Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа за позовом [PERSON] ( [ADDRESS] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про надання дозволу про виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Позивач та відповідач подали заяви про проведення судового засідання без фіксації судового процесу. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до позову документи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що 30.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON] , Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси - було зареєстровано шлюб, актовий запис №149. [INFO] у них народилась спільна дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] яке видане Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. 09.07.2012 року рішенням Приморського районного суду м.Одеси шлюб було розірвано. Вихованням та матеріальним утриманням дитини займається виключно [PERSON] . З метою оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном [PERSON] має намір під час шкільних зимових канікул, в період з 25 грудня 2019 року по 10 січня 2020 року, повезти дитину в туристичну подорож до міста Дубаї, що знаходиться в Об`єднаних Арабських Еміратах. Як вказує позивач, така подорож позитивно вплине на дитину, адже сприятиме розширенню кругозору, ознайомленню з культурою інших народів, стимулюванню вивчення іноземних мов та буде, в певній мірі, підготовкою до самостійного життя. Враховуючи вимоги чинного законодавства позивачу необхідно отримати дозвіл батька для виїзду дітей без його супроводу. Разом із тим, батько дітей такої згоди не надавав. Правовідносини, які виникли між сторонами по справі регулюються Сімейним кодексом України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57. Згідно ст.141СК України вбачається, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, и перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено ст. 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27.09.1991 р., зазначено: «1. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування». Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Виходячи зі змісту ст. ст.1,3,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 в редакції Постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724 (п.п. 3-5), виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду досягли 18-річного віку. Виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків з нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого із батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред`явлення зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи встановлені обставини, зокрема те, що дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає із матір`ю [PERSON] , яка забезпечує її повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; а також узявши до уваги положення ст. 157, 161 СК України, суд приходить до висновку, щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини з матір`ю для відпочинку у країні Ізраїль, з 18 листопада 2019р. по 24 листопада 2019р. ; з 20 грудня 2019 року по 12 січня 2020 рік; з 16 березня 2020 року по 22 березня 2020 року. Враховуючи зазначене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено, суд стягує судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved