Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовувала його тим, що 16 квітня 2014 року [PERSON] приватизувала земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS]. 11 березня 2016 року за договором купівлі-продажу [PERSON] відчужила цю земельну ділянку у власність [PERSON] Водночас, вказана земельна ділянка накладається на межі земельної ділянки позивача площею 0,1 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господар-ських будівель і споруд, розташованої по пров. [ADDRESS] в м. Борисполі. Тому [PERSON] просила суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 16 квітня 2014 року на ім'я [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 11 березня 2016 року між [PERSON] та [PERSON]; а також скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,05 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS]. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] подала заяву про зміну позовних вимог (а.с.104-108): просить визнати недійсним та скасувати рішення №12900954 від 7 травня 2014 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS]; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 11 березня 2016 року між [PERSON] та [PERSON]; а також визнати недійсним та скасувати рішення №28685554 від 11 березня 2016 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. [PERSON] та її представник [PERSON] не визнають позов та категорично заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилають-ся на те, що [PERSON] придбала земельну ділянку у [PERSON], яка приватизувала цей об'єкт нерухомого майна лише 13 травня 2015 року. Натомість, [PERSON] набула право власності на земельну ділянку значно раніше - 7 травня 2014 року. Ці обставини свідчать про те, що приватизація земельної ділянки [PERSON] не порушувала жодних прав ні [PERSON], ні, тим більше, [PERSON] Тому [PERSON] та її представник [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову. Представник Бориспільської міської ради [PERSON] також просить суд відмовити у задоволенні позову. [PERSON] та представник відділу у Бориспільському районі ГУ Держгео-кадастру у Київській області так і не з'явились у судове засідання. Вони неодноразово завчасно у встановленому порядку повідомлялись про час місце проведення судових засідань. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що рішенням Бориспільської міської ради №876-XVIII-IV від 21 жовтня 2004 року (а.с.25-26) у приватну власність [PERSON] була безкоштовно передана земельна ділянка площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. 16 квітня 2014 року на підставі цього рішення органу місцевого самоврядування, а також проекту землеустрою за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку 0,05 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS]. 7 травня 2014 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на цей об'єкт нерухомого майна. Крім того, рішенням Бориспільської міської ради №2424-28-VI від 28 серпня 2012 року (а.с.21-22) був наданий [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в її власність земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] Рішенням Бориспільської міської ради №3898-46-VI від 24 грудня 2013 року (а.с.23) були внесені зміни в попереднє рішення органу місцевого самоврядування: був наданий [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в її власність земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по пров. [ADDRESS] в м. Борисполі. Висновком заступника начальника управління містобудування та архітектури Борис-пільської міської ради №160/04-09 від 7 лютого 2014 року (а.с.24) було рекомендовано присвоїти земельній ділянці, що передавалась у власність [PERSON], нову поштову адресу - пров. [ADDRESS] в м. Борисполі. Врешті-решт, рішенням Бориспільської міської ради №5173-62-VI від 31 березня 2015 року (а.с.156) був затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по пров. [ADDRESS] в м. Борисполі. 13 травня 2015 року на підставі цього рішення органу місцевого самоврядування за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по пров. [ADDRESS] в м. Борисполі. В той же день вона отримала свідоцтво про право власності на цей об'єкт нерухо-мого майна. 6 червня 2016 року [PERSON] уклала з позивачем договір купівлі-продажу (а.с.15), за яким вона відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1 з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по пров. [ADDRESS] в м. Борисполі. З копії листа заступника начальника управління Держгеокадастру у Бориспільському районі №Г-355/0/5-16 від 25 липня 2016 року та приєднаного до нього зведеного кадастро-вого плану (а.с.29-30) вбачається, що земельна ділянка площею 0,05 га з кадастровим номером [NUMBER] по [ADDRESS] накладається на межі земельної ділянки площею 0,1 з кадастровим номером [NUMBER] по пров. [ADDRESS] в м. Борисполі. Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України в редакцій, чинній на час приватизації земель-ної ділянки [PERSON], земельні ділянки, які перебували у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передавались у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно з ч.2 ст.152 цього ж Кодексу виключно власник земельної ділянки або земле-користувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Встановлено, що [PERSON] приватизувала земельну ділянку лише 13 травня 2015 року. Натомість, [PERSON] набула право власності на земельну ділянку значно раніше - 7 травня 2014 року. На той час ні [PERSON], ні [PERSON] ще не були власниками земельної ділянки. Тому приватизація земельної ділянки [PERSON] навіть теоретично не могла порушити їх права на землю. Ретельний аналіз цих обставин свідчить про те, що [PERSON] не може оспорювати законність приватизації земельної ділянки [PERSON] З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію за нею права власності на земельну ділянку відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] належить відмовити. 11 березня 2016 року [PERSON] уклала з відповідачем договір купівлі-продажу (а.с.10-11), за яким вона відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку 0,05 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS]. В той же день за [PERSON] було зареєстровано право власності на цей об'єкт нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодер-жання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У зв'язку з тим, що рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку не скасовано, вона мала право розпоряджатись цим об'єктом нерухомого майна. Ця обставина свідчить про те, що укладений нею договір повністю відповідає ст.319 ЦК України. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, а також визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на цей об'єкт нерухомого майна відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цих вимог [PERSON] належить відмовити також. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що [PERSON] сплатила судовий збір в загальному розмірі 1102 гривень 40 копійок (551,20 х 2). Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.50, 51). Водночас, у задоволенні пред'явленого позову відмовлено в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування [PERSON] витрат на оплату судового збору відсутні.

Outcome: dismissed