Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

В провадженні Оболонського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору недійсним. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27.10.2014 року було задоволено заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 8000000000:85:074:0014, та заборони будь-яким особам та установам вчиняти будь-які дії із спірною земельною ділянкою (вчиняти угоди, оформляти права власності, а також вчиняти будь-які інші дії, що призведуть до відчуження вказаної земельної ділянки). 03.11.2014 року в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] було подано заяву про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову посилаючись на те, що позивачем при зверненні до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову не було надано жодних відомостей про дійсний намір власника земельної ділянки її відчужити. Вказував на безпідставність заявленого позивачем позову та порушення судом норм процесуального права під час вирішення питання про вжиття заходів його забезпечення. Посилався на те, що позивач 27.10.2014 року вдруге звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки 25.09.2014 року аналогічна заява позивача судом була залишена без задоволення. В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову та вказував на те, що відповідач [PERSON], достеменно знаючи про наявність арешту на вказану вище земельну ділянку, 04.09.2014 року продала її, що і стало підставою для звернення позивача до суду із вищенаведеним позовом. Зазначав, що враховуючи дії відповідача [PERSON], які були направлені на відчуження земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в позивача є аргументований привід вважати, що зазначена вище ділянка може бути відчужена третім особам, що може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримала подану представником відповідача [PERSON] заяву про скасування заходів забезпечення позову та пояснив, що під час купівлі - продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] жодних обмежень щодо її відчуження нотаріусом виявлено не було, а заходи забезпечення позову порушують її права, що є неприпустимим. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення учасників, які з'явися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Зі змісту вказаної статті вбачається, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач 27.10.2014 року звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 8000000000:85:074:0014, та заборони будь-яким особам та установам вчиняти будь-які дії із спірною земельною ділянкою (вчиняти угоди, оформляти права власності, а також вчиняти будь-які інші дії, що призведуть до відчуження вказаної земельної ділянки). 27.10.2014 року зазначена вище заява представника позивача судом була задоволена, накладено арешт на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 8000000000:85:074:0014, площею 0,1 га, яка належить на праві власності [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]). Заборонено будь - яким особам та установам, вчиняти будь - які дії з земельною ділянкою, яка розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 8000000000:85:074:0014, площею 0,1 га, що призведуть до її відчуження. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.11.2014 року, за заявою представника позивача судом було виправлено описку в резолютивній частині ухвали суду від 27.10.2014 року шляхом виключення помилково внесених відомостей про [PERSON], який значився власником вказаної земельної ділянки. В своїй заяві про скасування заходів забезпечення позову представник відповідача [PERSON] вказував на те, що позивачем при зверненні до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову не було надано жодних доказів про дійсний намір власника земельної ділянки її відчужити. Зазначав про безпідставність заявленого позивачем позову та порушення судом норм процесуального права під час вирішення питання про вжиття заходів його забезпечення. Посилався на те, що позивач 27.10.2014 року вдруге звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки 25.09.2014 року аналогічна заява позивача судом була залишена без задоволення. З такою позицією суд погодитися не може виходячи із наступного. З матеріалів справи вбачається, що дане забезпечення було здійснено після відкриття провадження у справі на підставі мотивованої заяви представника позивача із з'ясованим обсягом позовних вимог, даних про особи відповідачів. При цьому, визначаючись із видом забезпечення позову суд виходив із співмірності заявлених позивачем вимог та можливих дій заінтересованих осіб, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду. На думку суду, твердження представника відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] про безпідставність вимог позову є передчасними і не можуть бути підставою для скасування заходів забезпечення позову, оскільки дані обставини насправді можуть бути з'ясовані лише при розгляді справи по суті на підставі повного та всебічного її розгляду. В судовому засіданні було встановлено, що на думку позивача, відповідач [PERSON] не мала права відчужувати вказану вище земельну ділянку, оскільки постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури м. Києва від 22.10.2012 року про визнання речовими доказами, приєднання їх до кримінальної справи та про накладення арешту на земельну ділянку, яка розташована в [ADDRESS] було накладено арешт і відповідач [PERSON] знала про його наявність. Незважаючи на наявність заборони щодо відчуження вказаної вище земельної ділянки, відповідачем [PERSON] було укладено договір про її відчуження. Зі змісту ст.ст. 151, 152 ЦПК України вбачається, що забезпечення позову тягне для відповідача певні обмеження. Оскільки в судовому засіданні підтверджено наявність спору між сторонами у справі, з'ясовано явну небезпеку утруднення чи неможливості виконання можливого рішення суду, то забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та заборони вчиняти щодо нього будь - які дій є єдиним доцільним способом забезпечення. Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. За своїм змістом забезпечення позову, як заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів сторін. Враховуючи що позивач просив забезпечити позов, шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони вчиняти щодо нього будь - які дії у зв'язку із тим, що недотримання відповідачем [PERSON] заборони щодо відчуження земельної ділянки і стало причиною позову, то твердження представника відповідача [PERSON] про те, що заява позивача про забезпечення позову ґрунтується виключно на його припущеннях та ним не надано суду достатніх доказів, які дають підстави вважати, що внаслідок дій відповідача може бути утруднене або неможливе виконання рішення суду, є безпідставним. За таких обставин, враховуючи викладене,

Outcome: dismissed