Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

в позові вказано, що з 24.05.2002 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] народилася донька [PERSON] та [INFO] син [PERSON] . Оскільки спільне сімейне життя у них не склалося, позивачкою подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Між сторонами склалися неприязні взаємовідносини, які привели до роздільного проживання. Син та дочка знаходяться на повному вихованні та утриманні позивачки. Доходів позивачки не вистачає для забезпечення належного рівня життя дітей, придбання продуктів харчування, одягу та предметів першої необхідності, підтримання їх фізичного, інтелектуального та культурного розвитку, а також оплати за навчання. Відповідач не виконує обов`язків щодо утримання дітей, усної домовленості у питанні утримання дітей позивачу не вдається досягнути з відповідачем. Тому позивач просила суд присудити стягнення з відповідача аліментів в її користь на утриманні дочки та сина в сумі по 3000, 00 грн. гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення про те, що на розгляді в суді перебуває позовна заява про розірвання шлюбу між сторонами, зазначила, що отримує мінімальну заробітну плату, відповідач матеріально не допомагає позивачу в утриманні дітей, в зв`язку з постійними побутовими конфліктами між сторонами та аморальною поведінкою відповідача, конфліктами, його криками, нецензурними образами та лайкою, позивач була змушена тимчасово покинути місце їх постійного проживання, на даний час тимчасово проживає в квартирі своїх батьків, передає грошові кошти дітям, варить їжу за місцем проживання батьків та передає її дітям, дбає про дітей на відстані. Також позивач надала пояснення про те, що відповідач єдиний раз був присутній на зборах батьків в школі і сплатив одну грошову суму, оскільки позивачка його для цього туди направила, до цього часу відповідач жодного разу не відвідував батьківські збори, не сплачував збори в школі. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, оскільки між сторонами не розглянуто спір про місце проживання дітей, вказав, що в позовній заяві розмір аліментів не є співмірним з розміром аліментів на дитину відповідного віку, встановлених чинним законодавством, просив суд у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні відповідач надав пояснення про те, що працевлаштований, проте неофіційно, на протязі 12 років він перебував на сезонних роботах за кордоном, переказував позивачу кошти на утримання дітей в розмірі 1000 доларів США щомісяця, відповідач здійснює оплату витрат дітей пов`язаних з навчанням в закладах освіти, наразі діти проживають спільно з відповідачем, від виконання батьківських обов`язків не відмовляється, в зв`язку з аморальною поведінкою дружини відповідач заборонив їй проживати за місцем спільного проживання з дітьми. Судом встановлено наступні обставини. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] сторони по справі зареєстрували шлюб 24/05/2002. Відповідно до копій свідоцтв про народження Серія [NUMBER] та Серія [NUMBER] батьками [PERSON] та [PERSON] зареєстровано сторін спору. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ст. 2 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. В ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ст. 182 СК України вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В ст. 191 ч. 1 СК України, передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки відповідач не надав суду доказів про неможливість сплачувати аліменти, вказав, що професійно зайнятий, має доходи, тому стягненню підлягають аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1800 гривень щомісячно на кожну дитину. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок на користь держави. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial