Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до ПАТ «[PERSON] Аваль» про визнання недійсними положень кредитного договору. В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивача вказувала, що 13 липня 2006 року між АППБ «[PERSON] Аваль» з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений кредитний договір за №014/0079/74/59797, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит у розмірі 115000,00 доларів США строком до 13 липня 2026 року виходячи з процентної ставки 11,5% річних, а останній в свою чергу зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. Але [PERSON] посилається, що умови кредитного договору є несправедливими та дискримінаційними по відношенню до позичальника. Заявник вважає, що при видачі кредиту в іноземній валюті банком було порушено вимоги положень нормативних актів, що регулюють права споживачів. У звязку з цим [PERSON] звернувся з даним позовом до суду, в якому просив визнати несправедливими та недійсними положення п.п. 1.1., 3.4., 5.5., 6.2. кредитного договору №014/0079/74/59797 від 13 липня 2006 року, у звязку з чим визнати недійсним відповідний кредитний договір. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився, але від представника особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Представник ПАТ «[PERSON] Аваль» у відкрите судове засідання не зявився, але від представника товариства надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши письмові докази, представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявленого позову виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 13 липня 2006 року між АППБ «[PERSON] Аваль» (в теперішній час ПАТ «[PERSON] Аваль») з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений кредитний договір за №014/0079/74/59797, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит у розмірі 115000,00 доларів США строком до 13 липня 2026 року виходячи з процентної ставки 11,5% річних, а останній в свою чергу зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, судом зазначається, що згідно ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК України, судом звернуто увагу на наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, що підтверджується змістом кредитного договору. Згідно ст. 11 ч.1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Одною з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ч.1 п.3 ЦК України). В силу ст. 627 ч.1 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Факт укладення кредитного договору підтверджуються підписами сторін договору, а також діями, що свідчать про добровільне виконання покладених на сторін обовязків. До даного висновку суд приходить виходячи, з одного боку з факту надання банком грошових коштів [PERSON] на умовах кредитного договору у визначений правочином строк та порядок, а з іншого боку з факту звернення [PERSON] до банку, безпосереднього отримання грошових коштів та виконання договору впродовж майже десяти років. Позичальник не був позбавлений права відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, що встановлено ст. 1056 ч.2 ЦК України, але подібних дій з боку [PERSON] здійснено не було. Відтак, сторони вчинили дії, які, з одного боку, засвідчують їх бажання укласти відповідний кредитний договір, а з іншого спрямовуються на виконання укладеного договору. Відповідними діями сторони підтвердили факт укладення договору та здійснили фактичні дії щодо його виконання. На момент укладення договору [PERSON] був згодний з його умовами, договір укладався на добровільних засадах. При укладанні договору в іноземній валюті та беручі на себе певні обовязки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за договором, перш за все позичальник, повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, та те, що можлива зміна цього курсу, а тому повинні були враховувати та передбачати валютний ризик за договором. У звязку з цим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для висновку про порушення банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні кредитного договору. Як зобовязує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Проте як чітко зобовязує ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В процесі розгляду даної цивільної справи суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення вимоги позивача про визнання недійсним кредитного договору, у звязку з чим стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат сторони з відповідача присудженню не підлягає.

Outcome: dismissed