Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання недійсною довідки рахунку від 31.01.2015 року, відповідно до якої [PERSON] продав, а [PERSON] купив автомобіль ВАЗ 21102, реєстраційний номер ВЕ 7607ВА. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 29.12.2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.04.2012 року шлюб між ними було розірвано. За час сумісного проживання вони придбали автомобіль \~ ВАЗ 21102, реєстраційний номер ВЕ 7607ВА, право власності на який зареєстровано за відповідачем [PERSON] В серпні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, проте під час розгляду справи було встановлено, що відповідач [PERSON] після припинення шлюбних відносин та без її згоди здійснив відчуження вищевказаного автомобіля відповідачу [PERSON], що в свою чергу, стало підставою для звернення з даним позовом до суду. В подальшому позивачем була надана позовна заява в новій редакції, відповідно до якої остання, виходячи з раніше наведених нею обставин просила визнати недійсним договір купівлі продажу транспортного засобу, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON], його представник у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, вважаючи їх необґрунтованими. При цьому вказували, що договір купівлі продажу спірного автомобіля був фактично укладений між його сторонами в 2011 році, про що було достеменно відомо позивачу, а отримані кошти від його реалізації були використані в інтересах сім'ї. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] також не визнав, вказуючи, що відсутні правові підстави для визнання недійсним договору купівлі продажу спірного транспортного засобу. Представник третьої особи без самостійних вимог у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.12.2007 року. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.04.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Дане рішення набрало законної сили 17.04.2012 року. \~ В період спільного проживання та ведення спільного господарства 15.12.2011 року позивачем та відповідачем [PERSON] був придбаний автомобіль ВАЗ 21102, реєстраційний номер ВЕ 7607ВА, 2000 року випуску, та зареєстрований за [PERSON] Отже обумовлений транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя. Протилежного в судовому засіданні не встановлено. Між тим, відповідно до передбаченого ст. 10 ЦПК України принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 57 60 ЦПК України. За такого, посилання відповідача [PERSON] на те, що спірний автомобіль є його особистою власністю не може бути прийнято судом до уваги. Також з матеріалів справи слідує, що згідно довідки-розрахунку серії ВІА № 901022 від 31.01.2015 року оформлено продаж спірного автомобіля [PERSON]за ціною 40\~ 000 грн. 00 коп. з подальшою реєстрацією даного транспортного засобу за останнім, як вбачається з відповіді Центру надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Вознесенськ, м. Южноукраїнськ, Вознесенського, Веселинівського та Братського районів УДАІ УМВС України в Миколаївській області за № 521 від 29.07.2015 року. Присвоєно реєстраційний номер ВЕ 7355ВК. Відповідно до ч. ч. 1-3\~ ст. 65 СК України\~ дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Як зазначалося вище спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] При цьому, за положеннями \~ ст. 68 СК України\~ розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~ Цивільного кодексу України\~ . Тому, виходячи з наведеного, його продаж повинен був відбуватись за згодою позивача. За нормами ч. 4 ст. 203 ЦК України\~ правочин має вчинятись у формі встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі. Однак, відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя. У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину) якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 року у справі №6-7цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України\~ є обов'язковою для застосування. Так,як слідує з показань свідків [PERSON], [PERSON], спірний автомобіль був фактично переданий його власником відповідачу [PERSON] в кінці 2011 року, що є свідченням його наміру здійснити відчуження належного йому транспортного засобу. Також свідки вказували на те, що з цього часу останній постійно знаходиться у відповідача [PERSON] Обумовлені показання свідків у передбаченому законом порядку не були спростовані. За такого, враховуючи, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] на той час перебували в зареєстрованому шлюбі, тому позивач не могла не знати про намір чоловіка щодо розпорядження даним транспортним засобом, погодилася з цим, оскільки жодних вимог до серпня 2015 року не висувала. Крім того, самим лише визнанням недійсним договору купівлі продажу неможливо відновити права позивача у визначений нею спосіб на майно, оскільки [PERSON] придбав спірний транспортний засіб за відплатним договором, отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу як добросовісний набувач. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору купівлі продажу недійсним. Разом з тим, позивач не позбавлена права щодо вирішення питання на отримання відповідної компенсації її частки у відчуженому відповідачем [PERSON] майні.

Outcome: dismissed