Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

в позовній заяві позивач [PERSON] вказав, що [INFO] його сестра [PERSON] народила доньку [PERSON] . Батьком дитини був [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . У 2014 році відповідачка залишила свою доньку [PERSON] сім`ї позивача, який проживає за адресою: [ADDRESS] . З того часу дитина знаходиться на утриманні позивача, він займається її вихованням. Мати дитини її вихованням не займається, матеріально не забезпечує. Вона мешкає окремо від доньки, її не відвідує, зв`язку з нею не підтримує, материнської турботи щодо доньки не проявляє. З 2014 року відповідачка не виконує своїх обов`язків як мати дитини, не цікавиться життям та інтересами доньки і не бажає бачитися з нею. Вона повністю відсторонилася від дитини, яка називає матір`ю дружину позивача - [PERSON] та справжніх батьків не знає. В родині позивача дитина забезпечена всім необхідним для навчального процесу, вона завжди нагодована та охайно вдягнута. Позивач просить суд позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснив, що на даний час його сестра - відповідачка [PERSON] проживає десь на заході України. Коли її доньці [PERSON] було 1,8 року відповідачка попросила його тимчасово взяти дитину у свою сім`ю на виховання через те, що у [PERSON] на той час була складна життєва ситуація. Після цього вона поїхала до м. Донецька, один раз за цей період приїздила до доньки. В подальшому вона виїхала до іншої області, там вийшла заміж, народила ще дітей. Жодного разу вона не телефонувала ані доньці, ані йому, щоб дізнатися про дитину. [PERSON] проживає в його родині, вважає його та його дружину своїми батьками. Для неї вони створили всі необхідні умови для проживання та навчання, повністю забезпечують її потреби, люблять її та піклуються про неї як про рідну доньку. Представниця позивача [PERSON] в судовому засіданні зауважила, що відповідачка [PERSON] повністю ухилилася від виконання своїх материнських обов`язків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України, до того ж зовсім не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо своєї доньки [PERSON] . Метою позбавлення її батьківських прав є захист прав дитини, можливість представляти її інтереси в суспільних відносинах. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача [PERSON] . Відповідачку [PERSON] вона знає більше 10 років. Її донька [PERSON] проживає в їхній родині шість років, з того часу, коли її залишила відповідачка. Дитина не пам`ятає своєї матері та її не знає, мамою називає її. [PERSON] давно поїхала та не підтримує з донькою жодних стосунків. Вона не телефонує їй, не відвідує, не цікавиться її життям, здоров`ям, навчанням, розвитком. Не займається вихованням доньки та її матеріальним забезпеченням. Жоден з них не перешкоджає [PERSON] спілкуванню з дитиною, але вона сама цього не бажає та уникає цього. Вони ж чоловіком створили для дитини справжню сім`ю, всі умови для повноцінного життя, люблять її як доньку. Представник органу опіки та піклування Ясинуватської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала. Заслухавши пояснення, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. [INFO] у селищі Піски Ясинуватського району Донецької області народилася [PERSON] , актовий запис № 18 від 12 листопада 2012 року, вчинений виконкомом Пісківської сільської ради Ясинуватського району Донецької області. Батьками дитини вказані [PERSON] (батько) та [PERSON] (в подальшому [PERSON] ) (мати). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики дитини [PERSON] , складеної класним керівником [PERSON] , дитина проживає у сім`ї свого дядьки [PERSON] , мамою називає його дружину [PERSON] , які повністю займаються її забезпеченням, вихованням та доглядом. Мати дитини [PERSON] не бере участі в житті доньки. Відповідно до характеристики [PERSON] , складеної депутатом Орлівської сільської ради Труфановою О.Д. , [PERSON] з 1996 року проживала у с. Піски Ясинуватського району Донецької області. У 2014 році вона віддала свою доньку [PERSON] на виховання та утримання своєму брату [PERSON] в с. Тоненьке. З того часу вона не цікавиться життям дитини, характеризується з негативного боку, веде аморальний спосіб життя. З 2014 року [PERSON] ніхто не бачив. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та проживання осіб за адресою: [ADDRESS] , проживає неповнолітня дитина [PERSON] разом зі своїм дядьком та її дружиною з 2013 року по теперішній час, знаходиться на його утриманні та вихованні. [PERSON] навчається в 1 класі Орлівського навчально-виховного комплексу: загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів - дошкільному навчальному закладі Ясинуватського району Донецької області. Відповідно до довідки виконавчого комітету Орлівської сільської ради [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не мешкає за цією адресою з 1996 року по теперішній час. Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В статті 3 цієї Конвенції проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 5 Конвенції держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. (статті 9 Конвенції). З наведеного видно, що розгляд цивільних справ щодо неповнолітніх дітей мають бути розглянуті судом за принципом якнайкраще забезпечення інтересів дитини. На підставі п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Позбавлення батьківських прав - це міра сімейно-правової відповідальності за порушення одним із батьків прав своєї дитини, нехтування її інтересами. Про винятковість позбавлення батьківських прав говорить вичерпний перелік його підстав (ст. 164 СК України). Відповідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Ясинуватської райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , від 02 липня 2020 року орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] . Суд дійшов до висновку, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки [PERSON] . Вищенаведені підстави вказують на рівну та байдужу поведінку з боку матері дитини. Відповідачка мала вдосталь часу для того, аби змінити своє ставлення до дитини, та своє відношення до виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дочки, хоча ситуація і до тепер залишається незмінною. Встановлені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідачки від виховання доньки, свідоме нехтування нею своїми обов`язками і небажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Суд вважає, що в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких є підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, знайшли своє підтвердження обставини, передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції, і в такому випадку необхідно на перше місце ставити «якнайкращі інтереси дитини». Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду з позовом, а саме з 09 грудня 2020 року. Відповідно до статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. А тому суд вважає за необхідне зобов`язати уповноважену особу Ясинуватської районної державної адміністрації, на яку покладено виконання обов`язків органу опіки та піклування, відкрити особистий рахунок на ім`я [PERSON] у відділенні Державного ощадного банку України для зарахування на нього аліментів. На підставі ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн., на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved