Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про зобовязання демонтувати металеву огорожу з навісом, відшкодування моральної шкоди, за самостійним позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] про зобовязання демонтувати самочинно встановлену огорожу з навісом, треті особи Одеська міська рада, КП «ЖКС «Хмельницький», Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду первісно [PERSON] та [PERSON] посилались на ті обставини, що вони постійно проживають в квартирі №23 в будинку №1 по площі Олексіївській у місті Одесі. В 2008 році власником сусідньої квартири №28 в будинку №1 по площі Олексіївській у місті Одесі [PERSON] було збудовано металеву огорожу впродовж власної квартири, над якою встановлено навіс. Дана конструкція фактично утворила некапітальну прибудову до квартири відповідача [PERSON] із встановленням дверей та облаштуванням входу, що створює перешкоди у належному і повному користуванні [PERSON] та [PERSON] власною квартирою, інженерними комунікаціями, а також викликає певні незручності у доступі до власної квартири, у звязку з чим особи звернулись з позовом до суду, в якому, уточнивши заявлені вимоги, остаточно просили зобовязати [PERSON] демонтувати металеву огорожу з навісом, збудовану вздовж квартири №28 в будинку №1 по площі Олексіївській у місті Одесі, стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20000,00 гривень, матеріальну шкоду у вигляді вартості судово-будівельної експертизи в розмірі 7000,00 гривень та судові витрати. В процесі розгляду цивільної справи із самостійним позовом до [PERSON] звернулась Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради. В обґрунтування заявлених вимог представник адміністрації посилався на ті обставини, що відповідачем [PERSON] без оформлення дозвільних документів самочинно встановлено металеву огорожу біля квартири №28 в будинку №1 по площі Олексіївській у місті Одесі. У звязку з ігноруванням приписів та розпорядження про демонтаж конструкції або надання до адміністрації дозвільних документів, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради просила суд зобовязати [PERSON] за власний рахунок демонтувати самочинно встановлену огорожу з навісом за адресою: місто Одеса, площа Олексіївська, 1, а також встановити порядок виконання рішення, за яким зобовязати [PERSON] в добровільному порядку вчинити певні дії та за власний рахунок демонтувати самочинно встановлену огорожу з навісом за адресою: місто Одеса, площа Олексіївська, 1, привести до попереднього стану. [PERSON], [PERSON] у відкрите судове засідання не зявились, але від представника осіб надійшла заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилась, але від представника особи надійшла заява про заперечення проти заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у відкрите судове засідання не зявився, але від представника адміністрації надходила заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. [PERSON], яка діє від власного імені, а також як законний представник [PERSON], [PERSON], [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилась, але від особи надійшла заява про заперечення проти заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за її відсутності в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Інші учасники цивільного процесу у відкрите судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON], [PERSON], а також Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Під час судового розгляду справи було встановлено, що [PERSON] є власником квартири №28 в будинку №1 по площі Олексіївській в місті Одесі, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 30 червня 2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7803524 від 18 липня 2005 року. Квартира розташована на першому поверсі відповідного будинку. В 2008 році без оформлення дозвільних документів відповідачем [PERSON] було самочинно здійснено встановлення металевої огорожі біля даної квартири із подальшим облаштуванням навісу та входу, що зачиняється. 12 листопада 2013 року комісією дільниці №1 КП «ЖКС «Хмельницький» був складений акт №003587, в якому зазначалось, що перевіркою встановлено самовільне встановлення металевої огорожі на прибудинковій території будинку №1 по площі Олексіївській у місті Одесі. 12 листопада 2013 року майстром дільниці №1 КП «ЖКС «Хмельницький» був складений припис №001803, в якому зазначалось про самовільне встановлення металевої огорожі на прибудинковій території будинку №1 по площі Олексіївській у місті Одесі [PERSON] та запропоновано предявити дозвільні документи. 12 листопада 2013 року відносно [PERSON] було складено протокол серії ОД №003130 про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП. 18 листопада 2013 року адміністративною комісією Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради ухвалено постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП з накладанням штрафу у розмірі 51,00 гривень. 15 травня 2014 року Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради було винесено розпорядження №192/01-06, яким зобовязано [PERSON] демонтувати самовільно встановлену огорожу з навісом до 30 травня 2014 року. Проте, відповідач відповідні вимоги проігнорувала, дана конструкція демонтована не була. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 23 лютого 2016 року за заявою [PERSON] було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання стосовно спірної металевої конструкції. Згідно висновку №СЕ-2-1-183.16 від 11 липня 2016 року, складеного судовим експертом [PERSON] (ТОВ «Судова незалежна експертиза України»), спірна огорожа не створює загрози цілісності будинку, не є капітальною спорудою, фундамент відсутній. Але при цьому збудована огорожа до квартири №28 в будинку №1 по площі Олексіївській у місті Одесі не відповідає нормативним вимогам п.1.4.4. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, п.5.27. ДБН В. 1.1-7-2002 «Пожежна безпека обєктів будівництва», п.2. ДСТУ-Н Б 6.2.6-188:2013 «Настанова з проектування огорож майданчиків та ділянок підприємств, будинків і споруд». Каналізаційна труба квартири №23 має випуск в каналізаційний люк загального користування, який розташований у внутрішньому просторі огорожі, прибудованої до квартири №28. Огорожа зачиняється власником квартири №28 з внутрішньої сторони на замок, у звязку з чим на момент огляду [PERSON] не мав вільного доступу до каналізаційного люку загального користування. Двері прибудови-огорожі до квартири №28 у відкритому вигляді заважають вільному доступу (проходу) до квартири №23. У відкрите судове засідання 11 жовтня 2016 року в порядку ст.ст. 147 ч.2, 171 ЦПК України викликалась судовий експерт [PERSON], [INFO], спеціальність інженер-будівельник, стаж експертної роботи з 2009 року, з приводу надання усного пояснення відповідного висновку. Згідно пояснень судового експерта, зафіксованих технічними засобами, відтворення яких знаходиться в матеріалах справи, експерт [PERSON] цілком підтримала ухвалений висновок. Відповідно до ст. 376 ч.ч.1,2,7 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Тобто, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Як розяснено в п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Розглядаючи справу суд встановив, що спірна металева конструкція була встановлена без дозвільних документів, що є самочинним будівництвом. Посилання сторони відповідача про погодження встановлення огорожі спростовуються листом Інспекції з благоустрою міста від 29 вересня 2008 року №01-04/557, згідно якого дозволу на встановлення конструкції не видавалось. В процесі розгляду справи відповідачем [PERSON] були переустановлені вхідні двері до прибудови-огорожі так, щоб у відкритому вигляді вони не заважали вільному доступу до квартири №23, а також передано ключ від прибудови-огорожі для доступу до каналізаційного люку загального користування до дільниці №1 КП «ЖКС «Хмельницький», що підтверджується актом комісії дільниці №1 КП «ЖКС «Хмельницький» від 29 листопада 2016 року. Однак дані обставини не спростовують доводів [PERSON], [PERSON] та Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про самовільність встановлення даної конструкції. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість відповідних вимог, у звязку з чим вбачає обґрунтованим зобовязати відповідача демонтувати металеву огорожу з навісом. Як передбачає ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Однак в даному випадку суд не вбачає необхідності у визначенні порядку виконання відповідного рішення, у звязку з чим відмовляє в задоволенні цих вимог. Суд вбачає доцільним зазначити, що запропонований стороною до встановлення порядок виконання судового рішення дублює позовну вимогу, а зазначення про невиконання судового та застосування певних норм Закону України «Про виконавче провадження» є передчасним. Позовна вимога [PERSON] та [PERSON] про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 7000,00 гривень за своєю правовою природою не є питанням відшкодування шкоди, оскільки вказана сума є витратами, понесеними [PERSON] на проведення судової експертизи. У звязку з цим, питання компенсації заявленої суми підлягає вирішенню в порядку розподілу судових витрат. В силу ст. 23 ч.ч.1-4 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. У відповідності до ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як розяснюють п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже суд приймає відповідні доводи [PERSON], [PERSON], що діями [PERSON] особам заподіяно певної моральної шкоди, однак суму компенсації, заявлену до стягнення, суд вбачає надмірною. Спираючись на принцип виваженості, розумності та справедливості, суд вважає, що вимога про компенсацію заподіяної моральної шкоди має бути обмежена сумою в розмірі 1000,00 гривень. Як наводить ст. 88 ч.ч.1,2 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У звязку з викладеним, суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати: суму оплаченого судового збору в загальному розмірі 794,81 гривень, суму понесених витрат на проведення судової експертизи в розмірі 7000,00 гривень; та на користь Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради понесені судові витрати: суму оплаченого судового збору в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial