Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

В провадженні Ізюмського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовував позивач тим, що 17.11.2016 року до нього звернувся відповідач з проханням надати у борг грошову суму в еквіваленті 3100 доларів США за поточним ринковим курсом, про що був укладений договір позики від 17.11.2016 року, відповідно до якого відповідач зобов`язався повернути вказану вище грошову суму до 17.11.2017 року. Також відповідач власноруч написав розписку від 17.11.2016 року. Однак відповідач свої зобов`язання до теперішнього часу не виконав. Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою про повернення коштів, однак відповідач гроші не повернув. 30.10.2019 року позивачем на адресу відповідача Укрпоштою була відправлена перша претензія із вимогою повернути належні грошові кошти. 25.11.2019 року до відповідача повторна була направлена аналогічна претензія. Незважаючи на це, отримавши вказані претензії, відповідач проігнорував законні вимоги та станом на 09.12.2019 року грошовий борг залишається не погашеним, тому позивач просить стягнути з відповідача борг. Ухвалою суду від 17.02.2020 року справу призначено к розгляду у спрощеному позовному провадженні. До судового засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з`явився, ухвалу суду від 17.02.2020 року про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження отримав відповідач 20.02.2020 року, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 130 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, в установлені ч.7 ст.178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 17.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики в іноземній валюті, згідно якого останній взяв у [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 3100 (три тисячі сто) доларів США, відповідно до якого відповідач зобов`язався повернути вказану вище грошову суму до 17.11.2017 року, що також підтверджується власноруч написаною [PERSON] розпискою від 17.11.2016 року, згідно з якою підтвердив факт отримання у позивача 3100 (три тисячі сто) доларів США та зобов`язання повернення ним зазначеної суми у строк до 17.11.2017 року. Однак відповідач свої зобов`язання до теперішнього часу не виконав. 29.10.2019 р. та 25.11.2019 р. позивачем на адресу відповідача Укрпоштою були відправлені претензії із вимогою повернути належні позивачу грошові кошти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з положень ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Нормою ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Однак, відповідач в порушення зазначених норм закону щодо своєчасного повернення грошових коштів в строк, передбачений борговою розпискою від 17.11.2016 року, та на дату звернення позивача до суду з позовною заявою не повернув суму грошових коштів в розмірі 3100 доларів США, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем. Відповідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Тому, зважаючи на неналежне виконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення позики, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача суми неповернутої позики. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Дані правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання зобов`язання. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, сума заборгованості становить 3100 доларів США, що станом на день подачі позову складає 73997,00 грн. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved