Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, та відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 24.10.2017 просить суд: визнати неправомірним його звільнення з посади заступника технічного директора компанії «[PERSON] ЛТД» та просив поновити його на вказаній посаді (т.2 а.с.211-212), а також просив стягнути судові витрати на правову допомогу в розмірі 10700 грн. (т.1 а.с.5). Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що на підставі укладеного між ним та компанією «[PERSON] ДТД» трудового контракту від 12 травня 2014 року він працював в Україні. На підставі вказаного контракту він перебував у відрядженні в Республіці Екваторіальна Гвінея, де його було повідомлено, що з 17 березня 2015 року трудовий контракт між ним та відповідачем достроково розривається. Його посада не входить до кола субєктів контракту, оскільки трудовий контракт є особливою формою трудового договору, сфера застосування якого визначається законом України, а посада технічного директора не належить до категорії працівників з якими необхідно укладати контракт, а тому положення розділу 13 Трудового контракту є недійсними, оскільки такі положення обмежують права позивача. Так як порушення вимог щодо законодавчого визначення кола субєктів контракту може бути підставою для визнання недійсними умов праці, що погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством України. Тому у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. [PERSON] вказав, що оскільки він працював в Україні та був на роботі в Екваторіальній Гвінеї у відрядженні, то слід використовувати норми законодавства України, а його звільнено було незаконно, не у відповідності до законодавства України. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, додатково пояснив наступне. Він працював на підставі контракту, відповідно до якого основним та відносно постійним місцем роботи було будівництво ГЕС в Екваторіальній Гвінеї. Він підписав контракт 12.05.2014 року, проте в Гвінею поїхав лише в жовтні, де знаходився на протязі 5 місяців, потім повернувся в Україну на місяць. Визначає, що в цей час йому була проведена операція на очах. Після цього знову місяця на 3 поїхав в Гвінею. До відїзду в Гвінею він займався питанням супроводження проекту, був в Болгарії з цією метою. Він вважає, що робота в Гвінеї була відрядженням, в той час як його постійне місце роботи начальник будівельного управління, а в Гвінеї він працював начальником будівництва. В Представництві компанії в Україні в нього був службовий кабінет, облаштований службовим телефоном. Отримував заробітну плату по відомостям в іноземній валюті. 17.03.2015 йому вручили повідомлення про звільнення та одночасно квиток в Україну. Він підтверджує, що звернувся до суду 30.07.2015 року, звернувся з позовом, тому що з ним не розрахувались, повідомили, що розрахунку не буде у звязку зі штрафами. Щодо тверджень відповідача про конфлікт, що став причиною звільнення, нічого не відомо, пояснень з цього приводу він не давав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що позивач звернувся на «[PERSON] ЛТД» та уклав контракт, відповідно до якого був спочатку прийняти на посаду заступника технічного директора, а в подальшому на підставі внесених у 2014 році змін до контракту начальником управління будівництва ГЕС, постійним місцем роботи позивач була Екваторіальна Гвінея. Він зазначає, що звільнення позивача відбулось на підставі п.9.8 Контракту у звязку з порушенням його умов у звязку з конфліктом, що відбувся за участі позивача в стані алкогольного спяніння. Вважає, що вимоги позивача є надуманими , строки звернення з позовом до суду пропущені. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що компанія «[PERSON] ЛТД» (Duglas Alliance LTD) була зареєстрована як компанія з обмеженою відповідальністю 05 лютого 2009 року відповідно до Закону про компанії 1985 року у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії, що підтверджується Апостилем, виданим 05 червня 2014 року державним Секретарем Її Величності з питань закордонних справ і Співдружності (т.2 а.с.116-118). Крім того, встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач англійська компанія «[PERSON] ЛТД» 12 травня 2014 року уклали трудовий контракт №517-05/2014 на виконання позивачем робіт на посаді заступника технічного директора Компанії «[PERSON] ЛТД» (т.1 а.с.13-19). Згідно з додатковою угодою №1 про внесення змін до Трудового контракту №517-05/2014 від 12 травня 2014 року, укладеною 16 червня 2014 року, Duglas Alliance LTD та [PERSON] дійшли згоди щодо внесення змін до Трудового контракту №517-05/2014 від 12 травня 2014 року, виклавши п. 2.1 Трудового контракту в новій редакції, відповідно до яких працівник приймається на посаду начальника управління будівництва. Обовязки працівника викладені в його посадовій інструкції, яка прикладається до Контракту (т.2 а.с.120). Так, відповідно до п.2.1 Посадової інструкції начальника управління будівництвом, яка є Додатком №1 до Трудового контракту №517-05/2014 від 12 травня 2014 року, було визначено, що головним завданням начальника управління будівництвом є керівництво будівельно-монтажними роботами по будівництву постійних та тимчасових будівель та споруд ГЕС Сендже на річці [PERSON] в Республіці Екваторіальна Гвінея (далі «Обєкт»), контроль за будівельно-монтажними роботами та здачею в експлуатацію будівель та споруд Обєкта (т.2 а.с.121-124). Факт підписання цих змін до Трудового контракту та Посадової інструкції, позивачем не оспорюється. Відповідно до умов п.п.1.1, 1.2. 1.3 Посадової інструкції (т.2 а.с.121) начальник управління будівництвом призначається генеральним директором компанії «[PERSON] Лтд.» (далі «Компанія») або уповноваженою ним особою (п.1.1). Начальник управління будівництвом безпосередньо підпорядковується першому заступнику генерального директора технічному директору Компанії (п.1.2). В своїй роботі начальник управління будівництвом керується (п.1.3): 1.3.1. діючим законодавством, рішенням директорів Компанії, наказами та розпорядженнями, іншими локальними нормативними актами Компанії; 1.3.2. правилами внутрішнього трудового розпорядку, локальними нормативними актами представництва Компанії в Україні; 1.3.3. даною посадовою інструкцією. Наведене також підтверджується довідкою, виданою Довіреною особою Duglas Alliance LTD, [PERSON], від 25.12.2015 №06/25-1215 (т.2 а.с.119), за змістом якої [PERSON], [INFO], був прийнятий в компанію Duglas Alliance LTD для виконання роботи в Республіці Екваторіальна Гвінея. Період роботи в Компанії: 12.05.2014-17.03.2015. В зазначений період [PERSON] займав посади заступника технічного директора (з 12.04.2014 по 15.06.2014р.), начальника управління будівництвом (з 16.06.2014 по 17.03.2015). Встановлено, що 17 березня 2015 року позивачу [PERSON] як начальнику управління будівництва, було вручено повідомлення про розірвання трудового контракту в порядку п.9.8, п.п.9.8.8 даного контракту в звязку невиконанням позивачем вимог внутрішніх нормативних документів компанії та скоєння дій, що порочать честь та гідність роботодавця і його імідж, згідно п.9.8.9 трудового контракту (т.1 а.с. 19). В звязку з цим, суд звертає увагу, що вимоги позивача щодо визнання неправомірним його звільнення з посади заступника технічного директора компанії «[PERSON] ЛТД» та, відповідно, поновлення його на посаді заступника технічного директора в компанії «[PERSON] ЛТД» є необґрунтованими, оскільки з 16.06.2014 року та на момент розірвання трудового договору (звільнення) позивач працював в компанії Duglas Alliance LTD на посаді начальника управління будівництвом за строковим трудовим договором (контрактом), строк дії якого один рік з моменту його підписання (п.15.1 Трудового контракту, т.1 а.с.45). Що також підтверджується записом в журналі реєстрації інструктажу на обєкті будівництва ГЕС Сендже порядковий № 264 від 20.12.2014 року з [PERSON], як з начальником управління будівництвом , а також заяви позивача від 27.11.2014 року про продовження відпустки, відповідно до якої зазначена ним посада позивача : «Начальник УС ГЭС Сендже» (т.2 а.с.129-130,131). Щодо підстав розірвання трудового контракту, суд звертає увагу, що за змістом підпункту 9.8.9 п.98. Трудового контракту №517-05/2014 від 12 травня 2014 року, роботодавець має право достроково розірвати даний контракт в наступних випадках: скоєння робітником дій, що порочать честь та гідність роботодавця і його імідж. Так, з наданих відповідачем належних і допустимих доказів вбачається, що проведеним на підставі наказу №01/20/02-ДП від 20.02.2015, службовим розслідуванням нещасного випадку, не повязаного виконанням трудових обовязків, а саме факту спричинення тілесних ушкоджень в.о. заступника генерального директора начальника департаменту внутрішньої та зовнішньої економічної безпеки [PERSON], комісія з розслідування прийшла до висновку, що тілесні ушкодження спричинив [PERSON], а також, що обтяжуючою обставиною для обох є їх посадове становище; крім того, [PERSON] після нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень, залишив останнього в напівсвідомому стані лежати на асфальті, не надавши допомогу, що за думкою більшості членів комісії також є обтяжуючою обставиною для [PERSON] . Комісія також вважала, що основним мотивом того, що сталося, є неприязне відношення один до одного на ґрунті вживання спиртного, а також особиста нестриманість [PERSON] При цьому у висновках розслідування також зазначено, що на переконання більшості членів комісії, описана подія завдала значного іміджевого збитку Компанії (т.2 а.с.132,133,134-155). Зі змісту долученого до матеріалів розслідування за фактом тілесних ушкоджень [PERSON] 17.02.2015 Акту про відмову надання пояснень про події 17 лютого 2015 року(т.2 а.с.134,145) встановлено, що [PERSON] відмовився давати пояснення про події вечора 17 лютого 2015 року та конфлікт, що стався того вечора. Факт отримання начальником департаменту внутрішньої та зовнішньої економічної безпеки [PERSON] компанії «[PERSON] ЛТД» тілесних ушкоджень на території будівництва ГЕС Сендже в Екваторіальній Гвінеї, позивачем не заперечується. При цьому суд зазначає, що, хоч позивач не визнає своєї причетності до заподіяння тілесних ушкоджень за обставин, вказаних у результатах розслідування створеною компанією комісією, будь-яких належних і допустимих доказів на спростування цих обставин, позивачем надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. Також встановлено, що 17 березня 2015 року генеральним директором [PERSON] видано наказ №02/17/03-ДП «Про розірвання контракту», за змістом якого, у звязку з тим, 17 лютого 2015 року на території майданчику будівництва ГЕС Сендже в Республіці Екваторіальна Гвінея (РЕГ) начальник управління будівництвом [PERSON] наніс тілесні ушкодження в.о. заступнику генерального директора-начальнику департаменту внутрішньої та зовнішньої економічної безпеки [PERSON], в наслідок чого він знаходився на амбулаторному лікуванні та до даного часу не надав пояснень про причини та обставини скоєння ним таких дій, наказує: 1.Трудовий контракт №517-05/2014 від 12.05.2014 з начальником управління будівництва [PERSON] вважати розірваним з 17.03.2015, в звязку з невиконанням ним вимог внутрішніх нормативних документів Компанії, з якими він був ознайомлений, відповідно до п.9.8.5 Трудового контракту, а також скоєння дій, що порочать честь та гідність роботодавця і його іміджу, відповідно до п.9.8.9 Трудового контракту. Одночасно наказано: 2. Начальнику відділу роботи з персоналом [PERSON] письмово повідомити [PERSON] про розірвання Трудового контракту. Вказаний наказ позивачем на оспорюється. Відомості про його скасування відсутні. За змістом п.13.1 укладеного сторонами Трудового контракту №517-05/2014 від 12.05.2014 (т.1 а.с.44) даний Контракт та його виконання, а також усі претензії та позови з ним повязані, мають вирішуватися у відповідності до матеріального права Англії. Водночас, відповідно до вимог ст.52 Закону України «Про міжнародне приватне право» до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Як встановлено, в судовому засіданні та, як було передбачено п.3.1 укладеного сторонами Трудового контракту, основним та відносно постійним місцем роботи позивача був район будівництва ГЕС Сендже в Республіці Екваторіальна Гвінея В звязку з чим судом у відповідності до вимог ст.8 Закону України «Про міжнародне приватне право» з метою встановлення змісту норм права Екваторіальної Гвінеї суд звертався до Міністерства юстиції України, а також до Міністерства закордонних справ України, крім того відповідач подав Експертний висновок щодо надання та розяснення застосування деяких норм трудового законодавства Республіки Екваторіальна Гвінея про звільнення працівників (т.2 а.с.157-160, 165-197). В звязку з цим суд зазначає, що за змістом підпунктів «с» та «d» пункту 1 ст.87 Закону №10/2.012 від 24 грудня про реформу загального трудового законодавства (Загальне трудове законодавство) Республіки Екваторіальна Гвінея передбачено, що обґрунтованою підставою для звільнення є серйозне невиконання працівником обовязків, прописаних у трудовому договору, а саме: акти насилля по відношенню працівника до роботодавця, його представникам, родичам або керівництву підприємства, офісу або майстерні, скоєне під час роботи; скоєння деяких вищезазначених дій по відношенню колег по роботі, якщо в результаті таких порушується порядок в місці роботи (т.2 а.с.158). При цьому пунктом 2 ст.87 Закону визначено, що роботодавець, який звільняє або розриває трудовий договір з причин, зазначених в попередньому пункті, не несе відповідальність та не зобовязаний попередньо попереджати або виплачувати компенсацію. Отже, з урахуванням результатів розслідування нещасного випадку, вищенаведених вимог трудового законодавства Республіки Екваторіальна Гвінея, суд дійшов висновку, що розірвання трудового договору з позивачем та його звільнення слід визнати таким, що відповідає цим вимогам, а також умовам укладеного сторонами Трудового контракту, зокрема п.9.8.9 Контракту, який у встановленому порядку недійсним визнаний не був. При цьому суд зазначає, що твердження позивача, що він виконував обовязки за контрактом в Україні, а в Республіці Екваторіальна Гвінея перебував у відрядженні, суперечать встановленим в судовому засіданні обставинам справи, зокрема умовам укладеного сторонами трудового контракту та внесеним до контракту змінам від 16.06.2014, та жодним належним і допустимим доказом не підтверджується. Судом також встановлено, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду, який, враховуючи вимоги п.13.1 Трудового контракту має визначатися відповідно до законодавства Англії, та відповідно до встановленого судом змісту Закону про трудові права 1996 року, мав бути поданий протягом 3 місяців з дати припинення працевлаштування (виникнення трудового спору),а саме: з 17 березня 2017 року з дати вручення повідомлення про розірвання трудового контракту та по 17 червня 2015 року включно (т.2 а.с.168). Фактично позов був направлений поштовим відправленням 30.07.2015 року (т.1 а.с.21). Доказів того, що строк звернення з позовом до суду був пропущений позивачем з поважних причин, суду надано не було. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. В звязку з відмовою в задоволенні позову відповідно до ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати на правову допомогу задоволені ні в зазначеному позивачем розмірі 10700 грн., ні в межах граничних розмірів відшкодування таких витрат, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed