Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, в обґрунтування якого вказав, що 30.08.2007року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач отримав кредит в розмірі 22000 доларів і графік платежів до вказаного кредитного договору розраховано на 20000 доларів США. Відповідно до п. 7.1 договору кредиту, кредит наданий на наступні цілі 20000 доларів США на споживчі цілі, 2000 доларів США на сплату страхових платежів. Проте в графіку платежів не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, також банком не видавався окремий письмовий документ з детальним розписом вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та незрозуміло для позивача. Тобто в порушення п.2 ч.1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» банк не надав позичальнику в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору. Крім того, умови кредитного договору є несправедливими, а в самому кредитному договорі від 30.08.2007 року відсутні будь-які відомості, які б дозволили ідентифікувати особу позичальника. Тобто достеменно не доведено, що зазначений кредитний договір укладений саме із позивачем, а не і іншою особою зі схожим прізвищем та імям. У звязку із вищевикладеним позивач просить визнати кредитний договір від 30.08.2007 року недійсним та застосувати наслідки його недійсності. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, подав письмову заяву про застосування позовної давності до позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 30.08.2007р. [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» уклали кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 22000 доларів США. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору банк зобовязався надати позивачу готівкою через касу на строк з 30.08.2007 по 29.08.2017 року включно у вигляді не поновлюваної кредитної ліні у розмірі 22000 доларів США на наступні цілі : 20000 доларів США на споживчі цілі, а також 2000 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, сплати винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Частинами 1, 2 ст.11 Закону (в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного договору), договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. В частині 4 статті 11 даного Закону зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Судом встановлено, що умови укладеного між банком та позивачем кредитного договору були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і позичальник проти них не заперечував, тобто договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.3 ЦК України. У кредитному договорі від 30.08.2007 року передбачені всі істотні умови такого виду договорів відповідно до вимог законодавства. У кредитному договорі вказана сума кредиту, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка та її вид, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, право дострокового виконання зобов'язань за договором та його умови. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Виконання банком зазначених умов підтверджено позивачем, який особисто підписав кредитні договір, чим засвідчив свою згоду з його умовами, в тому числі щодо валюти кредитування. На момент укладення договорів позивач не навів жодних зауважень щодо змісту цих правочинів, не звертався до банку з пропозиціями щодо викладення у певній редакції чи зміни умов договору. Частиною 5 ст.11, п.10 ч.3 ст.18 Закону передбачені положення за якими до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є умови, зокрема, про установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Проте, в день підписання кредитного договору позивач отримав примірник договору, що надавало йому додаткову можливість детально вивчити їх умови і в разі необхідності звернутися за правовою допомогою до спеціалістів, та у випадку незгоди з умовами кредитного договору - відмовитися від надання йому фінансових послуг. Однак, позивач не тільки не відмовився від кредиту, але й на протязі певного часу виконував свої зобов'язання за кредитним договором, що є підтвердженням його повного усвідомлення наслідків укладеного ним договору. Щодо не включення в графік погашення кредиту суми кредиту в розмірі 2000 доларів США на сплату страхових платежів, то відповідно до п. 2.1.3 кредитного договору позичальник звертається до банку про надання кредиту на оплату чергових страхових платежів, відповідно до умов договорів страхування. Зазначене доручення не підлягає виконанню у випадку предявлення позичальником банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їхньої сплати, передбачених договором страхування. Тобто позивач має право сплатити страхові платежі за рахунок інших джерел, не залучаючи кредитні кошти а тому відповідно і ці кошти не могли бути включені в графік погашення кредиту. За встановлених судом фактичних обставин справи, наведені позивачем доводи не свідчать про те, що спірним договором були установлення обовязкові для споживача умови, з якими позивач не мав реальної можливості ознайомитися перед його укладенням та не отримав інформацію необхідну для його свідомого вибору. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.ст.256, 257, 261, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що спірний кредитний договір був укладений між сторонами 30.08.2007 року. З позовом про визнання договору недійсним [PERSON] звернувся у серпні 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності. Про поважність причин пропуску такого строку суду не заявляв. Представник відповідача заявив про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові. Разом із тим, оскільки судовому захисту підлягає лише порушене право, а судом не встановлено порушення прав [PERSON]В при укладенні спірного договору, суд відмовляє у задоволенні позову по суті, а не у звязку із спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed