Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

В серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 20 квітня 2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №001-14060-200407, відповідно до якого банк надав останньому на споживчі потреби кредит в розмірі 2 131 грн. на строк до 19 квітня 2009 року, а відповідач зобов'язався щомісячно частинами повертати кредит, повернувши його в повному обсязі в строк, обумовлений в договорі, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 24 % річних та комісію за обслуговування кредиту в розмірі 3 % від його розміру. Наслідками порушення договору в частині своєчасного повернення позичальником кредиту або його чергової частини, а також внесення плати за користування кредитом чи комісії є обов'язок останнього на вимогу банку сплачувати неустойку (пеню, штраф), а також достроково повернути отримані в кредит кошти. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а також комісії виконував не належним чином в зв'язку з чим станом на 25 червня 2015 року виникла заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 1 316,71 грн., в тому числі: - заборгованість по кредиту - 575,57 грн.; - заборгованість по процентам - 37,91 грн.; - заборгованість по комісії - 703,23 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, а також заяву про застосування наслідків спливу позовної давності в якій просив відмовити в задоволенні позову в зв'язку зі спливом передбачених законом строків, у межах яких позивач міг звернутися до суду з вимогою про стягнення кредитної заборгованості. Оскільки матеріали справи містять достатньо інформації про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача та відповідача. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 20 квітня 2007 року ТОВ «Комерційний банк «Дельта»» (правонаступником якого є позивач) уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір №001-14060-200407 в якому сторони узгодили всі його умови. Відповідно до договору банк надав [PERSON] на споживчі потреби кредит в розмірі 2 131 грн. на строк до 19 квітня 2009 року, а відповідач зобов'язався щомісячно частинами повертати кредит, повернувши його в повному обсязі в строк, обумовлений в договорі, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 24 % річних та комісію за обслуговування кредиту в розмірі 3 % від його розміру. Наслідками порушення договору в частині своєчасного повернення позичальником кредиту або його чергової частини, а також внесення плати за користування кредитом чи комісії є обов'язок останнього на вимогу банку сплачувати неустойку (пеню, штраф), а також достроково повернути отримані в кредит кошти. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а також комісії виконував не належним чином в зв'язку з чим банк за період з 21 квітня 2007 року по 20 червня 2009 року нарахував йому заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 1 316,71 грн., в тому числі: - заборгованість по кредиту - 575,57 грн.; - заборгованість по процентам - 37,91 грн.; - заборгованість по комісії - 703,23 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Проте згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг цього строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зокрема за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, комісії, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Судом встановлено, що строк повернення позичальником кредиту закінчився в квітні 2009 року, нарахування банком здійснювалися до червня 2009 року (включно), остання плата по кредиту була здійснена позичальником в червні 2008 року. Таким чином саме в квітні 2009 року у позивача виникло право вимагати повернення кредиту в повному обсязі (почала текти позовна давність у відношенні кредиту в цілому). Позовна давність з цього моменту не переривалася та не призупинялася, а тому закінчилася відносно останніх нарахувань в квітні 2012 року, оскільки сторонами не узгоджувався інший, більш тривалий строк. З відповідним позовом до суду позивач звернувся лише в серпні 2015 року. Відповідач [PERSON] подав суду заяву про застосування позовної давності, а тому в задоволенні позову з цих підстав слід відмовити в цілому. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також не підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed