Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду за станом на теперішній час знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до ЗАТ СК «Теком» про визнання договорів страхування недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення в суд, позивачі вказували, що 15 липня 2008 року між ЗАТ СК «Теком» з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу у вигляді автомобілю марки «Range Rover». Відповідно до умов договору, страхувальник [PERSON] зобовязується сплатити страховику ЗАТ СК «Теком» страхову премію, а ЗАТ СК «Теком» в свою чергу у випадку настання страхового випадку сплатити відповідну суму страхового відшкодування. Разом з тим, 22 липня 2008 року між ЗАТ СК «Теком» з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу у вигляді автомобілю марки «BMW 760LI». Відповідно до умов договору, страхувальник [PERSON] зобовязується сплатити страховику ЗАТ СК «Теком» страхову премію, а ЗАТ СК «Теком» в свою чергу у випадку настання страхового випадку сплатити відповідну суму страхового відшкодування Умови обох договорів з боку страхувальників [PERSON] та [PERSON] були виконані у повному обсязі та необхідні суми страхових премій страховику були оплачені. Однак, 30 листопада 2008 року стався страховий випадок, в результаті якого було завданого певного матеріального збитку власникові автомобілю марки «BMW 760LI», а 17 березня 2009 року страховий випадок, в результаті якого було завданого певного матеріального збитку власникові автомобілю марки «Range Rover». У звязку з викладеним, позивачі отримали відповідні суми страхових відшкодувань від страховика ЗАТ СК «Теком». Втім, не погоджуючись із розмірами цих відшкодувань, позивачі звертались до повноважних осіб відповідача, однак в проведенні належних, на думку страхувальників, перерахунків їм було вмотивовано відмовлено виходячи з положень Правил добровільного страхування наземного транспорту ЗАТ СК «Теком» від 02 листопада 2007 року (надалі за текстом Правила страхування). На думку сторони позивачів, подібна відмова у здійсненні перерахунків розмірів страхових відшкодувань є неправомірною, оскільки правила страхування, що визнані невідємною частиною договору страхування, позивачами не підписувались та певні положення правил страхування щодо визначення розміру франшизи начебто суперечать договорам страхування. З цих підстав, позивачі звернулись з відповідними позовами до суду, що були обєднані в одне провадження, остаточно заявляючи вимоги про визнання укладених договорів недійсними, застосування наслідків недійсності правочинів та стягнення з ЗАТ СК «Теком» на їх користь суми збитків, завданих у звязку із вчиненням недійсних правочинів, а також понесених судових витрат. Повноважний представник позивачів за довіреностями у відкрите судове засідання зявилась, від імені та в інтересах осіб цілком підтримала уточнені позовні вимоги, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Повноважні представники відповідача за довіреністю у відкрите судове засідання зявились, заперечували проти заявлених вимог, просили суд в задоволені позову відмовити у повному обсязі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини та пояснення сторони позивачів за суттю спору і підставами звернення в суд, сторони відповідача, що обґрунтовують невизнання заявлених вимог, дослідивши відповідні договори, надавши належну юридичну оцінку виниклим між сторонами по справі правовідносинам, проаналізувавши представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 15 липня 2008 року між ЗАТ СК «Теком» з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №545-08Д/Т/АТ (надалі за текстом Договір-1), предметом якого є майнові інтереси страхувальника [PERSON], що не суперечать чинному законодавству України та повязані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом у вигляді автомобілю марки «Range Rover», реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно положень Договору-1, страхова сума була визначена сторонами у розмірі 660000,00 гривень, страхова премія 34848,00 гривень, безумовна франшиза у випадках: дорожньо-транспортної пригоди; противоправних дій третіх осіб; пожежі, вибуху або самозаймання; зовнішнього впливу сторонніх предметів на транспортний засіб; стихійного лиха, нападу тварин 0,30%, а безумовна франшиза у випадку незаконного заволодіння транспортним засобом (угон, крадіжка) 10%. Строк дії договору 1 рік з 00 години 00 хвилин 16 липня 2008 року по 24 годину 00 хвилин 15 липня 2009 року. Разом з тим, 22 липня 2008 року між ЗАТ СК «Теком» з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №552-08Д/Т/АТ (надалі за текстом Договір-2), предметом якого є майнові інтереси страхувальника [PERSON], що не суперечать чинному законодавству України та повязані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом у вигляді автомобілю марки «BMW 760LI», реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до положень Договору-2, страхова сума була визначена сторонами у розмірі 700000,00 гривень, страхова премія 36960,00 гривень, безумовна франшиза у випадках: дорожньо-транспортної пригоди; противоправних дій третіх осіб; пожежі, вибуху або самозаймання; зовнішнього впливу сторонніх предметів на транспортний засіб; стихійного лиха, нападу тварин 0,30%, а безумовна франшиза у випадку незаконного заволодіння транспортним засобом (угон, крадіжка) 10%. Строк дії договору 1 рік з 00 години 00 хвилин 23 липня 2008 року по 24 годину 00 хвилин 22 липня 2009 року. На виконання Договору-1, [PERSON] оплатила суму страхової премії ЗАТ СК «Теком» у розмірі 34848,00 гривень, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру №1007 від 15 липня 2008 року, а позивач [PERSON], на виконання Договору-2, у розмірі 36960,00 гривень, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру №1063 від 22 липня 2008 року. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як наводить ст. 980 ч.1 п.2 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і повязані з, зокрема, володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування). При цьому, згідно ст. 981 ч.1 ЦК України, договір страхування укладається в письмовій формі. Наряду з тим, договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Як регламентує ст. 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобовязаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 8 ч.ч.1,2 Закону України «Про страхування», страховий ризик певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 9 ч.ч.1,2,15,16,17 Закону України «Про страхування», страхова сума грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобовязаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування. Страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно ст. 16 ч.ч.1,3 Закону України «Про страхування», договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування. Як передбачає ст. 18 ч.ч.2,3 Закону України «Про страхування», факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Водночас, договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Факти укладення договорів страхування підтверджуються підписами сторін договорів, добровільним виконанням покладених на страхувальників обовязків. Таким чином, суд встановив, що сторони вчинили дії, які, з одного боку, засвідчують їх бажання укласти відповідні договори страхування, а з іншого спрямовуються на виконання укладених договорів. Відповідними діями сторони підтвердили факти укладення договорів та здійснили фактичні дії щодо їх виконання. З урахуванням викладеного, суд зясував, що в даному випадку між сторонами по справі склались страхові правовідносини у вигляді майнового страхування та відповідні договори набрали чинності із моменту оплати належних сум страхових премій на користь страховика ЗАТ СК «Теком» страхувальниками, тобто Договір-1 з 15 липня 2008 року, а Договір-2 з 22 липня 2008 року. 30 листопада 2008 року стався страховий випадок, в результаті якого було завданого матеріального збитку власникові автомобілю марки «BMW 760 LI», реєстраційний номер [NUMBER], який в подальшому був визначений у розмірі 5927,00 гривень. Але позивачем [PERSON] була отримана сума страхового відшкодування у розмірі 3827,00 гривень. Не погоджуючись із здійсненним нарахуванням суми страхового відшкодування, та вважаючи, що сума франшизи при страховому відшкодуванні розраховується виходячи із суми завданого збитку за відповідним страховим випадком, страхувальник [PERSON] зверталась до ЗАТ СК «Теком» із вимогою про доплату грошової суми у розмірі 2082,22 гривень. Визначаючи дану суму, сторона позивача виходила з того, що сума страхового відшкодування становить 5927,00 - (5927,00 х 0,30%) = 5909,22 гривень. Як свідчить лист-відповідь ЗАТ СК «Теком» №488/09 від 05 травня 2009 року, повноважними особами страховика було розяснено [PERSON], що згідно п.9.14 Правил страхування, франшиза розділяється на «безумовну» і «умовну» та може встановлюватися як у відсотках від страхової суми, так і в грошовому еквіваленті. Та у звязку з тим, що умови Договору-2 передбачають безумовну франшизу за усіма передбаченими ризиками, окрім незаконного заволодіння транспортним засобом у розмірі 0,30%, страховиком було прийнято рішення про виплату [PERSON] суми страхового відшкодування за даним страховим випадком у розмірі 5927,00 - (700000,00 х 0,30%) = 3827,00 гривень. Окрім того, 17 березня 2009 року стався страховий випадок, в результаті якого було завданого матеріального збитку власникові автомобілю марки «Range Rover», реєстраційний номер [NUMBER], який в подальшому був визначений у розмірі 8393,26 гривень. Але позивачем [PERSON] була отримана сума страхового відшкодування у розмірі 6413,26 гривень. Також не погоджуючись із здійсненним нарахуванням суми страхового відшкодування, та вважаючи, що сума франшизи при страховому відшкодуванні розраховується виходячи із суми завданого збитку за відповідним страховим випадком, яку особа вважала рівною 8219,26 гривень, в той час як страхових цю суму вважав рівною 8393,26 гривень, страхувальник [PERSON] зверталась до ЗАТ СК «Теком» із вимогою про доплату грошової суми у розмірі 1781,35 гривень. Визначаючи дану суму, сторона позивача виходила з того, що сума страхового відшкодування становить 8219,26 - (8219,26 х 0,30%) = 8194,61 гривень. Як свідчить лист-відповідь ЗАТ СК «Теком» №562/09 від 05 травня 2009 року, повноважними особами страховика аналогічно було розяснено [PERSON], що згідно п.9.14 Правил страхування, франшиза розділяється на «безумовну» і «умовну» та може встановлюватися як у відсотках від страхової суми, так і в грошовому еквіваленті. Та у звязку з тим, що умови Договору-1 передбачають безумовну франшизу за усіма передбаченими ризиками, окрім незаконного заволодіння транспортним засобом у розмірі 0,30%, страховиком було прийнято рішення про виплату [PERSON] суми страхового відшкодування за даним страховим випадком у розмірі 8393,26 - (660000,00 х 0,30%) = 6413,26 гривень. У звязку з наведеними розбіжностями, сторона позивачів вважає, що Правила страхування суперечать положенням укладених договорів страхування. З огляду на те, що в силу п.19.3. договорів, правила страхування є невідємною частиною договору страхування, а згідно п.19.6. договорів, у випадку розбіжностей між договором страхування та правилами страхування, договір має пріоритет сторона позивачів вважає, що при укладені спірних договорів страхування не були дотримані вимоги цивільного закону щодо письмової форми договору. Дійсно, згідно ст. 207 ч.ч1,2 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ст. 208 ч.1 п.2 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Позиція сторони позивачів ґрунтується на тому, що правила страхування як невідємна частина договору страхування, повинні підписуватись сторонами із дотриманням загальних вимог, встановлених законом щодо вчинення правочинів у письмовій формі. Але, суд з такими посиланнями погодитись не може, оскільки згідно ст. 17 ч.1 Закону України «Про страхування», правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування. В свою чергу, згідно п.2.13 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №40 від 28 серпня 2003 року «Про затвердження Ліцензійних умов провадження страхової діяльності», страховик зобовязаний прийняти та зареєструвати в Держфінпослуг правила страхування, які відповідають вимогам статті 17 Закону України «Про страхування» і цим Ліцензійним умовам. З аналізу наведених нормативних актів, а також положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» випливає, що правила страхування характеризуються специфічною правовою природою, яка повязана із регулюванням ринку фінансових послуг, що надаються, зокрема, страховими компаніями з боку держави за допомогою ліцензування подібної діяльності відповідних фінансових установ та виробляються страховиками не для кожного окремого договору страхування, а для напрямків страхової діяльності згідно видів страхування, встановлених законом. Підписання правил страхування сторонами договору страхування законом не передбачається, але згідно ст. 20 ч.1 Закону України «Про страхування», страховик зобовязаний, зокрема, ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування. Перевіряючи дотримання вимог даної норми закону страховиком, суд встановив, що спірні договори страхування були укладені відповідно до Правил страхування, з якими позивачі були ознайомлені під час укладання договорів, про що свідчить підпис страхувальника [PERSON] на першій сторінці Договору-1 та підпис страхувальника [PERSON] на першій сторінці Договору-2. Щодо посилань сторони позивачів на суперечність положень Правил страхування положенням укладених договорів страхування в частині порядку розрахунку суми франшизи (виходячи з суми страхового відшкодування або виходячи з суми страхової суми), суд звернув увагу на наступне. Згідно ст. 9 ч.18 Закону України «Про страхування», франшиза частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Як визначено сторонами у п.7. Договору-1 та Договору-2, безумовна франшиза у випадках: дорожньо-транспортної пригоди; противоправних дій третіх осіб; пожежі, вибуху або самозаймання; зовнішнього впливу сторонніх предметів на транспортний засіб; стихійного лиха, нападу тварин 0,30%, а безумовна франшиза у випадку незаконного заволодіння транспортним засобом (угон, крадіжка) 10%. Згідно п.9. Договору-1 та Договору-2, договором страхування передбачається власна участь страхувальника у відшкодуванні збитку франшиза. Франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Вид франшизи «безумовна», що передбачає зменшення розміру відшкодування по кожному страховому випадку на розмір зазначеної франшизи. Розмір франшизи визначений обраною страхувальником програмою страхування та зазначений в частині 1 договору. Відповідно до п.11.2.1 Договору-1 та Договору-2, страхувальник зобовязаний ознайомитись з Правилами страхування та умовами договору. Разом з тим, в силу п.19.7. Договору-1 та Договору-2, страховик та страхувальник повинні дотримуватись інших умов та вимог Правил страхування, які не визначені даним договором. Тому суд звернув увагу на п.9.14. Правил страхування, відповідно до якого франшиза розділяється на «безумовну» і «умовну» та може встановлюватися як у відсотках від страхової суми, так і в грошовому еквіваленті. З наведеного випливає, що вид (умовна або безумовна) та розмір франшизи (у відсотках від страхової суми або грошовий еквівалент) передбачаються Правилами страхування, узгоджується зі страхувальником та після досягнення згоди фіксується в конкретному договорі страхування. Тому, погоджуючись із позицією сторони відповідача, суд вбачає, що в даному випадку розбіжностей між Договором-1, Договором-2 з одного боку, та Правилами страхування з іншого боку, не існує, в той час як Договором-1 та Договором-2 встановлюються відповідні ставки франшизи, а Правила страхування детально регламентують питання порядку розрахунку суми франшизи. Безумовно, згідно ст. 16 ч.1, ч.2 п.2 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Як наводить ст. 202 ч.ч.1,2 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Як встановлено в ст. 203 ч.ч.1,2,3,4,5 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дійсно, згідно ст. 215 ч.ч.1,3 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Однак, в процесі розгляду даної цивільної справи, суд не встановив обґрунтованих, передбачених законом підстав для задоволення відповідних базових вимог сторони позивачів щодо визнання недійсними Договору-1 та Договору-2, що, в свою чергу, обумовлює відсутність підстав для задоволення похідних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо застосування наслідків недійсності правочинів та стягнення з ЗАТ СК «Теком» на їх користь суми збитків, завданих у звязку із вчиненням недійсних правочинів. У звязку із висновком суду щодо відмови у задоволенні відповідного позову, стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат сторони позивачів з відповідача присудженню не підлягає.

Outcome: dismissed