Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (в порядку суброгації). Процесуальні дії у справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14.07.2020 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04.12.20219 року по цивільній справі № 466/6313/19 за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (в порядку суброгації) - скасовано та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання (т. 1 а.с. 175-177). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 02.09.2021 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова (т. 1 а.с. 202-203). Заяви (клопотання) учасників справи: представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача; представник відповідача адвокат Чернявська В.М. - подала заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. В судове засідання призначене на 06.09.2021 року: представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки невідомі. Заяв та клопотань на адресу суду не находило. представник відповідача та відповідач - не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Адвокат Чернявська В.М. - подала заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Встановлено, що 27.09.2017 року о 18.10 год. у м. Львові на вул. Антоновича, 62, [PERSON] керуючи автомобілем марки «Volkswagen Jetta» д.н.з. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Ford Focus», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали пошкодження. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2017 року винуватцем ДТП визнано [PERSON] - водія автомобіля марки «Volkswagen Jetta» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 55). На момент ДТП, на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу укладеного 06.03.2015 року між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] , автомобіль марки «Ford Focus», державний номерний знак\~ [NUMBER] застраховано в ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (а.с.45-46). Відповідно до заяви від 09.10.2017 року потерпілий [PERSON] звернувся до Приватного акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу укладеного 12.07.2017 року між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] (а.с.79). ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснила виплату страхового відшкодування у сумі 32873,03 грн. (а.с. 81-82). 28.05.2019 року [PERSON] позивачем направлено претензію щодо відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП (а.с.83-84). Претензія залишена без відповіді та шкода позивачу не відшкодована. Оцінка доводів учасників справи: За доводами позивача: факт наявності у відповідача чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на момент настання ДТП не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, оскільки за вибором позивача, до якого перейшло право вимоги потерпілого, вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи. Звертає увагу на правові позиції, висловлені Верховним Судом у постановах від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, від 16.09.2016 у справі №6-725цс16, від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц, відповідно до якої страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. За доводами відповідача: відповідач вказує, що на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована на підставі договору страхування транспортного засобу за № АМ 1593988, від 18.07.2017 року в ТДВ «Страхове товариство\~«ДОМІНАНТА», якому ним була скерована заява про страховий випадок, і яке повинно було відшкодувати позивачу понесені ним витрати по виплаті страхового відшкодування. В матеріалах справи наявні електронні повідомлення № 000593 від 29.09.2017 року скеровані на адресу ТДВ «СК «ДОМІНАНТА» страховим експертом про страховий випадок. (стор. 30 матеріалів п/з). Звертає увагу на правові позиції Верховного Суду в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20.02.2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20), в постанові Верховного Суду від 29.07.2020 р. у справі № 276/752/16-ц (провадження № 61-14669 св 19), за якими: - відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.\~ - боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить наступні висновки: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, враховуючи обґрунтування позивача і відповідача, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 8 ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Позов заявлено з підстав ст. 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 32 873 грн. Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань: 1. Договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування; 2. Деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; 3.\~Договірне зобов`язання між відповідачем і страховиком - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Суд встановив, що на виконання договору добровільного майнового страхування позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 32 873 грн. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.\~\~\~\~\~\~ З огляду на вказане, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Вимога позивача (страховика потерпілого) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньому. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Щодо особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду. Суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є страховик відповідача, до якого, як встановлено під час судового розгляду звернувся відповідач з заявою про настання страхового випадку (в матеріалах справи наявний запит відповідача до ТВ СК «Страхова компанія «Домінанта»). Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілого, становить 50 000 грн. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Судом встановлено, що відповідно до договору страхування транспортного засобу № АМ 1593988 від 18.07.2017 року страховиком відповідача з страховим лімітом 50 000 грн на момент вчинення ДТП було ТДВ «Страхове товариство\~«ДОМІНАНТА», до якого відповідачем була скерована заява від 27.07.2017 року про відшкодування завданої ним шкоди. Також відповідач скерував запит до страховика про наявність страхової виплати потерпілому. В матеріалах справи наявні електронні повідомлення № 000593 від 29.09.2017 року скеровані на адресу ТДВ «СК «ДОМІНАНТА» страховим експертом про страховий випадок. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Судом взято до уваги факт, що ліміт за договором страхування позивача з потерпілим [PERSON] становить 50 000 грн., тоді як сума страхового відшкодування за наслідками ДТП дорівнює 32 873 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відтак, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 29.07.2020 р. у справі № 276/752/16-ц (провадження № 61-14669 св 19): - відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. - покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). - коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Верховний Суд встановив, шо вимагання відшкодування шкоди тільки із завдавача, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована на підставі договору страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком, не беручи до уваги обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування в межах ліміту, є неправильним. З огляду на вказане суд погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілому страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування. Судом встановлено, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача. Верховний Суд в ухвалі від 12.04.2018 року вказав на те, що існує виключна правова проблема, яку необхідно вирішити для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики. Суд констатував, що спрямовування судової практики шляхом неврахування наявності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності при вирішенні питання про відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», нівелює існування цього правового інституту як такого. Висновки суду за результатами судового розгляду: Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).\~\~ Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства, приходить до висновку що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме, судовий збір у розмірі 1921,00 грн., покладаються - на позивача. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed