Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

В провадженні суду перебуває позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.05.2019 року між сторонами спору було укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач передав відповідачу 515 000 гривень, що на день передачі коштів еквівалентно 19545 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 22.09.2019року зі сплатою 1% від розміру позики, проте кошти не повернуті, відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договірних зобов`язань і не повертає позичених грошових коштів, з огляду на що позивач просить стягнути з відповідача 19545 Доларів США неповернутих коштів на підставі договору позики, 4028,94 Доларів США відсотків не сплачених за користування коштами відповідно до умов договору за період з 23.05.2019року по 08.02.2021року та 806,43 Доларів США 3 відсотки річних від простроченої суми за період 23.09.2019року по 08.02.2021 pоку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, не заперечили щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини. 22.05.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого відповідач, діючи як «Позичальник», одержав у борг у позивача «Позикодавця» гроші на суму 515 000,00 грн., що еквівалентно 19545,00 Доларам США за офіційним курсом НБУ на дату укладення позики, які зобов`язувався повернути до 22.09.2019року. Одночасно, на виконання частини другої ст.1047 ЦК України та п.3.4 Договору була видана розписка Позичальника, чим підтверджується факт отримання коштів у позику. Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договірних зобов`язань і не повертає позичених грошових коштів. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно п.2.2. Договору встановлено, що за користування коштами розмір процентів складає 1 % за кожен місяць користування коштами від розміру позики. Пунктом 5.1. договору позики встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позику за цим Договором в термін до 22.09.2019року включно з відповідною сплатою процентів за час фактичного користування коштами. Днем повернення позики вважається день фактичної передачі позики Позикодацю. Таким чином, розмір не сплачених відсотків за період 23.05.2019року по 08.02.2021року, що підлягає стягненню з відповідача складає 4028,94 Доларів США, з розрахунку здійсненого відповідачем. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц зробила правовий висновок про те, що іноземна валюта у спірних правовідносинах між сторонами договору позики може бути не тільки валютою боргу, а й валютою платежу без визначення в рішення суду грошового еквіваленту в гривні України. А конкретніше: «…Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті..» Належними, допустимими та достатніми доказами відповідач суду не спростував доводи позивача, не довів виконання зобов`язання з вчасного повернення коштів. Окрім того, позивач [PERSON] також просить суд стягнути з відповідача 806,43 Доларів США 3 відсотків річних від простроченої суми за період 23.09.2019року по 08.02.2021pоку. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто у межах строку кредитування боржник має сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором, а в разі подальшого неправомірного користування поза межами строку кредитування - 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018р. у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок про те, що положеннями статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, положення даної статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Враховуючи факт невиконання зобов`язання Позичальником, підлягає стягненню 3% річних за період з 23 вересня 2019 року по 08 лютого 2021 року у розмірі 806,43 Доларів США, виходячи з розрахунку здійсненого позивачем (19545 (борг) х 3 (відсоткова ставка) х 100% : 365 (днів у році) х 504 (кількість днів) = 806,43 Доларів США). Станом на дату розгляду справи сторонами не подано, а судом не здобуто доказів повернення коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За даних обставин суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань, права позивача були порушені, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, в силу вимог ст.141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 6770,42 грн. З огляду на наведене,

Outcome: approved