Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

В провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 11158,07 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 12.05.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно умов якого - позивач надав відповідачеві кредитні кошти у сумі 5000,00 грн. із розрахунку 8,30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, інші витрати. У порушення умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Строк прострочення за тілом кредиту за період 18.03.2013р. 18.03.2016р. становить 1095 днів, розмір простроченої заборгованості складає 3474,08 грн., розмір % ставки в день дорівнює 0,27%, а отже, сума заборгованості по відсоткам згідно розрахунку складає: 3474,08 грн.*0,27%*1095 днів прострочення/100= 11158,07 грн. Позивач зазначає, що на даний час заборгованість відповідачем не погашена, тому змушений звертатися до суду та вимагає від відповідача сплатити заборгованість по кредитному договору. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, прохав відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності. Дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 12.05.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № DNМKSH00000041, згідно умов якого - позивач надав відповідачеві кредитні кошти у сумі 5000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.05.2009 року (а. с. 7-8). Відповідно до ст. ст. 251, 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлена п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України відносно неустойки. У відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки кредитним договором № DNМKSH00000041 (заява позичальника), сторонами було визначено, що банк надає позичальнику строковий кредит на строк по 12.05.2009 року, із вказаної дати розпочався відлік строку позовної давності в три років, який закінчився відповідно 12.05.2012 року. Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вказаним позовом 07.04.2016 року, тобто із пропуском трирічного строку звернення для предявлення позову, і поважної причини цього строку позивачем не наведено. У відповідності ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем 06 червня 2017 року за вх. № 2639 до суду було надано заяву про застосування позовної давності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання суми боргу за кредитним договором від відповідача є доведеним, але таке право не підлягає захисту, у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed