Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні визнання права власності, в обґрунтування якого вказала, що є власником 66/100 часток будинку по вул. Чайковського 12 в м.Хмельницькому. Інша частка вказаного будинковолодіння, що становить 34/100 належала на праві власності [PERSON], яка померла 04.08.2006року. За життя [PERSON] відмовилась від свого права власності на вказану частку будинковолодіння, оскільки понад 57 років не проживала у вказаному будинку, не оформляла на своє імя рахунків по сплаті комунальних послуг, не виконувала обовязків з утримання майна. Відповідач разом із позивачем здійснює утримання та ремонт будинку, проте не визнає права позивача за набувальною давністю. Оскільки позивач добросовісно заволоділа 34/100 частин будинку, протягом тривалого періоду час здійснює його утримання, ремонт, сплачує комунальні послуги, то відповідно просить припинити право власності [PERSON] на 34/100 частини будинковолодіння по вул. Чайковського, 12 в м. Хмельницькому та визнати за [PERSON] право власності на 34/100 частини будинковолодіння по вул. Чайковського, 12 в м. Хмельницькому за набувальною давністю. Ухвалою суду від 18.09.2015 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача, позивач позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, надала суду пояснення в яких вказала, що [PERSON], її тітка, вони проживали разом, оскільки [PERSON] в силу стану здоровя та похилого віку потребувала стороннього догляду, після смерті тітки [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не зверталась, на спірне майно не претендує. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] належить на праві власності 66/100 будинковолодіння по вул. Чайковського, 12 в м. Хмельницькому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.09.2008року та від 26.12.2008 року, а 34/100 частин будинковолодіння належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.09.1954 року. [PERSON] (прізвище після одруження [PERSON]) померла 04.08.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-БВ № 042841. На час смерті [PERSON] ([PERSON]) проживала із племінницею [PERSON], спадкова справа смерті після [PERSON] не заведена. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України необхідні такі умови: річ, що опинилась у володінні особи, є об'єктивно чужою; володілець суб'єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним набувачем; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно; строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років, рухомим - 5 років. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішення спорів про набувальну давність підлягає врахуванню добросовісність саме на момент передачі позивачу майна /речі/, тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом усього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника, позов про право власності за давністю володіння не може пред'являтися законним володільцем, тобто особою, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Проте як вбачається з матеріалів справи та з наданих в судовому засіданні пояснень, позивач була обізнана, що власником 34/100 частин будинку є [PERSON] Крім, цього, відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов'язки) фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено судом, третя особа [PERSON] від спадщини не відмовлялась протягом строку встановленого законом. За таких обставин, визнання відповідачем та третьої особою позову суперечить закону, а тому не приймається судом. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є необґрунтованими та для задоволення позовних вимог відсутні правові підстави.

Outcome: dismissed