Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просила визнати[PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Вакарєвою О.В. за р.№ 2712, належить квартира [ADDRESS]. В 2017 році вона дізналася, що в належній їй квартирі зареєстровані колишні власники - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вказує, що після продажу квартири в 2002 році співвідповідачі в ній не проживають, участі у витратах по утриманню та ремонту квартири не приймають, їх місце проживання їй невідоме. Реєстрація співвідповідачів у належній їй квартирі перешкоджає належним чином користуватися та розпоряджатися нею, зокрема, оформити субсидію. Ухвалою суду від 12 березня 2018 року до участі в справі в якості співвідповідача було залучено відділ з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради. В подальшому за заявою сторони позивачки ухвалою суду від 23 квітня 2018 року було залишено без розгляду позовні вимоги до відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги щодо визнання співвідповідачів втратившими право на користування житловим приміщенням та просили їх задовольнити. Співвідповідачі, які у встановленому порядку повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду невідомі. Протокольною ухвалою від 06 червня 2018 року суд постановив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення позивачки, її представника - адвоката [PERSON], покази свідка та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 серпня 2002 року приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Вакарєвою О.В. за р.№ 2712, набула у власність квартиру [ADDRESS]. В належній позивачці [PERSON] квартирі [ADDRESS] окрім неї зареєстровані також: [PERSON] - колишній власник, [PERSON] - колишній власник, [PERSON] - колишній власник, [PERSON] - племінник, що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою відділом з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради за № 10092 від 15 серпня 2017 року. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], складеного 10 серпня 2017 року депутатом міської ради [PERSON], співвідповідачі у вказаній квартирі не проживають. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що співвідповідачі тривалий час не проживають в належній позивачці квартирі [ADDRESS]. Частинами 1 та 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За змістом ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у ньому. Оскільки між позивачкою та співвідповідачами відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останні не проживають та не користуються заявленою квартирою тривалий час, суд вважає, що співвідповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] втратили право на користування квартирою [ADDRESS] Хмельницької області. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачці пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved