Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому вказувала, що вона є власником 1/2 частки житлового будинку № 138 з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по вул. Сокольській (Островського) в м. Вознесенську Миколаївської області. Вказане майно було успадковане після смерті [PERSON], який помер 17.06.2006 року. Однак право власності на земельну ділянку, що надана для обслуговування житлового будинку оформити неможливо, оскільки державні акти на земельні ділянки площею 0,1000 га, що призначена для обслуговування житлового будинку та площею 0,0500 га, що призначена для ведення особистого підсобного господарства, були видані з порушенням законодавства та містять помилки. Виходячи з цих обставин, позивачка просила скасувати рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів від 19.10.1993 р. За №256 в частині передачі в приватну власність [PERSON] земельної ділянки по вул. Сокольській (Островського), 138 м.Вознесенськ Миколаївської області, площею 1500 кв.м. для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Та визнати недійсним Державні акти на право приватної власності на землю, площею 0,01000 га та 0,0500 га надані для обслуговування житлового будинку та особистого підсобного господарства за адресою: №138 по вул. Сокольській (Островського) м.Вознесенськ Миколаївської області, видані 15 грудня 1993 року на підставі рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 19.10.1993 р. За №256. В судове засідання позивачка не з'явилася від її представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та представник відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не зявилися, направивши на адресу суду заяви про розгляд справи без їх участі та повне визнання позову. Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просить справу слухати у відсутності представника. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим проводити розгляд справи без участі осіб, що не зявилися в судове засідання. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування передбачених положеннями ст. 174 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. В судовому засіданні було встановлено, що 14 вересня 1993 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серія І-ФП №490425 від 14.09.1993р.). (а.с.11). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме: житловий будинок №138 по вул. Сокольській (Островського) в місті Вознесенську, Миколаївської області та земельні ділянки, що розташовані на території Вознесенської міської ради Миколаївської області по вул. Сокольській (Островського), 138 - 0,1000 Га - для обслуговування житлового будинку та 0,0500 Га для особистого підсобного господарства . Вищевказаний житловий будинок належав останній на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.06.1980 р. посвідченого державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації від 23.06.1980р. за реєстр. №628; земельні ділянки належали на підставі Державних актів на право приватної власності на землю від 15.12.1993р., виданих на підставі рішення виконкому Вознесенської міської Ради народних депутатів від 19.10.1993р. №256 та зареєстрованих в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за реєстр. №3237. 21.08.1993 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори, за яким все майно, остання заповіла [PERSON]. За даним Першої вознесенської державної нотаріальної контори після померлої [PERSON] спадкова справа не заводилася, що підтверджується відповіддю державного нотаріуса від 18.11.2014 року (а.с.23). Однак рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 грудня 2014 року, що набрало чинності 30 грудня 2014 року , відповідно до якого встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON], яка померла 14 вересня 1993 року. (а.с.25) 23 грудня 2005 року [PERSON] померла.(а.с.19). Спадкоємцем за законом після її смерті був її чоловік [PERSON], який звернувся до Першої вознесенської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На підставі його заяви було заведено спадкову справу №161/2006. 14 серпня 2007 року помер [PERSON]. (а.с.22) Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно у тому числі - житловий будинок із земельними ділянками по вул. Сокольській (Островського), №138 в місті Вознесенську Миколаївської області, що залишились після смерті його дружини [PERSON], яка в свою чергу після смерті [PERSON], спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] та [PERSON]. На підставі їх заяв було заведено спадкову справу №375/2007 (номер у спадковому реєстрі 43704682). 01.07.2016р. позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] були видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно (по ? частці за кожним), яке складається з житлового будинку №138 з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по вул. Сокольській (Островського) в м. Вознесенську Миколаївської області. ( Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2016р. №№ 62586917, 62587272). Однак при вирішенні питання оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] на земельні ділянки , нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки після правової експертизи правовстановлюючих документів, було встановлено, що правовстановлюючі документи на земельні ділянки та Свідоцтво про смерть власника цих земельних ділянок ([PERSON]) містять невідповідності в датах та персональних даних, що має істотне значення. (довідка-розяснення від 26.02.2016р. №126/02-14). В судовому засіданні було встановлено, що Державні акти на право приватної власності на землю, видані виконавчим комітетом Вознесенської міської ради народних депутатів 15.12.1993 року [PERSON]атівні, тоді як дата смерті та імя померлого в Свідоцтві про смерть власника вищезазначених земельних ділянок [PERSON] 14.09.1993 року. Також згідно листів Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області від 25.02.2016р. №К-61/0-102/6-16 було повідомлено, що відповідно до рішення виконкому Вознесенської міської ради від 19.10.1993р. №256 гр. [PERSON] передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,1500 Га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого підсобного господарства за адресою м. Вознесенськ, вул. Сокольська (Островського) 138 та видано державні акти на право приватної власності на землю які зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3237 від 15.12.1993 року. Згідно ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва. [PERSON], як власниця житлового будинку, мала право на отримання земельних ділянок у власність окремо по кожному виду користування (з окремим визначенням площі кожної з них). Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належала до відання міських Рад народних депутатів (ст.ст. 10,17 ЗК України 1990 року, ст.ст. 19, 35, 42 чинного на час передачі ділянки Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»). Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися в користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен був бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємстві працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара (ч.ч. 1, 2 ст. 67 ЗК України 1990 року). Для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно - облікових документах, або надавалися безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара (ч. 1 ст. 56 ЗК України 1990 року). Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації тощо). Так у відповідності до рішення виконкому Вознесенської міської Ради народних депутатів від 19.10.1993р. №256 за [PERSON] було закріплено у приватну власність земельну ділянку загальною площею 1500 кв.м. для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, що порушує вищевказані (чинні на момент прийняття рішення органу місцевого самоврядування) норми ЗК України в частині розмірів передачі земельних ділянок та їх цільового призначення. Згідно Державних актів на право приватної власності на землю виданих 15.12.1993р., що зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3237, виданих на підставі вищевказаного рішення виконкому Вознесенської міської Ради народних депутатів від 19.10.1993р. №256, земельні ділянки, площею 0,1000 Га (для обслуговування житлового будинку) та площею 0,0500 га (для ведення особистого підсобного господарства), що розташовані по вул. Сокольській (Островського), 138, в м. Вознесенську, Миколаївської обл., було передано громадянці [PERSON], однак у вказаних вище Державних акті містяться наступні помилки: -згідно рішення виконкому Вознесенської міської Ради народних депутатів від 19.10.1993р. №256, земельна ділянка площею 0,1500 Га, що розташована у м. Вознесенську по вул. Сокольській (Островського), 138, була закріплена у приватну власність для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства за гр-ю [PERSON]sp; Федорою Кондратівною, однак в Державних актах її прізвище вказано з помилкою, невірне «Кіндратівні», замість вірного «Кондратівні»; -Державні акти на право приватної власності на землю видано 15 грудня 1993 року після смерті особи, на імя якої їх видано - [PERSON], яка померла 14 вересня 1993 року (свідоцтво про смерть серія І-ФП №490425 від 14.09.1993р.); -крім того, відповідно до ст. 17 Земельного кодексу Країни (1990 року), «Порядку передачі земельних ділянок в приватну власність громадянам України» затвердженого наказом Держкомзему від 15.02.1993р. №10, «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)» затвердженої наказом Держкомзему України від 15.04.1993р. №28, видачі Державного акту повинно передувати виготовлення відповідної документації із землеустрою, що у вищевказаному випадку зроблено не було. Таким чином, Державні акти на право приватної власності на земельну ділянку, були видані всупереч ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 328 Цивільного кодексу України, ст.ст. 17, 78, 81, 86, 89, 90, 116, 120, 125, 152-153 Земельного кодексу України, а також ст.ст. 2, 56, 67 глав 7, 8 Земельного кодексу України (1990 року). Відповідно до «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999р. №43 (далі по тексту «Інструкція») Державний акт на право власності на землю виготовляється на підставі виписки з рішення відповідної ради або державної адміністрації про передачу у власність земельної ділянки, договору відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду. Відповідно до Інструкції, роботи зі складання Державного акта на право власності на земельну ділянку складаються із підготовчих робіт: встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки, складання кадастрового плану земельної ділянки, заповнення бланка Державного акта. Також Інструкцією не передбачено можливість внесення змін у Державний акт шляхом його виправлення, оскільки це тягне за собою перероблення всієї технічної документації. Отже, виходячи із положень «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди» для того щоб внести зміни у Державний акт, слід його визнати недійсним та в порядку визначеному чинним законодавством України виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), подати її на затвердження до відповідного органу місцевого самоврядування та після отримання рішення органу місцевого самоврядування, здійснити реєстрацію земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у відповідності до часток у праві спільної часткової власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який станом на день звернення до суду, у відповідності до Свідоцтв про право на спадщину за законом від 01.07.2016р. на праві спільної часткової власності належить Позивачці [PERSON] та Відповідачу 1 -[PERSON] (по ? частці за кожним). Разом з тим, приймаючи рішення «Про закріплення земельних ділянок» від 19.10.1993р. №256, орган місцевого самоврядування - Виконавчий комітет Вознесенської міської Ради народних депутатів, при закріпленні в приватну власність земельної ділянки [PERSON], площею 0,1500 Га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, передав у власність ділянку площею 0,1500 Га одним масивом без розмежування та прийняв своє рішення 19 жовтня 1993 року - після смерті особи, якій і закріпив у власність вищевказану земельну ділянку - [PERSON], яка померла 14 вересня 1993 року . Отже, орган місцевого самоврядування, використовуючи надані йому чинним на той час повноваження на передачу у власність громадян земельних ділянок, таких обставин не врахував, допустив порушення ст.ст. 6,17,19,22,56 ЗК України 1990 року. Зі змісту ч. 2 ст.144 Конституції України та ст.1,10, 59 Закону України Про місцеве самоврядування Українивбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності\~ або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності чи законам України). Проте згідно ст. 74 вищевказаного Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення ( рішення Конституційного суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 року ). А тому зазначене вище рішення виконкому Вознесенської міської Ради народних депутатів від 19.10.1993р. №256 «Про закріплення земельних ділянок» в частині передачі в приватну власність [PERSON], земельної ділянки площею 1500 кв.м, по вул. Сокольській (Островського), 138 для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, повинно бути скасоване в судовому порядку а Державні акти на право приватної власності на землю, видані на підставі зазначеного вище рішення, згідно якого земельні ділянки передані [PERSON] для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, видані 15.12.1993 року та зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3237, не можуть бути визнані такими, що відповідають вимогам закону та відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України підлягають визнанню недійсним.

Outcome: approved