Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 листопада 2015 року померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на грошовий внесок на рахунок в одній з філій «ПриватБанк». Разом з тим, померла залишила заповідальне розпорядження, яким надала право розпорядження внеском, в разі її смерті, позивачу. Також спадкоємцем першої черги є брат позивача [PERSON], який не прийняв спадщину. Позивач зазначає, що вона вже кілька років проживає в Італії, де працює за наймом у приватної особи. Зароблені кошти [PERSON] висилала в Україну, своїй матері [PERSON], на проживання та для того, щоб вона розмістила їх в банківських установах на її ім'я. [PERSON] приїхала в Україну у короткочасну відпустку на поховання матері та через кілька днів була змушена терміново повернутися на роботу в Італію, тому не встигла звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. В зв'язку з напруженим графіком роботи та матеріальними проблемами, позивач не мала змоги приїхати в Вінницю та вирішити питання із прийняттям спадщини. В результаті цього [PERSON] було пропущено шести місячний термін для подання заяви про прийняття спадщини, а через різну реєстрацію з померлою, в нотаріуса відсутні підстави вважати її такою, що фактично прийняла спадщину після смерті матері. Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду з даним позовом та просить визначити їй додатковий строк 3 місяці, необхідний для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON], що померла 29.11.2015 року в м. Вінниці. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З свідоцтва про народження серії І-АМ № 476115, виданого міським відділом ЗАГС м. Вінниці 24.02.1976 року, суд вбачає, що позивач [PERSON] народилася 05.08.1973 року та її батьками є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 6). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 27.11.2014 року, судом встановлено, що 28.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 37. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 7). Разом з тим, згодом шлюб між ними було розірвано. Судом встановлено, що 17 жовтня 2013 року [PERSON] уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про передачу грошових коштів в розмірі 2153,33 євро для розміщення на депозитному вкладі строком на 12 місяців (а.с. 12), а 23.10.2015 року було укладено аналогічний договір на суму 2527,91 євро на 6 місяців (а.с. 13-14). Разом з тим, 23 жовтня 2015 року [PERSON] було оформлено довіреність, згідно якої вона уповноважила [PERSON] розпоряджатися повністю своїм рахунком по вкладу від 23.10.2015 року (а.с. 15). Однак, довіреність була видана на строк дії вкладу, який вже закінчився. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-АМ № 349890, виданого повторно 09.08.2016 року Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, встановлено, що 29 листопада 2015 року в м. Вінниці померла мати позивача [PERSON] (а.с. 8). Як вбачається з довідки МКП «ЖЕК №12» від 09.08.2016 року, [PERSON] проживала і була зареєстрована до дня її смерті [ADDRESS] (а.с. 11). Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке як вбачається з пояснень представника позивача в судовому засіданні та матеріалів справи складається з депозиту в ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частина 1 статті 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановлено статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст. 1272 ЦК України). Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів спадкової справи № 291/16 (а.с. 34-45), заведеної після смерті [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] 09.08.2016 року звернулася до Третьої вінницької держнотконтори з заявою про прийняття спадкового майна після смерті 29.11.2015 року матері [PERSON] (а.с. 34 зворотній бік). З постанови Третьої вінницької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, судом встановлено, що [PERSON] у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої 26.11.2015 року [PERSON] відмовлено в зв'язку з пропуском шести місячного строку для прийняття спадщини (а.с. 16). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як зазначено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] проживає та працює в Італійській Республіці (а.с. 10). З відміток закордонного паспорта позивача (а.с. 9), суд вбачає, що [PERSON] з 1 грудня 2015 року по 09 грудня 2015 року перебувала в Україні, тобто в період поховання матері. Наступною датою приїзду в Україну є 01.08.2016 року, тобто після закінчення шести місячного строку для прийняття спадщини. Виходячи з вище наведеного, пояснень представника позивача, свідків, достеменно встановлено, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, яка зумовлена тим, що позивач з 10.12.2015 року по 01.08.2016 року перебувала за межами території України, а саме в Італійській Республіці. А тому, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що у зв'язку з перебуванням позивача тривалий час за кордоном, у останньої дійсно були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини у передбачений законом строк, окрім того, дані обставини, що були встановлені в судовому засіданні, суд визнає поважними, на що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму узагальненні «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, та Верховний Суд України у своєму правовому висновку від 26.09.2012 року у справі №6-85цс12. Однак, суд не може погодитися з розміром додаткового строку терміном 3 місяці, який просить позивач надати їй для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON], оскільки, такий термін є надмірним та необґрунтованим. З огляду на зазначене, суд вважає, що додатковий строк терміном 1 місяць буде достатнім для подання позивачем заяви про прийняття спадщини. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн. витрат на оплату судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial