Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та згідно уточнених позовних вимог просив суд про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів, що станом на день проголошення рішення еквівалентні 91350,00 дол. США. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач вказував на те, що на виконання договору купівлі-продажу майнових прав ним було передано відповідачу грошові кошти за еквівалентом 91350,00 дол. США. В подальшому позивач дізнався, що у продавця не було зазначених майнових прав, та відповідно він не міг їх продавати, з чого слідує порушення при укладенні такого договору засад, визначених ч.5 ст.203 ЦПК України, в звязку з чим вважає такий правочин нікчемним, що за йо переконанням слідує з положень ч.1, ч.2 ст. 215 ЦК України, та в звязку з такими обставинами позивач вказував на обовязок відповідача повернути позивачу грошові кошти, що були отримані ним на виконання правочину у розмірі, еквівалентному 91350,00 дол. США. Разом з тим позивач вказував, що неодноразово звертався до відповідача з вимогами виконати зобовязання з повернення грошових коштів, однак такі вимоги залишились без задоволення. В судове засідання сторони не зявились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, [PERSON], про час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення судових ухвал та повісток на адресу, що вказана у позовній заяві та підтверджена відповідною довідкою ВАДР ДМС України в Одеській області, у судові засідання не зявився, не повідомив суд про поважні причини такої неявки. Відповідно до ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України, суд, за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та кореспондуючі ним правовідносини. 05 вересня 2007 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу майнових прав за Інвестиційним договором №50 від 28.09.2005 року, за умовами якого відповідач відступив на користь позивача обовязки за вказаним інвестиційним договором. Також сторони погодили, що факт передачі коштів від позивача на користь відповідача має бути підтверджено банківською випискою або власноручною розпискою відповідача (п. 5 договору). Згідно положень ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.3 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з постанови про порушення кримінальної справи та прийняття його до свого провадження від 12.07.2012 року, Інвестиційний договір №50 від 28.09.2005 року, про відступлення прав та обовязків за яким укладено договір між сторонами 05.09.2007 року, ніколи не укладався, а супутні документи (довідка №1516 від 05.09.2007 року) не видавались. З наведеного вбачається, що відповідач на час укладення договору купівлі-продажу майнових прав за Інвестиційним договором №50 від 28.09.2005 року не мав жодних прав за вказаним договором, оскільки такий договір ніколи не укладався та, відповідно, не міг їх відчужити на користь позивача. Таким чином суд доходить висновку про те, що вказаний договір купівлі-продажу від 05.09.2007 року укладено без дотримання приписів ч.5 ст. 203 ЦПК України оскільки він не спрямований та не тягне за собою реального настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦПК України, підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, яка встановлені, зокрема, ч.5 ст. 215 ЦК України. З такого слідує висновок про те, що вказаний договір купівлі-продажу є нікчемним (ч.2 ст. 215 ЦК України), тому суд питання про його недійсність не вирішує. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний (нікчемний) правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Так з наданих суду пояснень та письмових доказів вбачається що на виконання вказаного правочину, згідно розписки від 05 вересня 2007 року [PERSON], отримав від позивача грошові кошти в розмірі 91350,00 дол. США, та до теперішнього часу не повернув їх. При цьому суд зазначає, що згідно ч.2 ст. 524 ЦК України, у випадку, коли сторонами у зобовязанні визначено його грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, що прямо передбачено. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень При цьому відповідно до приписів ст.ст. 10, 11, суд вирішуючи цивільні справи не може виходити за рамки заявлених сторонами вимог. З такого, зважаючи на відсутність заперечень зі сторони відповідача, обґрунтованим вбачається висновок про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в загальному розмірі 1959348,88 грн. (91350,00х21,448811, де 23,394039 курс 1 дол. США до гривні заофіційним курсом валют, встановленим НБУ на 16.06.2015 року). Виходячи з наведених фактичних та правових обставин справи суд доходить про необхідність задоволення уточнених позовних вимог. Відповідно до 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені таким позивачем та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved