Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

В позові [PERSON] просила суд: - встановити факт проживання нею та [PERSON] однією сім»єю без шлюбу з серпня 2008 року по 15.04.2012 року ; - визнати спільною сумісною власністю її та [PERSON] автомобіль марки Мерседес - Бенц, який зареєстрований на останнього; - визнати за нею право власності на ? частину вказаного автомобіля та присудити їй грошову компенсацію в рахунок вказаної частки на автомобіль; - припинити право власності [PERSON] на ? частину у житловому будинку, що розташований по [ADDRESS]; - визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS]; - присудити [PERSON] грошову компенсацію в рахунок його ? частини у житловому будинку, що розташований по [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона проживала однією сім»єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] з серпня 2008 року по 15.04.2012 року і в цей час були пов»язані спільним побутом, вели спільне господарство та мали взаємні права і обов»язки. Придбали за спільні кошти в 2009 році автомобіль і житловий будинок. Вказане майно є їх спільною власністю. Автомобіль є неподільною річчю і їх частки є рівними . Спільне володіння та користування житловим будинком буде неможливим , так як між ними виникають сварки та конфлікти і відповідач неодноразово застосовував до неї фізичне насилля із нанесенням тілесних ушкоджень. Припинення права власності на частку у спільній власності не завдасть шкоди інтересам відповідача. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали. В судовому засіданні відповідач та його представники позов не визнали, так як позивач і відповідач не проживали однією сім»єю, а зустрічались тільки у вихідні дні і відповідач у власності не має іншого житла для проживання. Після перерви не з»явились в судове засідання і розгляд справи закінчено у їх відсутність. Судом встановлено слідуюче. Згідно ст..74 ч.1 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь- якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно ст..3 ч.2 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають , пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Відповідно до ст..60 ЦПК України позивач не довела, що вона і відповідач були пов»язані спільним побутом і мали взаємні права та обов»язки з серпня 2008 року по 15.04.2012 року. Показами свідка [PERSON] підтверджується, що з 2008 року по листопад 2009 року позивач по вихідних зустрічалась з відповідачем. Також позивач говорила, що викупили частку зятя відповідача в автомобілі за спільні кошти і купили сторони спору будинок. Свідок [PERSON] пояснила, що зі слів позивач на придбання житлового будинку позивач дала 3 тисячі доларів, а відповідач дав 4 тисячі доларів. Покази свідків не підтверджують проживання сторонами спору однією сім»єю. Довідку виконкому Шпендівської сільської ради від 30.09.2013 року про проживання однією сім»єю сторін спору з 22.07.2011 року суд розцінює критично , так як відсутня вказівка на підставі яких даних зроблено такий висновок та не вказано в чому полягало ведення спільного господарства сторонами спору. Згідно ст..60 ЦПК України позивач не довела, що за спільні кошти з відповідачем придбала автомобіль марки Мерседес - Бенц, так як згідно реєстраційних документів центру ДАІ з обслуговування м. Обухів та Обухівського району вказаний автомобіль був зареєстрований за [PERSON] з 7.09.2010 року і знятий з обліку 11.10.2013 року та власником автомобіля у цей період була [PERSON] З 11.10.2013 року власником вказаного автомобіля є [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Згідно договору купівлі продажу від 21.11.2009 року сторони спору мають у спільній частковій власності житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] загальною площею 77,3 кв.м. і житловою площею 43,2 кв.м.. Частка кожного становить відповідно ? і ? . Купили вказаний будинок за 79286 грн. і до постановлення рішення в справі позивач внесла на депозит суду 39643 грн. , що є вартістю частки відповідача на час придбання. Згідно ст..365 ч.1 ЦК України передбачено , що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо спільне володіння і користування майном є неможливим. Відповідно до ст..60 ЦПК України позивач не довела, що спільне володіння і користування житловим будинком є неможливим. В судовому засіданні позивач пояснила, що в травні 2011 року вона поїхала в Росію заробляти гроші і домовилась , що відповідач сплатить їй вартість її 1/2 частки в житловому будинку, але тривалий час відповідач не сплачував. В серпні 2013 року відповідач дав їй ключі від спірного житлового будинку де вона проживала і не пустила відповідача в житловий будинок 20.11.2013 року, так як він пізно прийшов . Інших перешкод для проживання відповідачу не створювала. Обставини, вказані в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 18.04.2012 року ( а.с.16) та у висновку дільничого інспектора міліції від 2.12.2013 року і поясненнях очевидців на підставі яких зроблено цей висновок на а.с. 87-93 не підтверджують протиправних дій відповідача відносно позивача і неможливість спільного володіння і користування житловим будинком з вини відповідача. Тому в задоволенні позову відмовити повністю.

Outcome: dismissed