Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 14 травня 2016 року біля 18-30 год. в м. Вознесенську [PERSON] в порушення п. 16.11 ПДР України, керуючи автомобілем «Cherry Amulet» реєстр. номер [NUMBER], рухаючись по другорядній дорозі по вул. Тельмана, не надав перевагу в русі автомобілю «Daewoo Sens» реєстр. номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], що рухався по головній дорозі по вул. Чапаєва, в результаті чого допустив з ним зіткнення, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] була завдана матеріальна шкода в звязку з пошкодженням автомобіля, попередньо визначена ним у 30 000 грн. Крім цього позивач в звязку з пошкодженням належного йому транспортного засобу, що спричинило зміну ритму життя, зазнав моральних страждань. Грошовий еквівалент моральної шкоди оцінив у 20 000 грн. Враховуючи вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, а також понесені ним судові витрати. В подальшому [PERSON] надав суду уточнений позов в якому збільшив розмір вимог про стягнення матеріальної шкоди до 36 681,10 грн. та заяву про залишення без розгляду вимог в частині стягнення моральної шкоди. Ухвалою суду від 26 січня 2017 року вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди залишено без розгляду. В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивача, його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 14 травня 2016 року біля 18-30 год. в м. Вознесенську [PERSON] в порушення п. 16.11 ПДР України, керуючи автомобілем «Cherry Amulet» реєстр. номер [NUMBER], рухаючись по другорядній дорозі по вул. Тельмана, не надав перевагу в русі автомобілю «Daewoo Sens» реєстр. номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], що рухався по головній дорозі по вул. Чапаєва, в результаті чого допустив з ним зіткнення, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 червня 2016 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], як власнику автомобіля «Daewoo Sens» реєстр. номер [NUMBER], було завдано матеріальну шкоду у вигляді витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 10 січня 2017 року №850 (а.с. 43-57) вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Daewoo Sens» реєстр. номер [NUMBER] без врахування технічного зносу замінюваних деталей на час проведення експертизи становить 36 681,10 грн., а сума завданого власнику матеріального збитку (вартість ремонту з врахуванням технічного зносу замінюваних деталей) 27 370,28 грн. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За загальним правилом, передбаченим ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (до яких належить діяльність з використання транспортних засобів) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою в повному обсязі. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з тим відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» N 4 від 01 березня 2013 року при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Таким чином [PERSON] має право на відшкодування завданої йому шкоди в розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля без врахування технічного зносу замінюваних деталей, що становить 36 681,10 грн. При встановленні особи, відповідальної за відшкодування шкоди, суд виходить з того, що шкода, завдана одній особі з вини іншої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою. Відповідно до вимог ст.ст. 22, 28, 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки застрахована, при настанні з його вини страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, зокрема шкоду, повязану з пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілого. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Однак Верховний Суд України в своїй постанові від 20 січня 2016 року по справі №6-2808цс15 зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. В певній мірі аналогічні роз'яснення надав й Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 16 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» N 4 від 01 березня 2013 року. Оскільки сторона позивача наполягала на стягненні шкоди саме з її заподіювача, вказуючи на відсутність у неї інформації щодо наявності у відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди діючого договору страхування цивільно-правової відповідальності, а також особи страховика, а тому заподіяна [PERSON] шкода підлягає стягненню з [PERSON] В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути понесені останнім судові витрати, а саме: ?551,20 грн. судового збору; ?1 585,44 грн. витрат на проведення судової експертизи; ?1 000 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: approved