Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову сторона позивача вказує, що 09 листопада 2012 року між [PERSON] з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір позики, відповідно до умов якого позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] грошову суму у розмірі, еквівалентному 1000,00 доларів США строком на 6 місяців виходячи зі ставки в 10% місячних, а [PERSON] зобовязується повернути позику та сплатити відсотки за користування позикою в строки та в порядку, що встановлені договором. В якості забезпечення виконання грошового зобовязання, 09 листопада 2012 року між [PERSON] з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] бере на себе прямі зобовязання відповідати перед кредитором [PERSON] по зобовязанням боржника [PERSON] Однак як зазначає позивач, не зважаючи на взяті на себе зобовязання, [PERSON] умови договору не виконує, позику не повертає, у звязку з чим позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з солідарно з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики з урахуванням процентів в загальному розмірі 275600,00 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Таким чином, у звязку з неявкою повідомлених відповідачів по даній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, проаналізувавши арифметичні розрахунки, надавши правовідносинам, що виниклі між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 09 листопада 2012 року між [PERSON] з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір позики, відповідно до умов якого позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] грошову суму у розмірі, еквівалентному 1000,00 доларів США строком на 6 місяців виходячи зі ставки в 10% місячних, а [PERSON] зобовязується повернути позику та сплатити відсотки за користування позикою в строки та в порядку, що встановлені договором. В якості забезпечення виконання грошового зобовязання, 09 листопада 2012 року між [PERSON] з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] бере на себе прямі зобовязання відповідати перед кредитором [PERSON] по зобовязанням боржника [PERSON] Проте, як свідчив позивач, відповідач [PERSON] основну суму позики не повернув, проценти за користування позики не виплатив. Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1046 ч.ч.1,2 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом з тим, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З урахуванням даних норм закону, а також на підставі встановлених фактів по справі, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та [PERSON] виникли позикові правовідносини, що підтверджується змістом договору. Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ч.ч.1,2 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Виходячи з положень договору позики, боржник [PERSON] отримав визначену суму позики в користування строком на 6 місяців. Однак до теперішнього часу відповідач [PERSON] суму позики не повернув. Згідно ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позичальник [PERSON] прострочив виконання зобовязання з повернення суми позики. Відповідно до ст. 1050 ч.1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 546 ч.ч.1,2 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання. Матеріали справи свідчать, що належне виконання позичальником [PERSON] грошового зобовязання за договором позики було забезпечено порукою. В силу ст. 533 ч.ч.1,2 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості за договором позики станом на 09 травня 2017 року, за яким загальна сума боргу [PERSON] становить 275600,00 гривень, що еквівалентно 10600,00 доларам США, з яких: заборгованість за основною сумою позики 1000,00 доларів США; заборгованість за процентами 9600,00 доларів США. Виходячи з викладеного суд доходить висновку, що існують законні підстави для задоволення заявлених вимог та стягнення з відповідачів в солідарному порядку вказаної загальної суми боргу. Згідно ст. 88 ч.ч.1,2 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідачів в рівних частках на користь держави суму неоплаченого судового збору в розмірі 2756,00 гривень.

Outcome: approved