Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та знесення самовільно збудованої огорожі. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що у 2013 році остання купила у [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 0,150 га, у тому числі: рілля - 0,1500 га, що знаходиться з адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 5122785800:02:001:0488. Право власності Позивача на земельну ділянку підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку. Позивач вказує, що з його земельною ділянкою, межує земельна ділянка Відповідача - [PERSON] , яка знаючи про наявність спору щодо меж між спірними ділянками, самовільно встановила огорожу на земельній ділянці [PERSON] , чим перетнула межу земельної ділянки Позивача, зменшивши її. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області [PERSON] від 29.12.2014 року відкрито провадження у справі. 12.11.2015року згідно постанови Верховної Ради України за № 788-VІІІ суддю [PERSON] звільнено з займаної посади. За повторним автоматизованим розподілом від 08.02.2016 суддю Доброва П. В. визначено суддею для розгляду справи № 504/2861/14-ц. У 2019 році Позивачем було подано уточнену позовну заяву разом із висновком топографо-геодезичної зйомки. З урахуванням уточнених позовних вимог, [PERSON] просить суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, власником якої вона є на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,150 га, у тому числі: рілля- 0,1500 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки- 5122785800:02:001:0488, шляхом приведення самовільно зайнятої земельної ділянки до попереднього стану в межах, передбачених Актом визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 28.01.2008 року, згідно технічної документації із землеустрою, складеної Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІВА ІНВЕСТ ЛТД», знесенням побудованого на ній паркану із дротяної сітки. Також, зобов`язати [PERSON] [INFO] , звільнити частину незаконно зайнятої земельної ділянки, загальною площею 0,150 га., у тому числі: рілля - 0,1500 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 5122785800:02:001:0488, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] судовий збір, плачений за подання даної позовної заяви. Позивач та Відповідач про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 29 жовтня 2013 року [PERSON] купила у [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 0,150 га., у тому числі: рілля - 0,1500 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 5122785800:02:001:0488. Дана земельна ділянка належить Позивачу - [PERSON] на праві власності відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.10.2013 за № 11780778. За змістом частини першої статті 125 ЗК України, чинної на час видачі сторонам державних актів на право власності на земельну ділянку, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (частина третя статті 125 ЗК України, чинної на час видачі сторонам державних актів на право власності на земельну ділянку). Актом від 28 січня 2008 року було встановлено в натурі межі земельної ділянки, які закріплені межовими знаками. Усі присутні, у тому числі і Відповідач, яка є власницею межуючої земельної ділянки були ознайомлені із закріпленими межовими знаками, межі були погоджені та жодних претензій з боку присутніх представників не виникло. Статтею 55 Закону України «Про землеустрій», чинної на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. Проте, Відповідач, самовільно здійснила захват частини земельної ділянки, яка належить Позивачу на праві власності. Згідно ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, що свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо користування такою земельною ділянкою, за винятком дій, які є правомірними відповідно до діючого законодавства. З метою врегулювання даного питання, Позивач написала заяву до Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області із проханням створити комісію та здійснити перевірку належної Позивачу земельної ділянки та ділянки Відповідача. 17 червня 2019 року комісією було складено Акт на підставі огляду меж земельної ділянки належної Позивачу та запропоновано визвати спеціалістів ліцензованої організації з чіткою вимірювальною технікою для встановлення кілочків, проте Відповідач відмовилась, наполягаючи на правильності своїх дій, тому комісія дійшла висновку, що у даній ситуації наявний спір про право власності на земельну ділянку. Частиною другою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків . Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків, у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали непридатними (ст. 106 ЗК України). З матеріалів справи вбачається, що як [PERSON] так і Відповідачем в 2008 році було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки. Технічна документація відповідає правовстановлюючим документам на право власності на земельні ділянки. У червні 2019 року на замовлення Позивача - [PERSON] було проведено топографо-геодезичну зйомку сертифікованим інженером-спеціалістом [PERSON] , якою було зафіксовано, що при встановленні огорожі гр. [PERSON] зайняла частину земельної ділянки гр. [PERSON] площею 0,0084 га. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 78 Земельного кодексу України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них . Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 91Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватись правил добросусідства. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання . Відповідно до ч. 1 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтовані, в зв`язку із чим підлягають задоволенню повністю. На підставі викладеного і

Outcome: approved