Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Вказував, що з лютого 1994 року знаходився у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], яка померла [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS], яка була ними приватизована в рівних частках у 2007 році. При зверненні до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину в якості спадкоємця четвертої черги, отримав відмову. Просив встановити факт проживання однієї сім'єю з [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/ 2 частку квартири в порядку спадкування після її смерті. Представник відповідача заперечує проти вимог позивача, стверджуючи, що позовна вимога в частині встановлення факту проживання однієї сім'єю є недоведеними, а отже і підстави для визнання за позивачем права на спадщину, також. Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, припинення або зміна цивільних прав, якщо законом не передбачено іншого шляху їх встановлення. Оскільки між сторонами виник спір про право на спадщину, факт проживання однією сім'єю має встановлюватися судом в порядку позовного провадження. За нормами ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. [PERSON] померла [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 122. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з 1/ 2 частки квартири [ADDRESS], яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.12.2007 року, реєстровий номер № 41837. За довідкою КСН «Центральний-1» № 401 від 25 травня 2015 року позивач з 04 лютого 1994 року мешкав разом з [PERSON] по день дружини: [ADDRESS], де з 29 березня 2007 року був зареєстрований (довідка ЖКП Іллічівського району № 617 віл 20.05.2015 року), а в грудні того ж року разом з [PERSON] приватизував квартиру в рівних частках (свідоцтво про право власності на житло від 17.12.2007 року, реєстровий номер № 41837). Допитані в якості свідків, сусіди позивача [PERSON] і [PERSON] підтвердили факт його проживання з померлою [PERSON] з 90-х років минулого століття та існування між ними подружніх стосунків. На підтвердження факту подружніх стосунків з [PERSON] позивач надав фотознімки із сімейного альбому, на яких вони відображені в дружній сімейній обстановці. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1453/02-32 від 04.08.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю доказів факту проживання однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, також відсутні документи, що підтверджують черговість спадкування. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Встановлення факту проживання однією сім'єю позивача і спадкодавця має для заявника суттєве юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після смерті спадкодавця, у відповідності до ст. 1264 ЦК України. В інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, позивач документально не може підтвердити факт проживання однією сім'єю з спадкодавцем. Враховуючи, що юридичний факт спільного проживання позивача зі спадкодавцем доведений, позов в частині встановлення факту спільного проживання підлягає задоволенню. Водночас не підлягає задоволенню вимога про визнання за позивачем права власності з наступних підстав. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Разом з тим, за правилами статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України, висловлена в постанові від 24 червня 2015 року № 6-318цс15), на яку посилається позивач у цій справі. Суд вважає, що вимога про визнання права власності на спадкове майно є заявою і не потребує судового вирішення, оскільки встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є достатньою підставою для отримання ним свідоцтва про право на спадщину за законом. На підставі вищевикладеного

Outcome: partial