Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на лікування та поховання. Позов обґрунтовано тим, що в м. Ковелі по вул. Чубинського, 46/23 проживала сім'я [PERSON], а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є померлими на даний час. Для відповідача вони були відповідно матір'ю, вітчимом та братом. Позивач з дитинства дружив з [PERSON], вони допомагали один одному в побуті, життєвих ситуаціях, підтримували один одного морально та матеріально. В зв'язку з цим, коли помер батько [PERSON] [PERSON], позивач вчиняв всі дії, що стосуються поховання останнього, та фактично організував поховання. Як стверджується позивачем, він особисто здійснив поховання померлого [PERSON], витративши на це власні кошти на суму 1330 грн. Після смерті свого батька, [PERSON] захворів та потрапив до лікарні, де помер через два дні. Позивачем стверджується, що за час знаходження [PERSON] в лікарні, ним витрачено на його лікування кошти в сумі 741,26 грн. Крім цього, він же здійснив поховання [PERSON], на що затратив 1308 грн. На пропозиції позивача добровільно відшкодувати половину витрачених коштів на лікування і поховання [PERSON] та [PERSON], відповідач відмовив. Покликаючись на норми ч. 1 ст. 1232 ЦК України та на документальні підтвердження своїх вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача в його користь вартість витрат, понесених на лікування та поховання [PERSON] та на поховання [PERSON] в сумі 3379,26 грн. Крім цього позивач просив стягнути з відповідача в його користь судові витрати по справі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~В \~судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав повністю. Суду пояснив, що з померлим [PERSON] підтримував близькі дружні відносини та був другом його сім'ї. Коли помер батько [PERSON] [PERSON], він фактично самостійно організував його поховання, на що затратив власні кошти. Після смерті батька [PERSON] захворів на простудне захворювання, в зв'язку з чим він доставив його в лікарню. На його лікування затратив власні кошти, однак через два дні [PERSON] помер. Його поховання він також організовував самостійно та затрачав власні кошти. Просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача в його користь 3379,26 грн., які були затрачені ним на лікування та поховання вказаних осіб. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, поділяючи позицію позивача, заявлені позовні вимоги підтримав повністю. Додатково вказував на те, що хоча відповідач й не є рідним сином померлого [PERSON], проте між ними склались досить близькі родинні стосунки, які відповідають стосункам батька та сина, а тому вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати на його поховання. Крім цього стверджував, що відповідач є спадкоємцем за законом після смерті свого брата [PERSON], а тому також зобов'язаний відшкодувати витрати на його лікування та поховання. Просив задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю. Суду пояснив, що він не був членом сім'ї [PERSON], тобто не був його рідним сином. Всі витрати на його поховання поніс його син [PERSON], оскільки необхідні кошти для цього в нього були. Крім цього, після смерті брата [PERSON] він звернувся до Ковельської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини, оскільки спадкоємці першої черги відсутні. В подальшому йому стало відомо, що за день до своєї смерті в реанімаційному відділенні [PERSON] склав заповідальне розпорядження, яким все належне йому майно заповів позивачеві. В зв'язку з цими обставинами він звернуся в правоохоронні органи, оскільки вважає, що заповіт підписаний не [PERSON], а іншою особою. Таким чином на даний час він вважає себе спадкоємцем за законом після смерті брата, однак своїх спадкових прав він не оформив через наявність заповіту. Просив в позові відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, в м. Ковелі по вул. Чубинського, 46/23 проживала сім'я [PERSON], а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Дана обставина не заперечується сторонами та підтверджується копією будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в квартирі, яка знаходиться в матеріалах цивільної справи № 159/5000/13-ц (провадження № 2/159/1/15), що була оглянута в судовому засіданні /а.с. 15, 16 (справа № 159/5000/13-ц)/. Зазначені особи були співвласниками даної квартири, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про право власності на житло та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.03.2007 року /а.с. 42, 39/. [PERSON] була матір'ю відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження та свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] /а.с. 43, а.с. 9 (справа № 159/5000/13-ц)/. 12 вересня 2009 року [PERSON] померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, виданим 14.09.2009 року відділом ДРАЦС по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції /а.с. 41/. Після її смерті відповідач у встановленому законом порядку спадщину не прийняв, що не заперечується сторонами та підтверджується повідомленнями Ковельської держнотконтори № 974/02-14 від 28.05.2015 року та № 1142/02-14 від 19.06.2015 року /а.с. 33, 34/. 31 березня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 01.04.2015 року відділом ДРАЦС по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції /а.с. 5/. Сторони визнали, що відповідач не був рідним сином померлого [PERSON] Останній був для відповідача вітчимом, а тому в близьких родинних стосунках вони не перебували. Ця ж обставина підтверджується свідоцтвом про народження відповідача /а.с. 43/. Таким чином відповідач не є спадкоємцем спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] 09 квітня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 11.04.2015 року відділом ДРАЦС по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції /а.с. 4/. Померлий [PERSON] був братом (по матері) відповідача, що визнали сторони по справі. Відповідач [PERSON], вважаючи себе спадкоємцем за законом другої черги спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], звернувся до Ковельської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті останнього /а.с. 30, 32/. Разом з тим, 22.04.2013 року позивач також звернувся до Ковельської держнотконтори із заявою про прийняття за заповітом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] /а.с. 25/. Наявність відповідно заповіту підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 22.04.2013 року /а.с. 27/. З оглянутої в судовому засіданні зазначеної вище справи № 159/5000/13-ц (провадження № 2/159/1/15) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним вбачається, що 08 квітня 2013 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів [PERSON] /а.с. 13 (справа № 159/5000/13-ц)/. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 25.02.2015 року у вказаній справі задоволенні позову було відмовлено. Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та на даний час набрало законної сили /а.с. 193, 194 (справа № 159/5000/13-ц)/. Таким чином на даний час вказаний заповіт не змінено, не відмінено, його не визнано недійсним, що визнали сторони, а тому позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Як свідчать матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], позивач прийняв спадщину у встановлений законом строк та не відмовлявся від її прийняття, а заповітом охоплено всю спадщину. З огляду на вимоги ст. 1223 ЦК України, слід констатувати, що позивач [PERSON] на даний час є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], а відповідач [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON], хоча й вважає себе таким. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1232 ЦК України, спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав вважати, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не є спадкоємцем ні після смерті [PERSON], ні після смерті [PERSON], а тому не може відшкодовувати позивачу витрати, які були здійснені ним на лікування та поховання цих осіб. Саме з цих міркувань та виходячи із вказаних правових норм суд не приймає до уваги показань як свідка зі сторони позивача ([PERSON]О.), так і свідка зі сторони відповідача ([PERSON]М.), оскільки їх показання правового значення для справи не мають. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналізуючи викладене вище в сукупності, суд прийшов до твердого переконання, що позивачем, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, в той час, як заперечення відповідача проти позову знайшли свої підтвердження в ході судового розгляду справи. Таким чином суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому. Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, покладає на позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed