Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана цивільна справа, яка у відповідності до норм ст.ст.11-1, 121, 208-210 ЦПК України 11 травня 2017 року була прийнята до свого провадження суддею Казак С.Ю. (а.с.213) В обґрунтування свого позову, з урахуванням на подальше його неодноразового уточнення, позивач послався на те, що він 01 травня 2008 року уклав з відповідачем кредитний договір №001-03987-010508, за яким останній відкрив позивачу кредитний ліміт начебто на загальну суму 30000 гривень та із зобовязанням позичальника сплачувати за користування коштами 0,00001% річних. Разом з тим, в п.1.3 Тарифів банку, що складають зміст кредитного договору, встановлено обовязок позичальника сплачувати банку 3,5% щомісяця за обслуговування кредитного ліміту у випадку наявності заборгованості. Вказане обслуговування, на думку позивача, полягає у виконанні відповідачем вимог п.3.12 кредитного договору, а саме в направленні позичальнику щомісяця виписок про рух грошових коштів на кредитному рахунку, які направляються позичальнику одним із обраних ним способів, зокрема у паперовому вигляді за допомогою поштового звязку. Такі виписки, як стверджує позивач, він бажав отримувати саме у паперовому вигляді поштовим звязком, про що вказав відповідачу у відповідній анкеті, однак жодної виписки поштою так і не отримав. В звязку із цим позивач 15 липня 2008 року звернувся до банку з письмовою заявою про отримання зазначеної виписки, яку отримав за період з 05 травня по 15 липня 2008 року, в подальшому жодних виписок знову не отримав. З огляду на таке, посилаючись на положення ст.ст.1212-1214 ЦК України, позивач вважає, що відповідач отримав від нього плату за обслуговування кредитного ліміту за сім років в розмірі 4808,23 гривень за обслуговування кредитного ліміту безпідставно, а тому такі кошти мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. (а.с.1-3, 127-129, 158-159) В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з викладених вище підстав. Представник відповідача в останнє судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в ході розгляду справи заперечував проти задоволення позову, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких послався на те, що позивача було належним чином проінформовано про всі істотні умови договору, тарифи банку та умови надання кредитної картки, кредитний договір в повному обсязі відповідає вимогам закону за формою та змістом, а позивач погодився із умовою на плату банку за обслуговування кредитного ліміту в розмірі 3,5% в місяць у разі наявності заборгованості. Також представник відповідача послався на те, що оскільки в анкеті клієнта позивачем не було вказано конкретного способу передачі йому виписок про рух коштів на рахунку, такий спосіб обирався банком на свій розсуд. Крім того, представник позивача послався на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, який, за переконанням представника, має обчислюватись з дати укладення кредитного договору між сторонами з 01 травня 2008 року. (а.с.27-31, 81-82, 105-107, 123, 230) Вислухавши позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 01 травня 2008 року між позивачем, як позичальником, та відповідачем, як кредитодавцем, було укладено кредитний договір, який складається з Договору №001-03987-010508 від 01 травня 2008 року на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, Анкети позичальника від 01 травня 2008 року, Анкети клієнта-фізичної особи від 01 травня 2008 року, Тарифів на обслуговування платіжних карток Visa Classic Тарифний пакет «Швидкі гроші» від 01 травня 2008 року, Умов надання платіжних карток Visa Classic від 01 травня 2008 року. За умовами цього кредитного договору позивач отримав кредит у вигляді встановленого на відкритий йому рахунок кредитного ліміту в розмірі 3000 гривень, зобовязавшись погашати заборгованість по кредиту у встановлені договором строки, а також сплачувати проценти за користування кредитною лінією в розмірі 0,00001% річних, процент за позитивний залишок в розмірі 1% річних, а також процент за недозволений овердрафт в розмірі 90% річних. (а.с.15-18, 34, 40-44 91-95) Відповідно до п.3.12 Договору №001-03987-010508 від 01 травня 2008 року на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки банк щомісячно до 5-го числа місяця, наступного за звітним, формує виписки, в яких відображає рух коштів по рахунку держателя за звітний період, тобто щ дати, що слідує за останнім робочим днем попереднього місяця, по останній робочий день поточного місяця, включаючи цей день. Надання держателю виписок здійснюється в один із наступних способів: 1) в паперовій формі в приміщенні банку на вимогу держателя; 2) в паперовій формі шляхом доставки виписки за місцем проживання держателя за допомогою засобів поштового звязку; 3) в електронній формі на електронну адресу держателя. Конкретний спосіб передачі виписок держателю обирається держателем самостійно та зазначається ним в Анкеті держателя. Згідно п.п.1.2, 1.3 Розділу І Тарифів на обслуговування платіжних карток Visa Classic Тарифний пакет «Швидкі гроші» від 01 травня 2008 року позивач зобовязався сплачувати відповідачу плату за обслуговування кредитного ліміту в розмірі 3,5% в місяць у разі наявності заборгованості за рахунком. В дану плату також включено і обслуговування банком кредитного залишку від суми використаних кредитних коштів. На підставі вказаних положень відповідач здійснював нараховування позивачу зазначеної плати протягом періоду кредитування позивача, а останній сплачував таку плату, в тому числі через касу банку (а.с.40-44, 133-151). Як слідує зі змісту розділу «Форма отримання виписки по рахунку» Анкети позичальника від 01 травня 2008 року, підписаної позивачем, останнім власноруч так і не було обрано у відповідності до приведеного вище п.3.12 Договору №001-03987-010508 від 01 травня 2008 року на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки конкретний спосіб передачі йому відповідачем виписок по рахунку. 15 липня 2008 року позивач звернувся до відповідача із заявою про те, що він не отримує поштовим звязком виписок по своєму рахунку, просив надати такі виписки за два перших звітних місяця. У відповідь на таку заяву відповідачем було надано позивачу виписку по його рахунку за період з 05 травня по 15 липня 2008 року. (а.с.19, 20, 132, 161) 06 жовтня 2017 року на підставі договору про відступлення прав вимоги заборгованість за кредитним договором, укладеним із позивачем, була продана відповідачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». (а.с.230) Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім умов зазначеного вище кредитного договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до норм ст.ст.3, 6, 11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір (ст.1054 ЦК України). Нормою ст.ст.1054, 1055 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Нормою ст.526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Положеннями ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4)\~відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст.1213 ЦК України Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. За змістом ст.ст.10, 11, 57-60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, надавши суду належні та допустимі докази. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Правова позиція суду, покладена в основу такого результату вирішення спору сторін, ґрунтується на тому, що згідно ст.60 ч.4 ЦПК України доказування, а отже і саме рішення суду, не може ґрунтуватись на припущеннях. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що він при оформленні кредитного договору з відповідачем в анкеті позичальника зазначав у відповідній графі про своє бажання отримувати виписки по рахунку саме в паперовій формі за допомогою засобів поштового звязку, чого відповідач жодного разу не здійснив. Разом з тим, належних, допустимих та достатніх доказів заявлених обставин позивач суду так і не надав, а тому такі твердження позивача можуть сприйматись судом лише як припущення, на яких рішення суду ґрунтуватись в жодному разі не може. Натомість, подана суду стороною відповідача та підписана позивачем [PERSON] позичальника від 01 травня 2008 року в графі «Форма отримання виписки по рахунку» не містить жодної позначки, яка б свідчила про обрання позивачем у відповідності до п.3.12 Договору №001-03987-010508 від 01 травня 2008 року на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки способу отримання позичальником виписки по рахунку. Останнє, в свою чергу, не зумовлює виникнення у відповідача обовязку направляти позивачу поштою відповідні виписки. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем надавалась позивачу за його вимогою в приміщенні банку виписка по його рахунку, а також здійснювалось зарахування сум погашення кредитної заборгованості при здійсненні позивачем платежів у відділеннях банку тощо, тобто фактично надавались послуги з обслуговування карткового рахунку та кредитної лінії, в суду саме в контексті поданих сторонами доказів по справі відсутні достатні підстави вважати невиконаними відповідачем послуги та операції, за які останнім нараховувались позивачу 3,5% щомісяця, вартість яких позивач оплачував, однак наразі просить стягнути з відповідача з підстав фактичного ненадання йому відповідачем таких послуг. Крім того, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд не в останню чергу керувався і тим, що у відповідності до норм чинного цивільного процесуального законодавства розгляд справи та вирішення питання про можливість задоволення позовних вимог здійснюється судом виключно в межах таких заявлених вимог, що означає і неможливість застосування судом інших, ніж заявлених і обраних позивачем, способів захисту та підстав позовних вимог, зокрема, норм права, якими позивач визначає характер спірних правовідносин та з якими повязує виникнення в нього відповідного права для предявлення позовних вимог. Стосовно даної цивільної справи, то позивач, мотивуючи свої вимоги про стягнення з відповідача на свою користь вартість оплачених банку в розмірі 3,5% щомісяця послуг з обслуговування кредитного ліміту, посилається в першу чергу на положення Глави 83 ЦК України (ст.ст.1212-1215 ЦК України), відзначаючи, що оплата послуг була отримана відповідачем без достатньої правової підстави. В той же час, аналіз норм Глави 83 ЦК України дає підстави для висновку, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна (в тому числі, грошових коштів) або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин, а між сторонами по справі існують саме договірні правовідносини з приводу оплати послуг за обслуговування кредитного ліміту, виключає можливість застосування до них судом положень ст.ст.1212, 1213 ЦК України. Такий правовий висновок суду відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постановах від 02 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13, від 24 вересня 2014 року у справі №6-122цс14, від 03 червня 2015 року у справі №6-100цс15, від 18 листопада 2015 року у справі №6-582цс15, які згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для врахування при вирішенні даної цивільної справи, а підстав для відступлення від них суд не вбачає, що і зумовлює необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, додатково приймаючи до уваги, що кредитний договір, укладений між сторонами 01 травня 2008 року, ні повністю, ні в частині п.1.3 Розділу І Тарифів на обслуговування платіжних карток Visa Classic Тарифний пакет «Швидкі гроші» від 01 травня 2008 року та/або п.13.2 Договору №001-03987-010508 від 01 травня 2008 року на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки недійсним не визнавався, вимог про визнання такого договору повністю або частково недійсним позивач не заявляв, суд приходить до висновку про безпідставність, необґрунтованість, недоведеність та юридичну неспроможність заявлених позовних вимог, що зумовлює необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а також звільнення позивача на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору, вважає за необхідне судові витрати по даній справі у вигляді судового збору віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed