Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернулася\~\~до суду з позовом, в якому просила суд зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні кімнатою [ADDRESS] , надати комплект ключів від цієї кімнати та вселити в зазначене приміщення. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне. З 10.11.1996 по 09.12.2013 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина, 1998 р.н. З 1997 року вони родиною проживали у вищезазначеній кімнаті гуртожитку, були всі там зареєстровані. В грудні 2014 року відповідач звертався до суду із позовом про виселення позивача із даної кімнати, в задоволенні якого йому було відмовлено. Проте, стверджує позивач, незважаючи на ухвалене рішення, відповідач насильно виселив її з кімнати, при цьому залишивши проживати в кімнаті спільного сина. Позивач акцентує увагу суду на тому, що відповідач не впускає її до кімнати, чинить різноманітні перешкоди, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. В судовому засіданні позивач підтримала позов з підстав, викладених в ньому (а.с.3-4), окремо додала, що знає, що відповідач вдень вдома не буває, проте в той час, коли дома син, до кімнати не приходила, оскільки вважає, що правильним буде, коли її право на користування спірним приміщенням буде підтверджено рішенням суду. Представник відповідача категорично заперечувала проти задоволення позову, окрім того, що звертала увагу суду на те, що позивачем взагалі не викладені обставини того, яким чином відповідач ймовірно перешкоджає їй користуватися спірною кімнатою, нею також не подані докази на підтвердження цього, просила суд критично оцінити ці пояснення, оскільки стверджувала, що позивач добровільно залишила кімнату, в якій вона раніше проживала, навіть не забрала свої речі. За останні півроку жодного разу не прийшла, навіть тоді, коли вдома не було відповідача, а був її син, з яким вона продовжує підтримувати дружні стосунки. Крім того, піддавала сумніву саме право проживання позивача у спірній кімнаті, оскільки жодного документа вона не має. Сам факт реєстрації по [ADDRESS] не свідчить про те, що вона має право користуватися кімнатою в гуртожитку Міністерства оборони, а зазначена адреса це адреса військової частини, долучила письмові заперечення (а.с.34) Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові\~ відмовити (ст.214 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) Судовим розглядом встановлено і не заперечується сторонами, що сторони з 10.11.1996 по 20.12.2013 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина, 1998 р.н. (а.с.5) Як вбачається з копії паспорту позивача вона з 1997 року була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , військова частина (а.с.7) Більше того, відмітки про реєстрацію свідчать про те, що з 1997 року по теперішній час позивач періодично знімалася з реєстраційного обліку та ставала на облік за цією адресою. Будь-яких документів, які б надавали позивачу право вселення та проживання в спірну кімнату гуртожитку позивач всупереч ст. ст.10, 60 ЦПК України не надала. Натомість суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи представника відповідача про наступне. Відповідач не заперечує, що сторони тривалий час проживали в спірній кімнаті гуртожитку, проте з 1997 року зазначена будівля, а саме будівля № [NUMBER] , розташована за адресою військової частини по [ADDRESS] , не була гуртожитком, а була казармою. Лише в подальшому її було взято на баланс Київського квартирно-екпслуатаційного управління. Зазначені обставини відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України встановлені судовим рішенням у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа військова частина [NUMBER] , про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, від 05 червня 2015 року, відтак не потребують доказуванню, рішення набрало законної сили. Також даним рішенням встановлено, що [PERSON] проживав в гуртожитку, яке перебуває на території військової частини, як військовослужбовець, хоча і без ордеру, проте на підставі укладених договорів оренди спірної кімнати, а [PERSON] проживала в ній як дружина військовослужбовця. Переобладнання казарм у гуртожитки і надання житлових приміщень у них сімейним військовослужбовцям передбачено п.6.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей\~ жилими приміщеннями, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 №737. Відповідно до ч.1 ст.58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ч.1 ст.122 ЖК УРСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Відповідно до ст.129 ЖК УРСР єдиною підставою для вселення в житлове приміщення є ордер. Відповідно до ч.2 ст.141 ЖК УРСР заселення відбувається на підставі ордерів. Не оцінюючи правові підстави проживання в спірній кімнаті відповідача у справі, суд не знаходить правових підстав для висновку про законність проживання в спірній кімнаті позивача. Згідно п.4 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 03.02.1995 року №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1995 року за №43/579, військовослужбовці та члени їх сімей мають право до одержання жилого приміщення прописатися за адресою військової частини. Відповідач є військовослужбовцем (а.с.43) А на даний час позивач не є членом родини відповідача. Окремо суд зазначає, що також під час розгляд справи не знайшли підтвердження доводи позивача про те, що їй чинили перешкоди в користуванні спірною кімнатою. Наявні в матеріалах справи висновки органів внутрішніх справ не містять жодних фактичних обставин на підтвердження цього (а.с.26-28) Наявність відмітки про реєстрації в [ADDRESS] не надає право користування кімнатою [ADDRESS] . Таким чином, підстав для задоволення позову суд не вбачає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed