незручностей та глибоких моральних страждань, позивач був змушений заробляти гроші для оплати заборгованості за житлово-комунальні послуги. Відповідач проти позову заперечує (а.с.117-131), посилається на те, що їй на підставі рішення суду належить ? частина квартири [ADDRESS]. Інша ? частина вказаної квартири належить її сину, позивачу по справі [PERSON] Відповідач вказує, що у неї з позивачем склалися напружені взаємовідносини, що він чинить їй перешкоди у користуванні спільною квартирою, з цього приводу вона зверталася до суду та поліції. Витрати на комунальні послуги вони несли разом протягом усього періоду спільного проживання. Іноді за житлово-комунальні послуги платила її знайома [PERSON] за проханням відповідача. Також відповідач вказує на те, що в квартирі проживають 4 особи: позивач, вона, дружина і дитина позивача ([PERSON] і [PERSON].). Дружина позивача [PERSON] цілодобово знаходиться вдома разом з дитиною, користується водою, електро-побутовою технікою, тощо, тобто є споживачем житлово-комунальних послуг, проте за такі послуги не сплачує. Витрати за комунальні послуги, що нараховуються на малолітню дитину, повинні нести солідарно батьки дитини. Відповідач вважає, що її частка витрат на утримання квартири складає ? частину (з урахуванням проживання в квартирі дружини та дитини позивача). Зазначає, що частина квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг, які додані позивачем до позову, насправді сплачені нею, а її підпис на квитанціях підроблений, позивач привласнив її квитанції по сплаті комунальних послуг, які вона зберігала у себе в кімнаті. Проти стягнення моральної шкоди відповідач також заперечує посилається на те, що позивачем не наведені підстави для відшкодування моральної шкоди у відповідності до ст.23 ЦК України. Крім того, відповідач заявляє про застосування позовної давності до вимог [PERSON] за період з 2007 року до жовтня 2014 року. Позивач та його представник надали суду відповідь на відзив (а.с.136-150), в якому просять суд відмовити в задоволенні клопотання відповідача про застосування строку позовної давності посилаючись на те, що відповідач з 01.01.2007 року запевняла позивача, що погасить перед ним всю суму заборгованості в разі продажу квартири, що на думку позивача є поважною причиною для поновлення строку позовної давності. В разі застосування судом строків позовної давності позивач та його представник просять суд для розрахунку заборгованості відповідача враховувати період з 01.08.2014 року по 31.01.2018 року та врахувати, що за вказаний період позивачем було сплачено: за послуги електропостачання 10 402 грн., за квартплату - 2342 грн. 96 коп., за опалення - 12 902 грн. 73 коп., за гарячу воду - 4000 грн. 30 коп., за холодну воду - 2253 грн. 68 коп., за каналізацію - 1174 грн. 44 коп., за газопостачання - 2559 грн. 10 коп., за вивіз побутових відходів - 1276 грн. 36 коп. Відповідачем за вказаний період сплачено: за послуги електропостачання 141 грн., за квартплату - 224 грн., за опалення - 144 грн. 02 коп., за гарячу воду - 300 грн. 46 коп., за холодну воду - 43 грн. 99 коп., за каналізацію - 53 грн. 28 коп., за газопостачання - 167 грн., за вивіз побутових відходів - 80 грн. 84 коп. Таким чином, своєю протиправною поведінкою відповідач завдала позивачу збитки на загальну суму 17 280 грн. 54 коп. та спричинила моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Представник позивача також просить стягнути з відповідача судові витрати понесені позивачем в сумі 1280 грн. Ухвалою суду від 27.11.2017 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову шляхом заборони відчуження ? частини квартири [ADDRESS] (а.с.96-97). Судом встановлено, що позивачу по справі [PERSON] належить ? частина квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності №7-00-175605 від 14.01.2000 року (а.с.5), довідкою ТОВ Міське «Бюро технічної інвентаризації» №0908-1/17 від 09.08.2017 року (а.с.6). Відповідачу по справі [PERSON] належить інша ? частина квартири [ADDRESS], що підтверджується рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04.07.2012 року (а.с.7) та витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.8-9). Позивач по справі сплачував за житлово-комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] за період з 01.01.2007 року по 31.01.2018 року, про що суду надані копії квитанцій (а.с.10-57, 60, 65-66, 114-116). Відповідач по справі також надала суду копії квитанції про сплату комунальних послуг (а.с.121-126). Відповідно до ч.1,2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч.1 ст.151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов'язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» також передбачений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань ЖКГ. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сторони у справі несуть спільну відповідальність по оплаті комунальних платежів на утримання квартири, співвласниками якої вони є, у зв'язку з чим, позовні вимоги позивача про відшкодування сплачених ним комунальних послуг ґрунтується на законі, однак підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Сторони по справі є співвласниками квартири [ADDRESS] та проживають у вказаній квартирі, користувалися комунальними послугами, що надавалися відповідними службами та мають нести солідарну відповідальність за їх сплату. Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до комунальних платежів, які були сплачені позивачем за період з 2007 року до жовтня 2014 року, оскільки позов позивачем був поданий до суду 19.10.2017 року, тобто, як вважає відповідач, поза межами строку позовної давності. Позивач та його представник заперечують проти застосування позовної давності, просять суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача, посилаються на те, що відповідач починаючи з 01.01.2007 року запевняла позивача, що згодна погасити усю заборгованість за період з 01.01.2007 року по 31.01.2018 року в разі продажу квартири. Крім того, вказують на те, що у разі застосування судом строку позовної давності, до уваги слід приймати період з 01.08.2014 року по 31.01.2018 року. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1,5 ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки вимога про стягнення коштів за комунальні платежі, які були сплачені позивачем за період до жовтня 2014 року, перебуває поза межами строку позовної давності, оскільки позов позивачем був поданий до суду 19.10.2017 року, а переривання строку позовної давності не вбачається. Доводи, на які посилаються позивач та його представник, як на підставу для відмови в задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності, суд до уваги не приймає, оскільки вказані обставини не свідчать про поважність причин пропуску строку позовної давності, а відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропущення строку позовної давності. Посилання позивача та його представника на те, що у разі застосування судом строку позовної давності до уваги слід приймати період з 01.08.2014 року по 31.01.2018 року, є необґрунтованими, оскільки позов подано до суду 19.10.2017 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути ? частину сплачених позивачем грошових коштів за комунальні послуги за період з жовтня 2014 року по 31.01.2018 року виходячи із наступного розрахунку. Відповідно до наданих суду позивачем квитанцій про сплату комунальних послуг, позивачем за період з жовтня 2014 року по 31.01.2018 року сплачено наступні комунальні послуги: - за електропостачання - 9301 грн. 97 коп.; - за квартплату - 2122 грн. 96 коп.; - за опалення - 12303 грн. 47 коп.; - за гарячу воду - 3864 грн. 65 коп.; - за холодну воду - 1957 грн. 71 коп.; - за каналізацію - 1033 грн. 93 коп.; - за газопостачання - 2369 грн. 10 коп.; - за вивіз твердих побутових відходів - 1184 грн. 86 коп., а загалом - 34 138 грн. 65 коп. Відповідачем за період з жовтня 2014 року по 31.01.2018 року сплачено наступні комунальні послуги: - за електропостачання -141 грн.; - за квартплату - 224 грн.; - за опалення - 144 грн. 02 коп.; - за гарячу воду - 300 грн. 46 коп.; - за холодну воду - 43 грн. 99 коп.; - за каналізацію - 53 грн. 28 коп.; - за газопостачання - 167 грн.; - за вивіз твердих побутових відходів - 80 грн. 84 коп., а загалом - 1 154 грн. 59 коп. Розмір сплачених відповідачем комунальних послуг не оспорюється позивачем, пропонується позивачем для врахування та частково підтверджується наданими відповідачем копіями квитанцій (а.с.121-126). Часткове підтвердження обумовлено якістю копій квитанцій частина з яких є не читається. Враховуючи вказані розрахунки, сторони повинні відшкодувати один одному ? частину сплачених ними комунальних послуг за період з жовтня 2014 року по 31.01.2018 року. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 16 492 грн.03коп. Розрахунок: (34138, 65 : 2) - (1 154,59 : 2) = 16 492 грн. 03 коп. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача частини сплачених позивачем комунальних послуг в порядку регресу з урахуванням сплачених відповідачем коштів в розмірі 16 492 грн. 03 коп. Посилання відповідача на те, що витрати на комунальні послуги вони несли разом з позивачем протягом усього періоду спільного проживання не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Відповідачем надано лише п'ять квитанцій про сплату комунальних послуг за період з жовтня 2014 року по 31.01.2018 року. Вказані платежі враховані у рішенні суду. Інших доказів на підтвердження того, що відповідач несла витрати по утриманню квартири відповідачем не надано. У своїх запереченнях відповідач посилається на свідка [PERSON] Допитана в суді свідок [PERSON] пояснила, що у позивача та відповідача склалися неприязні відносини, що вона іноді за проханням відповідача сплачувала від імені відповідача комунальні платежі за квартиру, це було 5-7 разів (за серпень-вересень 2017 року - 200 грн., грудень 2016 - січень 2017 року - 200 чи 185 грн. тощо). Після сплати квитанції про оплату комунальних платежів свідок передавала відповідачу. У квитанції платником свідок зазначала [PERSON] Надані суду свідком [PERSON] пояснення не свідчать по те, що відповідач несла витрати по сплаті комунальних платежів в повному обсязі у відповідності до своєї частки, оскільки відповідач не надала суду квитанцій на підтвердження цього. Посилання відповідача на те, що позивач привласнив з її кімнати квитанції про сплату комунальних послуг та підробив її підпис в квитанціях не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки такі обставини не доведені будь-якими доказами. При цьому позивачем суду надані постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 06.12.2011 року, 20.02.2012 року, 01.10.2011 року, 05.03.2014 року, 04.08.2012 року (а.с.67-71). Із вказаних постанов вбачається, що між сторонами по справі часто виникали сімейні конфлікти, в порушенні кримінальних справ правоохоронними органами було відмовлено, подій щодо викрадення, зникнення або привласнення квитанцій про сплату комунальних послуг, підробки підписів у вказаних постановах не зафіксовано. Доводи відповідача про те, що її частка витрат на утримання квартири складає ? частину, з урахуванням проживання в квартирі дружини та дитини позивача, не ґрунтуються на законі. Так, відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до матеріалів справи, власниками квартири [ADDRESS] є сторони по справі, а отже саме вони повинні утримувати їх майно. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку, що суду не надано доказів на яких ґрунтуються заперечення відповідача, у зв'язку з чим, суд не приймає до уваги описані заперечення. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 3000 грн. суд зазначає, що ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Відповідно до ст.82 ЦПК України вимога про стягнення моральної шкоди не є загальновідомою, а тому підлягає доказуванню в загальному порядку. Суд приймає до уваги, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань. При цьому відповідач позовну вимогу про стягнення моральної шкоди не визнала. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з [PERSON] Увідповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує сплачений позивачем за розгляд позовної вимоги про стягнення коштів на сплату житлово-комунальних послуг в порядку регресу судовий збір у розмірі 640 грн. Судовий збір сплачений позивачем за розгляд позовної вимоги про стягнення моральної шкоди стягненню з відповідача не підлягає у зв'язку з відмовою в задоволенні позову в цій частині. Всього з відповідача на користь позивача суд стягує - 17 132 грн. 03 коп.

Outcome: partial