Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що згідно рішення Прилуцької міської ради №676 від 28.10.2003 року та №119 від 01.03.2005 року, на земельній ділянці Прилуцької міської ради за адресою [ADDRESS], у 2010 році збудував гараж. Після закінчення будівництва КП «Прилуцьке МБТІ» провело технічну інвентаризацію об'єкта будівництва та виготовило технічний паспорт на нього. На початку будівництва гаражу земельна ділянка не була відведена саме для будівництва гаража, а тому рішенням Прилуцької міської ради Чернігівської області від 10 листопада 2011 року земельну ділянку площею 0,0032 га, що розташована за адресою [ADDRESS], для будівництва та обслуговування індивідуального гаража була передана у приватну власність позивачу. На підставі вищевказаного рішення було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Посилаючись на те, що позивачу вже передано у приватну власність земельну ділянку, на якій було збудовано спірний гараж і згідно акту державної комісії про проведення технічного обстеження об'єкта, затвердженого міською радою, він відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації, позивач і просить суд визнати право власності на самочинно збудоване нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги згідно вищевикладених обставин, крім того пояснив, що позивач [PERSON] являється фактичним власником гаража і використовує його за призначенням. Представник відповідача Прилуцької міської ради в судове засідання не зяаився, але подав письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення та дослідивши наявні по справі докази суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. Згідно зі ст.ст. 328, 331, 376 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на новостроєне нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на зімельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленному порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. 28 жовтня 2003 року Виконавчим комітетом Прилуцької міської ради №676 було дозволено ТОВ «Ясень» замовити розробку проектно-кошторисної документації на будівництво гаражів з майстернею по ремонту легкових автомобілів по [ADDRESS], з облаштуванням фасадів та благоустроєм прилеглої території. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Прилуцької міської ради №119 від 01.03.2005 року Будівельному управлінню №1 АТФ «Укргазбуд» дозволено будівництво гаражів по [ADDRESS], згідно розробленої проектної документації (а.с.13). На підставі рішення Прилуцької міської ради 18 сесії 6 скликання від 10.11.2011 року [PERSON] став власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального гаража площею 0,0032 га, що розташована за адресою [ADDRESS], про що підтверджує виданий йому у жовтні 2012 року Державний акт на право власності на земельну ділянку. Технічний паспорт на нежитлові будівлі (гаражі) за адресою [ADDRESS], підтверджує наявність збудованого гаража і під [NUMBER]. Звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта (а.с.8-10), а саме гаража [NUMBER] кооперативу «Центральний і К» площею забудови 28,3 кв.м., по [ADDRESS] в м.Прилуках , який належить [PERSON], встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечності експлуатації і можливості його безпечної експлуатації. Таким чином, з урахування вищевказаного та за умови надання земельної ділянки у встановленному порядку особі під уже збудоване нерухоме майно, підлягає визнанню право власності за позивачем на нерухоме майно за вищевказаною адресою. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 331, 376 ЦК України, та,

Outcome: approved