Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

В провадженні Енергодарського міського суду Запорізької області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики, за зустрічним позовом Силкіної Н.І. , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] , про визнання договору позики та розписки безгрошовими Згідно матеріалів справи [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 29000,00 грн. та штраф за невиконання умов договору у розмірі 29000,00 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що 03.11.2014 року між ним та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання грошових коштів в розмірі 29000,00 грн. На підтвердження факту отримання грошей на умовах договору позики [PERSON] написав власноручно та підписав договір позики та розписку. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. Не погоджуючись з позовними вимогами [PERSON] , представник [PERSON] - адвокат Силкіна Н.І. звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання договору позики та розписки безгрошовими. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.07.2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики, задоволені у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову Силкіної Н.І. , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] , про визнання договору позики та розписки безгрошовими,- відмовлено (т. 2 а.с. 15-17). Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23.11.2017 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 2 а.с. 59-60). Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2019 року рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.07.2017 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 23.11.2017 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 103-106). 01.02.2019 року з Касаційного цивільного суду Верховного суду на новий розгляд суду першої інстанції надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики, за зустрічним позовом Силкіної Н.І. , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] , про визнання договору позики та розписки безгрошовими. Ухвалою судді від 04.02.2019 року вказану цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання (т. 2 а.с. 116). Ухвалою суду від 15.05.2019 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (т. 2 а.с. 148). Ухвалою суду від 05.11.2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики, залишені без розгляду. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача [PERSON] - адвокат Силкіна Н.І. на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність. Вимоги зустрічного позову підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Первісний позов просила залишити без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача [PERSON] в судове засідання (т. 2 а.с. 199). Відповідач [PERSON] причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення слухання справи до суду не надсилав. У зв`язку з неявкою всіх учасників по справі, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи у відсутність [PERSON] суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З часу прийняття суддею Куценко М.О. справи до свого провадження, відповідач [PERSON] , явка якого відповідно до ухвали суду від 15.05.2019 року визнана обов`язковою, в судові засідання не з`явлвся. Судова повістка та копія вказаної ухвали останньому були надіслані 22.05.2019 року (т. 2 а.с. 147). [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлялася вчасно та належним чином, що підтверджується відповідними відмітками на поштових конвертах (а.с. т. 2 а.с. 131, 147, 157). Ухвалою суду від 04.09.2019 року явка [PERSON] в судові засідання повторно визнана обов`язковою (т. 2 а.с. 165). Копія вказаної ухвали та судова повістка 04.09.2019 року надіслані за вказаними останнім адресами- до відому та виконання (т. 2 а.с. 166). До суду повернулися поштові конверти з відповідною відміткою про неможливість вручення через відсутність адресата (т. 2 а.с. 188, 189). Судову повістку на 25.09.2019 року та копію ухвали від 04.09.2019 року [PERSON] отримав особисто 13.09.2019 року, про що на поштовому повідомленні мається відповідний підпис (т. 2 а.с. 195). В судове засідання, яке призначене на 05.11.2019 року не з`явився, причини неявки не повідомив. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач [PERSON] , явка якого в судові засідання відповідно до ухвал суду від 15.01.2019 року та від 04.09.2019 року визнана обов`язковою (т. 2 а.с. 148, 165), був повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та повторно не з`явився у судове засідання без поважних причин. Тому, враховуючи згоду сторони позивача за зустрічним позовом, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи в частині позовних вимог Силкіної Н.І. , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] , про визнання договору позики та розписки безгрошовими, судом встановлено наступне. Відповідно до змісту позову [PERSON] , останній познайомився з [PERSON] 26.10.2014 року під час ДТП. [PERSON] був потерпілим по кримінальному провадженню, а [PERSON] був особою, яка скоїла правопушення. передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. На підтвердження повного визнання своєї вини та наміру відшкодувати заподіяну шкоду у повному обсязі, [PERSON] 03.11.2014 року підписав наданий представником [PERSON] - [PERSON] договор позики та розписку на суму 29000 грн. Але, під час підписання вказаних документів гроші [PERSON] не отримував оскільки вони виконували «роль страховки» відшкодування шкоди, завданої [PERSON] внаслідок ДТП. Як запевнив представник потерпілого будуть відразу знищені після передачі потерпілому грошових коштів на відшкодування шкоди. 05.11.2014 року у лікарні, де перебував на лікуванні потерпілий, [PERSON] відшкодував шкоду в сумі 20000,00грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, 26.10.2014 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої [PERSON] здійснив наїзд на [PERSON] . На підтвердження повного визнання своєї вини та наміру відшкодувати заподіяну шкоду у повному обсязі, [PERSON] 03.11.2014 року підписав договір позики та розписку на суму 29000,00 грн. (т. 1 а.с. 62, 64). Під час підписання документів гроші [PERSON] не отримував. Договір займу та розписка виконували «роль страховки» відшкодування шкоди, завданої [PERSON] внаслідок ДТП. За домовленістю між ними вказані документи будуть відразу знищені після передачі [PERSON] грошових коштів на відшкодування шкоди. Повне відшкодування шкоди [PERSON] відбулося 05.11.2014 року у лікарні, де останній перебував на лікуванні після ДТП, що підтверджується нотаріально посвідченим договором відшкодування шкоди від 05.11.2014 року (т. 1 а.с. 65) та нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 05.11.2014 року, зі змісту якої вбачається, що останній не має будь-яких вимог до [PERSON] (т. 1 а.с. 67). Вироком Суворовського районного суду м. Херсон від 28.01.2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк 1 рік (т. 1 а.с. 68). Із вищенаведеного вбачається, що сторони не перебували між собою у дружніх стосунках, та взагалі до факту скоєння [PERSON] ДТП не були знайомі. Тому, слід дійти висновку, що спірний договір позики та розписка були саме страховкою [PERSON] по відшкодуванню шкоди в результаті ДТП, тобто інші, ніж позика, правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постановах: від 18 вересня 2013 року № 6-63 цс 13; від 02 липня 2014 року № 6-79 цс 14. Доводи [PERSON] про укладення 03.11.2014 року між ним та [PERSON] договору займу та розписки про отримання грошових коштів як на підтвердження повного визнання своєї вини та наміру у подальшому відшкодувати заподіяну ДПТ шкоду у повному обсязі підтверджуються договором відшкодування шкоди та заявою [PERSON] про відсутність будь-яких претензій. Тобто, договір займу був укладений без наміру створення правових наслідків, а лише для «страховки» відшкодування шкоди. Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, якщо сторонами не вчинено будь яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання такого правочину недійсним без застосування будь яких наслідків. З огляду на це, є підстави для визнання укладеного між сторонами договору позики недійсним за ознакою його безгрошовості. Тому, суд приходить до переконання, що вимоги зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , про визнання договору позики та розписки безгрошовими підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає задоволенню і вимога про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат по сплаті судового збору у розмірі 551,20грн. (т. 1 а.с. 59). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved