Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться вищевказана цивільна справа за позовом ПАТ «Укрсоцбанк», який просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість станом на 15 травня 2018 року в розмірі 98805,94 гривень. В обґрунтування свого позову позивач послався на те, що 27 листопада 2003 року між сторонами укладено кредитний договір №1/1009-3, за умовами якого відповідач отримав кредит, зобовязавшись його повернути, сплативши проценти за користування кредитом на умовах кредитного договору. Оскільки відповідач своїх договірних зобовязань не виконав належним чином, в тому числі і на письмову вимогу позивача про повернення всієї суми кредиту, позивач звернувся із даним позовом до суду. В судове засідання сторони не зявились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від відповідача до суду відзив на позов не надходив. Разом з тим, стороною позивача суду подана заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій також вказується на підтримання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 27 листопада 2003 року між АКБ «Укрсоцбанк», як кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем, як позичальником, було укладено Договір кредиту №1/1009-3, за умовами якого позичальник отримав від кредитодавця кредит в розмірі 25725 гривень, зобовязавшись його повернути в строк до 26 листопада 2005 року щомісячними ануїтетними платежами. Кредитним договором також передбачено відповідне право кредитодавця вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту, в тому числі у випадку невиконання чи прострочення виконання позичальником своїх грошових зобовязань за договором протягом більше 5 днів. (а.с.4-8, 15-19) Із матеріалів справи судом також встановлено, що позичальник не виконав належним чином взяті на себе грошові зобовязання, у передбачений договором строк кредит в повному обсязі не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем, яку останній своєю письмовою вимогою, направленою 23 травня 2018 року, просив відповідача погасити. Зазначена письмова вимога позивача позичальником також не виконана, а розмір заборгованості за кредитом станом на 15 травня 2018 року нараховано в розмірі 123247,94 гривень, з яких: 25725 гривень заборгованість за тілом кредиту, 62191,49 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 7369,49 гривень пеня за несвоєчасне повернення тіла кредиту, 17072,51 гривень пеня за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитом, 3292,8 гривень розмір інфляційних втрат за тілом кредиту, 7596,65 гривень розмір інфляційних втрат за процентами за користування кредитом. Із вказаної суми позивач у своєму позові просив стягнути заборгованість в загальному розмірі 98805,94 гривень, яких: 25725 гривень заборгованість за тілом кредиту, 62191,49 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 3292,8 гривень розмір інфляційних втрат за тілом кредиту, 7596,65 гривень розмір інфляційних втрат за процентами за користування кредитом. (а.с.2, 9-14) Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі. (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за Договором кредиту №1/1009-3 від 27 листопада 2003 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між кредитодавцем та відповідачем даного кредитного договору із дотриманням вимог діючого законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено, що правонаступником кредитодавця за даними зобовязаннями є позивач, та підтверджено невиконання відповідачем, на відміну від кредитодавця, своїх зобовязань за даним кредитним договором, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості за кредитом у вказаному в позові розмірі, а у позивача права вимагати від відповідача повернення такої заборгованості, враховуючі правові позиції Верховного Суду України щодо застосування ст.625 ЦК України до кредитних правовідносин в частині можливості одночасного стягнення з боржника неустойки, інфляційних втрат, 3% річних від простроченої суми і процентів за користування кредитом, викладені у постановах від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11, від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 19 жовтня 2016 року у справі №6-2129цс16, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved