Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

В провадженні судді Немирівського районного суду Вінницької області Науменка С. М. знаходиться цивільна справа № 140/549/19 за позовом [PERSON] до Вінницького національного аграрного університету про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення компенсації за всі дні невикористаної відпустки і відшкодування моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що позивача [PERSON] 06.08.2018 звільнено з посади директора Брацлавського агроекономічного коледжу, у зв`язку із ліквідацією відокремленого структурного підрозділу Брацлавського агроекономічного коледжу Вінницького національного аграрного університету. Розрахунку всіх належних коштів про звільненні своєчасно він не отримав, через невиплату вихідної допомоги та компенсації за всі дні невикористаної відпустки вважає, що йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в 30000 гривень. Просить стягнути з Вінницького національного аграрного університету заборгованість по заробітній платі за липень-серпень 2018 року - 14098,09 грн., заборгованість по вихідній допомозі при звільненні - 12333,01 грн., компенсацію за 669 днів невикористаної відпустки в сумі 265559,55 грн., оклад на оздоровлення 5286,00 грн., за перечитку годин - 14303,10 грн., всього 246877,00 грн. Крім того, моральну шкоду, витрати по оплаті послуг адвоката та судовий збір. 05 квітня 2019 року винесено ухвалу про відкриття провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 29 травня 2019 року. 10.05.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якій повідомляє, що позов не визнає, заявлені позовні вимоги вважає безпідставними, оскільки всі належні [PERSON] суми при звільненні були виплачені. 27.09.2019 року [PERSON] подав уточнюючу позовну заяву, на яку 06.12.2019 року відповідач подав відзив та заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 11.12.2019 року з Вінницького національного аграрного університету витребувано довідку про розмір середньомісячної заробітної плати [PERSON] на посаді директора Брацлавського агроекономічного коледжу, розмір заборгованості по заробітній платі, розмір компенсації за всі дні невикористаної відпустки. 11 березня 2020 року позивач [PERSON] подав уточнюючу позовну заяву, а відповідач 30.04.2020 заперечення на неї, яким просить залишити уточнюючу позовну заяву [PERSON] без розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 01.01.1994 року позивача призначено на посаду директора Брацлавського державного сільськогосподарського технікуму, наказ №128 від 30.12.1993 року, що підтверджуються відповідним записом у трудовій книжці ( а.с.12). 15.06.2003 року звільнений з посади директора по переведенню у Брацлавський сільськогосподарський технікум Вінницького державного аграрного університету згідно п.5 ст.36 КЗпП України, наказ №75 від 15.06.2003 року. 16.06.2003 року позивача призначено на посаду директора Брацлавського державного сільскогосподарського технікуму Вінницького державного аграрного університету по переводу з Брацлавського державного сільськогосподарського технікуму терміном на 1 рік, наказ №146-к від 24.06.2003 року (а.с.12 зворотній бік). 16.06.2004 року продовжено дію трудового договору до зарахування на посаду директора за результатами виборів, наказ №121-т від 30.07.2004 року. 22.07.2004 року Брацлавський сільськогосподарський технікум ВДАУ перейменований у Брацлавський агроекономічний коледж Вінницького аграрного університету, наказ № 108 від 22.07.2004 року. 01.03.2010 року змінено назву коледжу на Брацлавський агроекономічний коледж Вінницького національного аграрного університету, наказ №55 від 01.03.2010 року. Згідно ксерокопії трудової книжки, 01.07.2014 року [PERSON] продовжено термін дії контракту на посаді директора Брацлавського агроекономічного коледжу на термін по 30.06.2019 року, наказ №25т від 01.07.2014 року (а.с.13). Згідно витягу з наказу №270 від 01.08.2018 року Вінницького національного аграрного університету вбачається, що працівників відокремленого структурного підрозділу Брацлавського агроекономічного коледжу Вінницького національного аграрного університету згідно з списком (додаток №1 до наказу) звільнено 6 серпня 2018 року у зв`язку з ліквідацією відокремленого структурного підрозділу Брацлавського агроекономічного коледжу Вінницького національного аграрного університету згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Бухгалтерію зобов`язано провести кінцевий розрахунок та виплатити компенсацію за невикористану відпустку, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України. У разі знаходження працівників, зазначених в додатку №1 до наказу на лікарняному, їх фактичне звільнення провести відповідно до представленого листка непрацездатності, про що зробити відповідні зміни до даного наказу в частині зміни дати звільнення (а.с. 7). Відповідно до витягу з наказу № 271 від 06.08.2018 року [PERSON] звільнено з займаної посади у зв`язку з ліквідацією відокремленого структурного підрозділу Брацлавського агроекономічного коледжу Вінницького національного аграрного університету згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.14). Як вбачається із витягу з наказу №271 від 01.08.2018 року Вінницького національного аграрного університету щорічна відпустка позивача становить: за період з 16 червня 2004 року по 16 червня 2005 року використана у кількості 5 к. д. із розрахунку 56 к. д. за рік, за період з 16 червня 2005 року по 16 червня 2006 року не надавалась із розрахунку 56 к. д. за рік, за період з 16 червня 2006 року по 16 червня 2007 року використана у кількості 55 к. д. із розрахунку 56 к. д. за рік, за період з 16 червня 2008 року по 16 червня 2009 року використана і кількості 51 к. д. із розрахунку 56 к. д. за рік, за період з 16 червня 2009 року по 16 червня 2010 року; з 16 червня 2010 року по 16 червня 2011 року; з 16 червня 2011 року по 16 червня 2012 року; з 16 червня 2012 року по 16 червня 2013 року; з 16 червня 2013 року по 16 червня 2014 року; з 16 червня 2014 року по 16 червня 2015 року не надавалась із розрахунку 56 к. д. за рік, за період з 16 червня 2016 року по 16 червня 2017 року використана у кількості 13 к. д. із розрахунку 56 к. д. за рік, за період з 16 червня 2017 року по 16 червня 2018 року не надавалась із розрахунку 56 к. д. за рік та за період з 16 червня 2018 року по 6 серпня 2018 року не надавалась із розрахунку 56 к. д. за рік. Позивач вказує, що в день звільнення розрахунку не отримав, 23.08.2018 отримав лист з Управління держпраці у Вінницькій області відповідно до якого відповідач повідомляє причини невиплати належних коштів в день звільнення, це обставини, які виникли при ліквідації Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ, а саме 06.07.2018 блокування розрахункового рахунку коледжу ГУ ДКСУ у Вінницькій області (а.с.15). Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу (ст. 94 КЗпП України). Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості (ст. 24 ЗУ «Про оплату праці». Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Приймаючи до уваги положення ст.116 КЗпП України та враховуючи роз`яснення Пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» , на думку суду відповідач не звільняється від обов`язку провести повний розрахунок з позивачем на день його звільнення. Відсутність фінансових документів, блокування розрахункового рахунку учбового закладу тощо, яким Відповідач обґрунтовує свої заперечення на позов, не звільняє його від виконання вимог Закону, зокрема ст. 116 КЗпП України. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Пунктом 5 розділу IV вищезазначеної Постанови нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно розрахунку компенсації за невикористану відпустку середній заробіток за 1 кал. день позивача складає 396,9550 грн. Невикористана відпустка становить 669 днів. Таким чином, 396.955 Х 669 = 265562,89. Однак, [PERSON] виплачено 11748,93 грн., що підтверджується відомістю № 271 зарахувань на карткові рахунки працівників Вінницького національного аграрного університету заробітної плати за липень 2018 року та виплачено 52983,12 грн., що підтверджується відомістю № 314 зарахувань на карткові рахунки працівників Вінницького національного аграрного університету заробітної плати і вихідної допомоги за серпень 2018 року. Тобто 265562,89-11748,93-52983,12 = 200830.84 грн. Зазначена сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як компенсація за невикористану відпустку. Суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача 14303,10 грн. за перечитку годин, оскільки позивачем не вказано жодних відомостей про це та не надано підтверджуючих документів. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. В наведеній заяві представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позову через застосування наслідків спливу позовної давності, зокрема строку, визначеної ст. 233 КЗпП України. Однак, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За правилами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про розгляд судами цивільних справ про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», суд, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди повинен керуватись вимогами розумності та справедливості і враховувати глибину моральних страждань та характер порушених прав. Тому суд вважає, що розмір моральної шкоди підлягає до задоволення в сумі 1000 грн. Позивач не надав детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги, а тому в стягненні даних витрат необхідно відмовити. Отже, з огляду на вищевикладене позовні вимоги слід задоволити частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: заборгованість по заробітній платі за липень-серпень 2018 року в сумі 14098,09 грн., заборгованість по вихідній допомозі при звільненні - 12333,01 грн., компенсація за 669 днів невикористаної відпустки в сумі 200830,84 грн., оклад на оздоровлення в сумі 5286,00 грн. та 1000 грн. моральної шкоди. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, наявними в матеріалах справи доказами. В решті позовних вимог - відмовити за недоведеність та безпідставністю. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial