Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває на розгляді позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Заявлені вимоги мотивує тим, що сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий сторони спору не проживають сім'єю, не ведуть спільного господарства, не пов'язані сімейним побутом та стали чужими людьми один одному, а тому, оскільки шлюб з відповідачем носить виключно формальний характер, позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно. Також позивачка просить визначити місце проживання дитини з нею, оскільки з цього приводу є домовленість сторін спору. В судове засідання позивачка не з'явилася, однак направила заяву в якій позов підтримує на просить розглядати спір за власної відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, суду направив заяву про визнання позову, з клопотанням розглядати спір за власної відсутності. Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини: Сторони перебувають у шлюбі з 12 березня 2009 року, котрий був зареєстрований відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис 259. Від шлюбу у сторін спору є спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечитиме інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як зазначив в позові позивач, сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий час сторони спору не проживають сім'єю, не ведуть спільного господарства, не пов'язані сімейним побутом та стали чужими людьми один одному. В свою чергу відповідач не бажає з'явитися до суду та пояснити можливі мотиви задля збереження шлюбу, а навпаки - надіслав заяву про визнання позовних вимог. Відтак суд вважає за недоцільне надавати строк на примирення, шлюб необхідно розірвати, як такий, збереження якого суперечитиме інтересам сторін спору. З приводу визначення місця проживання дитини суд наголошує на такому. За правилами частини першої ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України в абзаці четвертому п.11 постанови №14 від 18.11.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» наголошує, що якщо сторонам визнала обставини, якими інша сторона обґрунтовує вимоги, в силу ст. 61 ЦПК України, ці обставини взагалі не потребують доказування. З урахуванням наданих органом опіки та піклування доказів, а саме рішення комісії з питань захисту прав дитини від 12.02.2016 року за №49, Акту остереження умов проживання дитини від 11.02.2016 року, судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою, котра для доньки створила усі необхідні умови для повноцінного розвитку, навчання і проживання. При цьому батько дитини не заперечує проти визначення місця її проживання разом із матір'ю.

Outcome: approved