Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування квартирою, виселення. Вказувала на те, що їй на праві власності належить [ADDRESS]. З моменту придбання квартири позивачка особисто в ній не проживала. В 2003 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] - сином відповідачки, та згодом, на прохання чоловіка, дозволила тимчасово, на безоплатній основі проживати в спірній квартирі [PERSON] Однак не зважаючи на те, що в 2008 р. шлюб між позивачкою та [PERSON] було розірвано, відповідачка відмовляється добровільно звільнити займане приміщення, перешкоджає користуванню ним позивачу. Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] просить суд: усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном, шляхом позбавлення [PERSON] права користування квартирою № 38 в будинку № 4-А по вул. Квітневій в м. Миколаєві; виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка та її представник позов не визнали, посилаючись на те, що відповідачка вселилась до спірного житлового приміщення, відповідно до домовленості сторін, та проживає там постійно протягом тривалого часу, набула з дозволу позивача право постійного користування житлом та не перешкоджає користуванню ним позивачу. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 02.01.2002 р., посвідченого на ТБ Нерухомість-Південь. З 07.06.2003 р. по 16.05.2008 р. позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] - сином відповідачки. Подружжя постійно проживало за межами України, в іншій державі. З дозволу власника - позивача, на безоплатні основі, з 2003 року відповідач - [PERSON] постійно проживає у спірній квартирі та зареєстрована у ній, сплачує своєчасно та в повному обсязі комунальні платежі. Членом сімї [PERSON] відповідачка ніколи не була, разом вони не проживали та спільне господарство не вели. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ст.316,317,319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386,391 ЦК України. Об`ектом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 818 ЦК України наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, за їхньою взаємною згодою та з попереднім повідомленням наймодавця можуть дозволити тимчасове проживання у помешканні іншої особи без стягнення плати за користування житлом (тимчасових мешканців). Тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня предявлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання. 15.07.2015 року, 03.08.2015 року, 14.08.2015 року на адресу відповідача позивачем було направлено вимогу про виселення та зняття з реєстраційного обліку, яка залишилась без реагування. Відповідно до ст.ст.10,11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Проте, позивачем суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач має статус саме тимчасового мешканця по відношенню до спірного житла, з огляду на тривалий термін, реєстрацію та постійний характер проживання відповідача у квартирі, порядок та умови вселення у неї. Також суду не надано доказів щодо існування перешкод з боку відповідача у користуванні житлом позивачу. Суд не може прийняти до уваги доводи позивача щодо встановлення статусу [PERSON], як тимчасового мешканця рішенням апеляційного суду Миколаївської області у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] при визнання права власності на квартиру, оскільки це не було предметом розгляду вказаної справи. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити через його необґрунтованість.

Outcome: dismissed