Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Червонооскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області про визнання права власності на спадкове майно та просить визнати за нею право власності на житловий будинок під літ. «А-1» з підвалом, загальною площею - 86,7 кв.м., житловою площею - 44,8 кв.м.; господарські будівлі та споруди: літня кухня під літ. «Б», сарай під літ. «В», сарай під літ. «Д», сарай під літ. «Е», сарай під літ. «Ж», сарай під літ. «И», сарай під літ. «К», погріб під літ. «Г», убиральня під літ. «З», паркан №1, ворота під №3 з хвірткою під №2, колодязь під №4, які розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], померлої [INFO], та в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], яка прийняла спадщину, але не оформила спадкових прав після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO] (а.с. 2-5). Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, її інтереси у судовому засіданні представляла її представник [PERSON], яка підтримала позовні вимоги і просить |||суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача Червонооскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, заперечень на позов не мають||| (а.с. 37). Вислухавши пояснення представника позивачки [PERSON], перевіривши і дослідивши матеріали справи|речі|, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Позивачка на підставу своїх вимог посилається на статті 15, 16, 210, 328, 392, 1218, 1220, 1222, 1261 та 1223 ЦК України, а згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Книгою 6 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до змісту ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, що [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 02.04.2009 р. зроблено актовий запис № 31 Червонооскільською сільською радою Ізюмського району Харківської області, яка за життя склала заповіт від 18 грудня 1996 року, відповідно до якого все своє майно заповідала дочці [PERSON] та онуці [PERSON] в рівних долях кожному (а.с. 11, 10). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS]. Так, відповідно до довідки Червонооскільської сільської ради від 17.07.2014 р. № 02-24/754, [PERSON] належить житловий будинку [ADDRESS], про що свідчать записи в погосподарській книзі № 13, номер об'єкту погосподарського обліку № 1162 (а.с. 15). Згідно довідки Червонооскільської сільської ради від 21.07.2014 р. № 02-24/760, за домоволодінням [PERSON] на день смерті згідно погосподарської книги за 2006-2010 роки № 15 обліковувалась земельна ділянка площею 0,34 га, у тому числі 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16, 48-50). Проте за життя [PERSON] не встигла провести відповідну державну реєстрацію будинку та права власності на нього відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995р. № 56, Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених цим же наказом Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995р. № 56, чи Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 7/5. Судом встановлено, що [PERSON], та її мати, [PERSON], спадкоємці за заповітом, вчиненим 18.12.1996р., прийняли спадщину після смерті [PERSON] у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно з нею проживали, у тому числі й на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців за заповітом або за законом не має. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтва про народження, про шлюб, довідкою виконкому Червонооскільської сільської ради від 17.07.2014р. № 02-24/755, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про укладення шлюбу [PERSON], [INFO], у виконавчому комітеті Млачівської сільської ради Поліського району Київської області 21 вересня 1985 року, актовий запис №6, та зміни нею прізвища на [PERSON] (а.с. 6-7, 8, 9, 44-45, 51). [INFO] померла мати позивачки, [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 22.06.2009 року зроблено актовий запис № 53 Червонооскільською сільською радою Ізюмського району Харківської області, яка прийняла спадщину, але не оформила спадкових прав після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO]. Позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно з нею проживала на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом не має. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтва про смерть, про народження та довідкою виконкому Червонооскільської сільської ради від 28.07.2014 року №02-24/771 (а.с. 8, 13, 14). На момент створення житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS], державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На момент закінчення спадкодавцем будівництва у 1983 році діяло наступне законодавство, яке регулювало виникнення права власності, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України «Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56. передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги про належність домоволодіння по [ADDRESS] за [PERSON], вона за життя так і не зареєструвала (не оформила) своє право власності в БТІ. Інших спадкоємців за заповітом або черги спадкування за законом не має. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку пов'язане з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до п.1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно п. 3 Глави 13 Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до Листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 (пункт 11) при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 р. № 3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусом. Судом встановлено, що у липні 2014 року позивачка звернулась до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], померлої [INFO], та в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], яка прийняла спадщину, але не оформила спадкових прав після смерті її матері [PERSON]. Позивачка також після звернення до нотаріальної контори з питань отримання свідоцтва про право спадщину за заповітом та за законом, почала збирати необхідні документи за запитами нотаріуса. Проте стало відомо, що за життя її бабуся [PERSON] не провела державної реєстрації свого права власності на об'єкт нерухомості й вона не може отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином нотаріус не має можливості оформити їй свідоцтво про право на спадщину на вказане майно й Листом Ізюмської державної нотаріальної контори від 25.07.2014р. № 1935/02-14 рекомендовано звернутися до суду з питання визнання права власності на вказаний будинок у порядку спадкування (а.с. 23, 24). Отже, [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], 1960-1983 років побудови, де вона постійно мешкала, що підтверджується: - технічним паспортом, виготовленим 03.07.2014 р. КП «Архітектурне бюро та бюро технічної інвентаризації Ізюмського району», де в характеристиці будинку, господарьких будівель та споруд вказано рік побудови - 1960-1983 р. (а.с. 17-21), - довідками виконкому Червонооскільської сільської ради від 17.07.2014 р. № 02-24/754, від р. № 02-24/755 та від 21.07.2014 р. № 02-24/760, де зазначено, що [PERSON] постійно проживала у будинку [ADDRESS], про те, що згідно погосподарської книги № 13 Червонооскільської сільської ради вказаний будинок належить [PERSON] (особовий рахунок [NUMBER]), а також те, що за домоволодінням [PERSON] обліковувалась земельна ділянка 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: [ADDRESS] (погосподарська книга № 15 Червонооскільської сільської ради; особовий рахунок [NUMBER]) (а.с. 15-16, 48-50). Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права, на спадщину. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Отже, позивачка прийняла спадщину від померлої бабусі [PERSON] та матері [PERSON] у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як на час відкриття спадщини вона постійно проживала разом із померлими, та зверталася із відповідною заявою до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області у липні 2014 року. У відповідності до відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 06.10.2014 року № 2514/01-16 вбачається, що після смерті гр. [PERSON], померлої [INFO], та гр. [PERSON], померлої [INFO], спадкова справа відсутня та не заводилась (а.с. 42). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином незважаючи на те, що у спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS], який збудовано до 05.08.1992 р. (моменту прийняття нормативних актів щодо введення в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів) та до 01.01.2004 р. (моменту набрання чинності норм, які пов'язували набуття права власності з моментом державної реєстрації), враховуючи наявність записів у погосподарській книзі про належність домоволодіння [PERSON], відповідних довідок Червонооскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області, а також технічного паспорту від 03.07.2014 р., складеного за результатами інвентаризації, суд вважає, що вказане майно входить до складу спадщини та позивачка має право на визнання за нею права власності у порядку спадкування на спадщину за заповітом після смерті бабусі та на спадщину за законом після смерті матері. У задоволенні позовних вимог відповідач не заперечував. Порушень чиїх або законних прав, свобод чи інтересів не виявлено. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати, які позивачка сплатила за судовий збір, не компенсуються їй у зв'язку із вимогами про це позивачки (а.с. 1-2).

Outcome: approved