Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду перебувала на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання недійсним трудового договору в частині, що стосується визначення строку його дії та визнання даного трудового договору укладеним сторонами на невизначений строк (безстроково), визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на посаді та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу. 26 квітня 2018 року позовні вимоги позивача були задоволені у повному обсязі, позивача поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по вищевказаній цивільній справі, оскільки судом не зазначено в резолютивній частині про негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. З огляду на предмет та підстави звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 430 ЦПК України, суд не вбачає необхідності виклику сторін у судове зсідання. Крім того, в мотивувальній частині рішення суду від 26 квітня 2018 року визначено, що воно підлягає негайному виконанню в межах присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених відповідною статтею ЦПК, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими вимогами на загальних підставах. При порушені питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Згідно зі ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Відповідно до п.п.2, 4 ч.1 ст.430ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про: - присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; - поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. У аспекті ч.1 ст.430 ЦПК суд не може вчинити інакше. Так само, в п.26 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суди повинні в усіх випадках зазначати в рішенні про негайне його виконання в частині стягнення заробітної плати не більше ніж за один місяць. Крім того, згідно ч.7 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Із системного аналізу вказаних процесуальних норм слідує, що допуск рішення до негайного виконання, тобто до виконання з моменту проголошення рішення, а не з моменту набрання цим рішенням законної сили, у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати в частині стягнення за один місяць є обов'язком суду, а не дискреційним правом. На підставі викладеного,

Outcome: approved