Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

В позовній заяві позивач вказував, що 02 жовтня 2017 року, він, згідно з розпискою, надав у позику громадянину [PERSON] грошові кошти в сумі 170 000 гривень, що на день надання в позику коштів еквівалентно 6500 тисяч доларів США, які позичальник зобов`язувався повернути до 01 грудня 2017 року. Станом на 12 лютого 2018 року позика в розмірі 170\~000 грн. відповідачем не повернута, добровільно повертати суму позики відмовляється. На підставі вищевикладеного просив суд, ухвалити рішення, яким: Стягнути на користь [PERSON] ( [INFO] , паспорт серії [NUMBER] ,виданий Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області 16.01.1997 року, ІН [NUMBER] , [ADDRESS] ) з відповідача [PERSON] ( [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , ІН [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) суму боргу за розпискою від 02.10.2017 року у сумі 170000 гривень та судовий збір в розмірі 1700 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтовував тим, що розписку написав під тиском. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне: 02 жовтня 2017 року, позивач [PERSON] згідно з розпискою, надав у позику громадянину [PERSON] грошові кошти в сумі 170 000 гривень, що на день надання в позику коштів еквівалентно 6500 тисяч доларів США, які позичальник зобов`язувався повернути до 01 грудня 2017 року, що підтверджується відповідною розпискою. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ч.1 статті 1049 діючого Цивільного кодексу України, передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~ Станом на 12 лютого 2018 року позика в розмірі 170\~000 грн. відповідачем не повернута, добровільно повертати суму позики відмовляється. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідач заперечуючи проти позову вказував, що розписку написав під тиском. Суд вважає що такі доводи відповідача у даному випадку не можуть бути прийняті до увагу з огляду на таке: Згідно зі статтею 231 Цивільного кодексу України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском Жодних доказів того, що розписка складена під тиском, або ж під час її складення відповідач не розумів значення своїх дій, останнім не надано. Відповідач не звертався до суду із позовом та не ставив перед судом питання про визнання договору недійсним з причин укладення його під тиском, погрозою, тощо, тобто під впливом насильства або під впливом тяжкої обставини. З урахуванням вищевикладеного, вказане свідчить, що договір-розписка в силу статті 204 Цивільного кодексу України є дійсним, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено часткового, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, оскільки є законні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача боргу за договором позики, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню..

Outcome: approved