Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

В серпні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 01 травня 2010 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. За умовами договору він позичив відповідачу кошти в сумі 85 000 грн. терміном до 01 травня 2014 року. Крім того, за умовами договору (п.8) сторони домовились, що виконання зобов'язання за цим договором забезпечується заставою: транспортним засобом - автомобілем марки АУДІ А6, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Таким чином, 01 травня 2010 року в рахунок забезпечення договору позики від 01 травня 2010 року було укладено договір застави, на виконання якого відповідач [PERSON] передав йому у заставу транспортний засіб марки АУДІ А6, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та документи на нього. Втім, у зазначений у договорі позики строк відповідач борг не повернув. [PERSON] не відмовляється від повернення коштів, однак посилаючись на їх відсутність, не заперечує щодо передачі йому (позивачеві) автомобіля - предмета застави, у рахунок погашення боргу за договором позики. У зв'язку з цим, просив у рахунок погашення заборгованості за договором від 01.05.2010 року в сумі 85 000 грн. звернути стягнення на автомобіль марки АУДІ А6, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER], а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Просив задовольнити його у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся судом про місце та час слухання справи. Надав заяву, у якій просив розгляд справи провести у його відсутність. Зазначив, що з позовними вимогами повністю погоджується. Розгляд справи відбувався у відсутність третьої особи [PERSON], яка в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася судом про місце та час слухання справи. Причини неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 01 травня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. За умовами договору [PERSON] позичив відповідачу кошти в сумі 85 000 грн. терміном до 01 травня 2014 року. Крім того, за умовами договору (п.8) сторони домовились, що виконання зобов'язання за цим договором забезпечується заставою: транспортним засобом - автомобілем марки АУДІ А6, 1996 року випуску, д.н.з.[NUMBER] (а.с.5-6). Таким чином, 01 травня 2010 року в рахунок забезпечення договору позики від 01 травня 2010 року між сторонами укладено договір застави, на виконання якого відповідач [PERSON] передав у заставу позивачу [PERSON] транспортний засіб марки АУДІ А6, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та документи на нього (а.с.7-11,14). Проте в установлений в договорі позики строк відповідач кошти не повернув, зіславшись на їх відсутність. Однак як було встановлено судом, сторони домовились про передачу відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] в рахунок погашення боргу автомобіля, який виступив предметом договору застави. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки АУДІ А6, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] (а.с.13,17). Варто зауважити, що під правом власності законодавець розуміє право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316 ЦК). 06 липня 2008 року [PERSON] надала відповідачу [PERSON] довіреність, завірену нотаріусом, на право керування, продажу, обміну, передачі у заставу за її зобов'язаннями, а також за зобов'язаннями третіх осіб, зняття з обліку в органах ДАІ, укладенням договорів найму (оренди), позички, укладення договорів страхування тощо, автомобіля марки АУДІ А6, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (а.с.12). Згідно вимог ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Крім того, за змістом ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Таким чином, виходячи зі змісту наведених вище норм закону, на думку суду довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль. До того ж згідно вимог ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, враховуючи те, що відповідач [PERSON] не є власником транспортного засобу марки АУДІ А6, 1996 року випуску, д.н.з. [NUMBER], а законний власник [PERSON] не була позбавлена права власності на спірний автомобіль у встановленому законом порядку, на думку суду, відповідач не може розпоряджатися вказаним автомобілем шляхом передачі його в рахунок сплати заборгованості за своїм зобов'язанням перед позивачем [PERSON], а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed