Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

В провадженні судді знаходиться вищевказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 01.08.2012 року по 02.08.2017 року Позивач працювала в ДНЗ «КЦПОММ» на посаді секретаря навчальної частини. 02 серпня 2017 року наказом директора №90-к/тр від 27.06.2017 року Позивач була звільнена з роботи за частиною 3 статті 38 КЗпП у зв`язку з порушенням навчальним закладом законодавства про працю. Наказом про звільнення Позивачу була призначена виплата вихідної допомоги при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку. Крім того, у зв`язку і затримкою розрахунку при звільненні, Позивач вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 02 серпня 2017 року по 03 вересня 2019 року в сумі 135360,00 грн, виходячи із середньоденної заробітної плати 240,00 грн. Станом на день подання позову, відповідач не виплатив належну позивачу заробітну плату, а саме: вихідну допомогу при звільненні в сумі 14 400, 00 гривень тому просить суд стягнути вказану вихідну допомогу та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідачу, ухвалою суду від 20.01.2020р., задоволено клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву з дня отримання вказаної ухвали. Відповідно до рекомендованого повідомлення, представник Відповідача отримав ухвалу суду 19 лютого 2020 року. Станом на день ухвалення рішення відзив до суду не надходив. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. З письмових\~матеріалів справи\~судом встановлено,\~що в період з 01.08.2012 року по 02.08.2017 року Позивач працювала в ДНЗ «Криворізький центр\~професійної освіти\~металургії та\~машинобудування» на\~посаді секретаря\~навчальної частини(а.с. 8 зворот). 02 серпня 2017 року наказом директора №90-к/тр від 22.06.2017 року «Про звільнення [PERSON] » Позивач була звільнена з роботи за частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України. Пунктом 2.2 наказу Позивачу була призначена виплата вихідної допомоги при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку (а.с.9). Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача вихідної допомоги, суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як встановлено з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 44 КЗпП України визначено, що\~при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 6 статті 36\~та\~пунктах 1,\~2\~і\~6 статті 40\~цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38\~і\~39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Частина 3 статті 38 КЗпП передбачає, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку встановлений ст. 47 КЗпП України, відповідно до якої\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, що визначено ч.1 ст. 83 КЗпП України. В силу ст. 116 КЗпП України,\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України,\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, відповідно не намагався спростувати позицію позивача по справі. Таким чином,\~закон\~покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Отже, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебував у трудових відносинах з ДНЗ «Криворізький центр професійної освіти металургії та машинобудування». З копії трудової книжки також встановлено, та не заперечується сторонами, що Позивач була звільнена за власним бажанням гідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Достеменно установлено, що при звільненні позивача з нею не було проведено повний розрахунок. Згідно довідки ДНЗ «Криворізький центр професійної освіти металургії та машинобудування» середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 4800,00 гривень. За таких обставин, суд вважає обґрунтованим розрахунок позивача щодо визначення розміру вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, яка складає: 14 400, 00 грн. (4800,00 грн. х 3 = 14400,00 грн.) Наказом про звільнення Позивача, відповідач визнав право за останньою на звільнення у зв`язку з порушенням навчальним закладом законодавства про працю. Наказ ні позивачем, ні відповідачем, у встановленому законом порядку та строки, не був оскаржений, або змінений та є чинним на час подання позову. Отже строки виплати заробітної плати роботодавець порушив і при визначені розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню відповідно до\~ст. 117 КЗпП, суд керується абз.1 п.8 Порядку, відповідно до якого, нарахування\~\~ виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів,\~\~які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі\~\~(календарні)\~\~дні\~\~на\~\~число\~\~відпрацьованих\~\~робочих днів (годин),\~\~а\~\~у\~\~випадках, передбачених чинним законодавством, - на число\~\~календарних\~\~днів за цей період. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117\~Кодексу законів\~про працю\~України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Позивач звільнилась з Державного навчального закладу «Криворізький центр професійної освіти металургії та машинобудування» 02 серпня 2017 року, станом на день подання позову відповідач не виплатив належну позивачу заробітну плату, як вже встановлено судом, а саме: вихідну допомогу при звільненні в сумі 14 400, 00 гривень.. Кількість робочих днів, за якими затримано проведення повного розрахунку при звільненні на час подання позову, складає 564 робочих днів. Згідно довідки ДНЗ «Криворізький центр професійної освіти металургії та машинобудування» середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 240,00 грн. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: 135360,00 грн (240,00х564). Суд також бере до уваги, що Відповідачем протягом тривалого часу не було вчинено жодних дій для погашення суми заборгованості з виплати заробітної плати перед позивачем, тобто характер порушення трудових прав позивача з боку відповідача в даному випадку є свідомим, тривалим та не містить ознак наявності у роботодавця волі щодо відновлення порушених трудових прав працівника. Дослідивши письмові матеріали справи, суд на підставі\~ст. 12 ЦПК України\~згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та\~ст. 13 ЦПК України\~згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд доходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Зважаючи на те, що згідно п.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має майновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, враховуючи, що суд прийшов до висновку, що задоволенню підлягають вимоги про стягнення заробітної плати у сумі 14400,00+135360,00= 149760,00грн., з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1497,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved