Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON], третя особа перша Рівненська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування звернулась [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях, просять суд їх задоволити та визнати факт перебування спадкодавця [PERSON] в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу який потребував стороннього догляду, допомоги та піклування; усунути [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, відкритої після смерті [PERSON]. В судовому засіданні представники відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнали та просять суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов та письмових поясненнях. В судове засідання представник третьої особи першої Рівненської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] являється рідною тіткою відповідача по справі [PERSON], яку просить усунути від спадкування по закону за померлим [PERSON], який був її рідним братом та батьком відповідачки. Спадкодавець [PERSON] помер раптово 01 грудня 2014 року та не встиг за свого життя залишити заповіт. Єдиною спадкоємицею першої черги по закону є його дочка відповідач по справі [PERSON] Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, як правило, спадкування відбувається або по заповіту, або по закону. Усунення від спадкування це виключення із вказаного правила і для цього суду необхідно встановити виключні обставини. Позивач, як на правову підставу, посилається на ч.5 ст.1224 ЦК України відповідно до якої особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначено норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.ст.212-214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи, або покладення на цю особу такого обовязку у встановленому законом порядку відповідним рішенням. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. На необхідність зясування судом таких обставин зазначено у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Встановлюючи обставини які необхідно встановити при прийнятті судом рішення про усунення від спадкування за ч.5 ст.1224 ЦК України в частині безпорадного стану спадкодавця, який має бути через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, судом встановлено, що померлий [PERSON] на час смерті мав повних 67 років і хоча це вже пенсійний вік, однак, як свідчать показання свідків на стороні позивача [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], так і на стороні відповідача [PERSON], [PERSON] він ніколи не виглядав хворобливо, завжди, навіть перед самою смертю справляв враження здорової, повної сил людини, саме тому його смерть була для всіх раптовою та неочікуваною. [PERSON] не мав каліцтва, не був інвалідом, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні довідкою управління охорони здоровя Рівненської ОДА №4342/01-13/15 від 30 листопада 2016 року. На соціальному обслуговуванні в територіальних центрах управління праці та соціального захисту населення Рівненської міської ради [PERSON] не перебував, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні довідкою. Як вбачається з пояснень позивача і пояснень свідків на стороні позивача, спадкодавець [PERSON] перебував у безпорадному стані внаслідок хвороби (інсульту) та потребував сторонньої допомоги протягом 6 днів перед смертю. Представники відповідача не заперечили факту перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії Центральної міської лікарні м.Рівне з 25 листопада 2014 року по 01 грудня 2014 року з діагнозом: гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом. В судовому засіданні позивач та свідки на стороні позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] не заперечували той факт, що про те, що їх рідний брат [PERSON] потрапив у лікарню, його дочці відомо проце не було. Про цю обставину не було відомо і їм самим оскільки як вони пояснили, цивільна дружина брата [PERSON] із квартири якої він був госпіталізований та яка за ним доглядала, не повідомила нікого із рідних. Отже, відповідачка не могла ухилятися від надання допомоги батьку, так-як їй навіть не було відомо, що він потрапив у лікарню. У той час коли, на думку позивача, [PERSON] перебував у безпорадному стані, він відповідно до дослідженої в судовому засіданні відповіді ЦМЛ м.Рівне перебував під постійним наглядом медичного персоналу лікарні. Допомогу [PERSON] надавала його цивільна дружина [PERSON], яка з усім справлялась сама, ні до кого з рідних: ні до дочки, ні до рідних братів чи сестер вона за допомогою не зверталася, хоча і мала їх контактні дані. Допитані в судовому засіданні свідки рідні сестри [PERSON], [PERSON]А, та брат [PERSON] пояснили, що безпосередньо сам [PERSON] до них за допомогою у даний час також не звертався. Водночас, відповідно до їх показань [PERSON] звертався до них за допомогою у 2014 році, коли потребував проведення операції на очі. Однак, таку допомогу надали не вони, а його товариш [PERSON], який у судовому засіданні підтвердив, що за позику у розмірі три тисячі гривень [PERSON] залишив йому причеп до легкового автомобіля. Про те, чи звертався [PERSON] до дочки за допомогою на операції на очі і позивач і свідки суду пояснили, що їм про це нічого не відомо. Таким чином, позивач не надала суду безспірних доказів того, що відповідач вчинила умисні дії чи бездіяльність, які б свідчили про невиконання нею обовязку надати підтримку батькові та чи мала вона можливість надавати йому таку підтримку. В судовому засіданні представники відповідача суду пояснили, що [PERSON] не потребував матеріальної допомоги оскільки майже весь час працював та отримував пенсію за віком. Так, відповідно до копії трудової книжки [PERSON] постійно, з часу розлучення батьків відповідача, починаючи з березня 1083 року по березень 2002 року був працевлаштований на керівних посадах, зокрема інженер відділу комплектації тресту «Поліссяводбуд», інженер відділу обласного управління меліорації, начальник відділу матеріально-технічного забезпечення райсількомунгоспу, заступник директора по постачанню кооперативу «Олеся», інженер ТОВ «Райдуга», інженер фірми «Добробут»; перебував на обліку в центрі зайнятості і тільки останні два роки перед пенсією, протягом 2005-2007 років не отримував заробітку. З дослідженої в судовому засіданні відповіді управління пенсійного фонду України в м.Рівне №14404/02 від 26 листопада 2015 року вбачається, що [PERSON] перебував на обліку в управлінні та отримував пенсію з червня 2007 року по грудень 2014 року. Розмір пенсії, зокрема, у 2014 році становив 1103 грн. З дослідженої в судовому засіданні довідки з гаражного кооперативу «Авіатор» №2 від 19 червня 2015 року вбачається, що [PERSON] був членом кооперативу і йому належав гараж №46. З дослідженої в судовому засіданні відповіді Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Рівне, Рівненського та Здолбунівського району УДАІ УМВСУ в Рівненській області №35/24-3427 від 19 червня 2015 року за [PERSON] були зареєстровані наступні транспортні засоби: ВАЗ 2103 д.н. С3618РВ, дата реєстрації 25 листопада 1993 року; МАЗ 8114 д.н. 6599РВ, дата реєстрації 01 лютого 1995 року; DAWOO NEXIA, 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], дата реєстрації 04 червня 2013 року. Тобто батько відповідача [PERSON] мав достатні матеріальні кошти , щоб не тільки матеріально забезпечувати і утримувати себе, а навіть купувати автотранспортні засоби, гараж. Що стосується ухилення відповідача від надання допомоги батьку, суд вважає слід зазначити, що ухилення повинне бути повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Позивачем в судовому засіданні не доведено свідоме ухилення відповідача від виконання обовязку по догляду та надання допомоги спадкодавцю, а неналежне, на її думку, виконання таких обовязків носить оціночний характер, що за своїм критерієм не може бути віднесене до умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на умисне ухилення від обовязку надання допомоги спадкодавцю, у розумінні ст.1224 ЦК України. Зокрема, посилання позивача на те, що відповідач ухилялася від матеріального утримання батька, не цікавилася станом його здоровя, не відвідувала, не надавала будь-якої допомоги, без підставні і не підтверджені належними і допустимими доказами. Як пояснили в судовому засіданні представники відповідача, коли батьки відповідача розлучилися, їй було 13 років. Після закінчення школи вона вступила на стаціонарне навчання до Московського державного університету ім.М.Ломоносова. Після завершення навчання вийшла заміж і залишилася проживати у Москві де і до цього часу проживає. За таких обставин відповідач мало зустрічалася з батьком, але при нагоді вони завжди спілкувалися, він дуже радів онуку, який, що не заперечують свідки на стороні позивача, дуже схожий на діда. Дані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки на стороні відповідача. Зокрема, свідок [PERSON], подруга сімї [PERSON] бачила на залізничному вокзалі, як [PERSON] проводжав дочку із внуком на потяг до Москви; свідок [PERSON], сусідка відповідача, бачила, як дочка [PERSON] сідала в машину до батька; зустрічала [PERSON], її сина [PERSON] і батька, які гуляли разом; зустрічала [PERSON], яка вела батька до квартири по вул.Клима Савури пообідати. Останній раз з батьком дочка бачилася 5 років назад, коли приїжджала в м.Рівне, тоді була у батька в гостях у квартирі по вул.Льонокомбінатівська, 5. Потім у 2011 році вона народила другу дитину і не приїжджала в м.Рівне аж до смерті батька. За допомогою [PERSON] звертався до дочки двічі, коли у нього буди складні життєві обставини. І кожного разу дочка надала батькові можливість проживати разом із її сімю в Москві, він по пів року жив у неї у 1999-2000 роках та 2001-2002 роках. Даний факт не заперечували у суді ні позивач, ні свідки на її стороні. Перебування батька на проживанні у дочки підтвердила у суді також свідок [PERSON], яка була проїздом у відповідача в Москві у той час, коли в неї проживав батько [PERSON] Посилання позивача на те, що відповідач не брала участь у витратах на поховання батька не відповідають дійсності. Зокрема, відповідачем оплачено рахунки кафе за поминальні обіди на 9 днів і на 1 рік, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні квитанціями. Також, відповідачем повернуто рідній тітці [PERSON] кошти за оренду морозильної камери на кладовищі в сумі 800 грн., однак надати розписку стосовно отримання вказаних коштів [PERSON] відмовилася. Таким чином, в суді не здобуто доказів, які б свідчили про ухилення дочки від надання допомоги батькові, не доведено, що вона вчиняла умисні дії чи без діяла щоб ухилятися від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Відповідно до позиції Верховного суду України, висловленій у постанові Пленуму №7 від 30 травня 2008 року для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування, відповідно ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Така сукупність обставин, на думку суду, у даному випадку відсутня. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~ Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що позивачем та її представником не доведено належними та допустимими доказами заявлені ними позовні вимоги, а представниками відповідача дані вимоги повністю спростовані письмовими доказами, показаннями свідків, тому у задоволенні позвах вимог позивачу слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed