Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Піщанської сільської ради, треті особи: Управління Держземагенства в Новомосковському районі Дніпропетровської області, садове товариство «Лебединий плес», про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування заявленого позову, позивач посилалася на те, що 04 травня 2005 року померла її мати, після смерті якої із заявами про прийняття спадщини за законом подали: чоловік померлої [PERSON], та діти: [PERSON] та [PERSON]. 06 травня 2005 року усі троє спадкоємців отримали свідоцтва про право на спадщину, однак жоден зі спадкоємців не зареєстрував право спільної часткової власності на земельну ділянку у відділі Держкомзему. Восени 2005 року [PERSON] виїхав з м.Дніпропетровська до м.Києва, де і мешкає до сьогодні. Восени 2009 року тяжко захворів батько [PERSON], за яким вона доглядала до дня його смерті, а 09 червня 2010 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті вона як, спадкоємець першої черги подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а брат [PERSON], такої заяви не подавав, жив вже не один ріку окремо. Вирішивши оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, розташовану в с/т «Лебединий плес», вона звернулася до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва, у звязку з тим, що після смерті матері її батько не зареєстрував свідоцтво. Крім того, прибувши до садового товариства «Лебединий плес», де знаходиться земельна ділянка № 119, Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, вона побачила, що земельна ділянка огорожена парканом, а [PERSON] відмовляється її звільняти, посилаючись на те, що вона повинна йому надати правовстановлюючі документи. Враховуючи, що вона іншим чином, ніж за рішенням суду не може оформити спадщину після смерті батька, також те, що [PERSON] порушує, її права власника, перешкоджає їй користуватися земельною ділянкою, просила суд усунути з боку [PERSON] перешкоди у користуванні цією земельною ділянкою, зобовязавши його знести за власні кошти зведену огорожу та звільнити ділянку. Визнати за нею право власності за 1/3 частину земельної ділянки після смерті батька. В судове засідання позивач не зявилася, представником подано заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вважає позовні вимоги необґрунтованими, просив в їх задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вважає позо обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Представник Піщанської сільської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені судом, про причини неявки суд не повідомили. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, в своїй заяві просили суд розгляду справи за відсутності їхнього представника. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом по справі встановлено факт, що 04 травня 2005 року померла [PERSON] мати позивача. З копії спадкової справи, заведеної після її смерті вбачається, що з заявами про прийняття спадщини за законом після її смерті подали: чоловік померлої [PERSON], та діти: [PERSON] та [PERSON]; які на момент її смерті проживали разом з нею. 06 травня 2005 року усі троє спадкоємців отримали свідоцтва про право на спадщину, однак жоден зі спадкоємців не зареєстрував право спільної часткової власності на земельну ділянку у відділі Держкомзему. Восени 2005 року [PERSON] виїхав з м.Дніпропетровська до м.Києва, де і мешкає до сьогодні, що ним підтверджується в поданій суду заяві, а тому відповідно до ст.. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. 09 червня 2010 року помер [PERSON] батько позивача. З копії спадкової справи заведеної після його смерті вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулася лише позивач, на момент його смерті з ним, окрім позивача, ніхто не мешкав. Вирішивши оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, розташовану в с/т «Лебединий плес», вона звернулася до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва, у звязку з тим, що після смерті матері її батько не зареєстрував свідоцтво. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Відповідно до ст.ст. 1217-1218, 1268-1270 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно постанови Новомосковської державної нотаріальної контори від 01 липня 2015 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності після смерті батька, у звязку з тим, що ним за життя не було зареєстровано у Відділі Держземагенства Новомосковського району Дніпропетровської області. З копії державного акту на землю та свідоцтв про право на спадщину за законом від 06 травня 2009 року вбачається, що земельна ділянка, площею 0,0606 га, кадастровий номер 1223285500:01:315:0119 в межах згідно з планом для ведення садівництва, розташована на території садівничого товариства «Лебединий плес», діл. № 119, Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП НВ № 006395, виданого Піщанською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської оласті 21 квітня 1997 року, відповідно до рішення № 109 від 30 вересня 1996 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 6395 належали [PERSON], яка померла 04 травня 2005 року; а 06 травня 2009 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину кожному зазначеної земельної ділянки. Відповідно до вимог ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Аналізуючи сукупність зазначених доказів суд приходить до висновку про те, що позивач позбавлений можливості захистити свої права власника не інакше як за зверненням до суду з зазначеним позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 09 червня 2009 року. А тому вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на 1/3 частину зазначеної земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 09 червня 2009 року підлягають задоволенню. Також в судовому засіданні встановлено, що зазначеною земельною ділянкою користується [PERSON], який на вимогу позивача щодо її звільнення не звільняє її. Ці обставини повністю підтверджуються заявою [PERSON] Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що дії [PERSON], які виразились у перешкоджанні позивачу у користуванні зазначеною земельною ділянкою порушують права позивача закріплені в ст. ст. 317, 383 ЦК України, на користування належним їм майном і ці права мають бути захищені судом, шляхом вселення позивача у спірну квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved