Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки від 31.07.2013, а саме житловий будинок [ADDRESS], та земельну ділянку, що розташована за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], накладеного постановою Державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області 24.10.2014. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між сторонами було укладено договір позики 31 липня 2013 року, згідно якого позивач надав відповідачу позику в сумі 100 000,00 грн. В забезпечення виконання своїх зобов`язань відповідач передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS], та земельну ділянку, що розташована за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Позивач зазначає, що йому стало відомо про те, що 24.10.2014 державним виконавцем Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області на виконання ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області було накладено на вищенаведене майно арешт з метою забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Посилаючись на те, що позивач не є стороною даного виконавчого провадження, а також на те, що він є першим обтяжувачем і відтак має пріоритетне право на звернення стягнення на вищенаведене нерухоме майно, просить позов задовольнити, оскільки останнє, на його думку, порушує його права (а.с.3-5) Представник позивача підтримала позов з підстав, викладених судом вище, на питання, чи перебуває на даний час вищенаведене нерухоме майно у власності відповідача відповідати відмовилася. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. На адресу суду направила заяву, в якій зазначила, що позов визнає (а.с.80) Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В той же час, суд не приймає таке визнання позовних вимог, зважаючи на матеріали справи та пояснення представника третьої особи [PERSON], з яких вбачається наступне. Так, представник третьої особи наполягає на тому, що між сторонами досягнута домовленість по «виведенню» вищенаведеного майна із власності відповідача, оскільки вона позичила саме у [PERSON] грошові кошти на суму 537 700,00 доларів США ще 01.01.2010 року, при цьому взявши на себе зобов`язання повернути гроші 01.06.2014. Та обставина, що гроші вчасно повернуті не були, змусило [PERSON] звернутися до Пустомитівського районного суду Львівської області до [PERSON] із позовом про стягнення заборгованості, в рамках якого 24.10.2014 було винесено судом ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно [PERSON] Дана ухвала була виконана Пустомитівським РУЮ Львівської області в порядку Закону України «Про виконавче провадження». Представник [PERSON] зазначає, що вищенаведена ухвала залишена в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2014. Саме тому, вважає представник третьої особи, сторони у цій справі вирішили унеможливити виконання будь-якого рішення по стягненню заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] по поверненню позики. В подальшому, зазначає позивач, сторони також неодноразово зверталися до різних судів із різноманітними заявами та позовами. Пустомитівське РУЮ в Львівській області в судове засідання свого представника не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12.10.2015 змінено рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 01.01.2010 укладено договір позики, за яким [PERSON] передав [PERSON] у власність грошові кошти в сумі 537 700,00 доларів США та зобов`язався повернути таку ж суму до 01.06.2014 (а.с.43) Також суд достовірно встановив, що зі сторони [PERSON] умови договору позики були виконані. Будь-яких же доказів того, що договір було виконано [PERSON] та грошові кошти в сумі 537 700,00 доларів США повернуто [PERSON], представлено не було. Відтак, судом було стягнуто суму позики 537 700,00 доларів США, суму процентів за користування позикою 277 836,22 доларів США, 3% річних в сумі 18 969,60 доларів США (а.с.45) Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в даному провадженні Пустомитівським районним судом Львівської області ухвалою від 24.10.2014, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23.12.2014, забезпечувався вищезазначений позов шляхом накладення арешту на майно [PERSON] (а.с.29, 30) Постановою державного виконавця Пустомитівського РУЮ Львівської області від 24.10.2014 в порядку Закону України «Про виконавче провадження» виконана зазначена ухвала суду про забезпечення позову та накладено арешт на все майно [PERSON] (а.с.12) З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.09.2015 в задоволенні заяви старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві про визнання мирової угоди в процесі виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.03.2015 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено. Згідно даної ухвали суду, в примусовому порядку з [PERSON] на користь [PERSON] відбувається стягнення за договором позики в сумі 9 003 030,00 грн. На стадії виконавчого між [PERSON] та [PERSON] укладено мирову угоду, за умовами якої [PERSON] передає [PERSON] в рахунок погашення заборгованості належне їй на праві власності нерухоме майно. В той же час, суд чітко зазначив про те, що будь-які судові справи з приводу обтяжень, відчуження тощо рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності [PERSON], порушують законні права та інтереси [PERSON], оскільки саме в його інтересах було накладено арешт на майно боржника з метою виконання його вимог, як першочергового обтяжувача. І лише після задоволення вимог [PERSON] можуть бути задоволені вимоги всіх інших кредиторів (а.с.82) Дана ухвала суду ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.10.2015 залишена без змін. Більше того, колегія суддів апеляційного суду детально проаналізувала ті взаємовідносини, які склалися саме безпосередньо між [PERSON] та [PERSON], про що суд зазначав вище (а.с.54) Також згідно матеріалів справи 31.07.2013 між сторонами - [PERSON] та [PERSON] - укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. за умови повернення до 31.07.2023 року включно. Даний договір посвідчено нотаріально (а.с.7) В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним договором 31.07.2013 між сторонами укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач передала в іпотеку позивачу належне їй на праві власності нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS], та земельну ділянку, що розташована за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] (а.с.8) Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27.03.2015 у справі за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Кручини-Мінюкової Т.П., [PERSON] про оскарження постанови нотаріуса, зобов`язанні вчинити дії, задоволено позовні вимоги та визнано незаконною постанову приватного нотаріуса КМНО Кручини-Мінюкової Т.П. від 12.02.2015 про відмову у вчиненні виконавчого напису та зобов`язано приватного нотаріуса вчинити виконавчий напис на вищезазначеному договорі іпотеки від 31.07.2013 шляхом надання [PERSON] права продажу предмета іпотеки третій особі на умовах, визначених договором іпотеки та посвідчити вказаний договір купівлі-продажу іпотечного майна (а.с.100) Рішення набрало законної сили і відповідні дії були вчинені. Так, згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна (житлового будинку) від 12.04.2015, який укладено відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку», договору позики від 31.07.2013, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] передав нерухоме майно (житловий будинок [ADDRESS]) у власність ТОВ «Кронберг», ціна - 3 777 569,00 грн., договір посвідчений нотаріально (а.с.112). Згідно аналогічного договору від 12.04.2015 [PERSON] передав у власність ТОВ «Кронберг» також вищезазначену земельну ділянку за ціною 2 300 000,00 грн. (а.с.115) 24.04.2015 ТОВ «Кронберг» продало вищезазначене нерухоме майно за двома договорами, які посвідчені нотаріально, [PERSON] за відповідно 3 777 569,00 грн. та 2 300 000,00 грн. (а.с.118, 121) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме мано, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 18.05.2015 вищезазначене нерухоме майно на праві власності зареєстровано за [PERSON] (а.с.142) В той же час, влітку 2015 року [PERSON] подав апеляційну скаргу на вищезазначене рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27.03.2015 у справі за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Кручини-Мінюкової Т.П., [PERSON] про оскарження постанови нотаріуса, зобов`язанні вчинити дії, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2015 року воно скасовано. Апеляційний суд зазначив, що строк виконання зобов`язань за договором позики від 31.07.2013, укладеного між [PERSON] та [PERSON] не настав (31.07.2023), відтак і не відбулося невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання, а тому не наступило право іпотеко держателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. [PERSON] не звертався за вчиненням виконавчого напису з підстав порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором та це питання не було предметом спору (а.с.104, 107) Ухвалою ВССУ від 30.09.2015 касаційну скаргу [PERSON] на рішення Апеляційного суду м. Києва від 07.07.2015 відхилено (а.с.109) В матеріалах справи також наявна копія ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 21.08.2015 про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус КМНО Корсак А.Ю., про визнання недійсним вищезазначеного договору іпотеки від 31.07.2013, як наполягає представник третьої особи, на тих підставах, що цей договір не відображає дійсні наміри сторін і укладався лише з тією метою, щоб вивести майно з власності [PERSON] і не дозволити на нього звернення стягнення по зобов`язанням перед [PERSON] (а.с.67) На даний час провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус КМНО Корсак А.Ю., про визнання недійсним вищезазначеного договору іпотеки від 31.07.2013 триває (а.с.128). В межах справи ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.02.2016 накладено арешт на вищезазначене нерухоме майно (а.с.129) Таким чином, дослідженими в судовому засіданні вищенаведеними документами встановлено, що іпотека [PERSON] за іпотечним договором від 31.07.2013 з [PERSON] була припинена в квітні 2015 року. Відтак про порушення прав та інтересів позивача вести мову неможна. Майно [PERSON] взагалі на даний час не належить на праві власності. Отже, підстав для задоволення позову суд не вбачає, оскільки підстави самого позову, які позивачем наведені в позовній заяві, спростовані матеріалами справи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed