overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що з 13.01.1996року по 10.01.2003року перебувала у шлюбі з [PERSON] і 26.06.1996року у них народився син [PERSON] на утримання якого відповідач сплачував аліменти до досягнення сином 18 років. Після закінчення школи син продовжує навчання у Голосківському професійному аграрному ліцеї, де буде навчатись по 18 січня 2016року, в звязку з чим потребує додаткових коштів на його утримання, а саме на: харчування, проїзд до місця навчання та назад додому, на навчальну та методичну літературу, на одяг, взуття та інше. Оскільки батько матеріальної допомоги не надає, працює у НГЧ-9 Тиндинської дистанції цивільних споруд Тиндинського відділення Амурської залізниці - філії ВАТ Російські залізниці і має доходи, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 ч. з усіх видів його доходів, щомісячно, до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23років. В судове засідання позивач заявила про розгляд справи за її відсутності, вимоги задовольнити. 22 січня 2015року відповідач у судовому засіданні Тиндинського районного суду Амурської області пояснив, що вимоги не визнає, посилаючись на повноліття сина і не бажання продовжувати сплату аліментів, приймати участь у судовому засіданні в Летичівському районному суді не бажає, доказів надавати не буде. Справу розглянуто в порядку ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 182 - 183, 199, 200 СК України, батьки зобовязані матеріально утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, до досягнення нею віку 23-х років. Встановлено, що відповідач працює, а його син продовжує навчання в Голосківському професійному аграрному ліцеї Летичівського району Хмельницької області де буде навчатись по 18 січня 2016року, в звязку з чим потребує додаткових коштів на утримання, і тому, суд приходить до висновку про доведеність вимог та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, починаючи з дня подання заяви, тобто з 14.10.2014року, до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років. На підставі наведеного, ст.182 -183, 199, 200 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що з 18 липня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], під час якого у них 16.05.2016 року народився син [PERSON] і у його свідоцтві про народження відповідач записаний батьком. Посилаючись на те, що [PERSON] матеріально не утримує сина, а вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача аліменти в у розмірі 1/4ч. від усіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка подала заяву про зміну позовних вимог, просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 450грн, крім того, просить провести розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти заочного виішення справи. Відповідач належним чином повідомлений в судове засідання не прибув, причину неявки не повідомив, про розгляд справи за його відсутності не заявив і тому справу розглянуто за його відсутності, на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Справу розглянуто в порядку ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Позов заявлено відповідно до ст. ст. 180 - 183 СК України, де передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, докази, суд приходить до висновку, що вимоги доведені і підлягають задоволенню, тому слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] 16.05.2016року народження, у сумі 450 грн., щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 08.06.2017 року, до повноліття дитини. Крім того, з відповідача слід стягнути в доход бюджету 640 грн. судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 75-84, 79, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що з 24 жовтня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], під час якого у них народилось дві доньки, [PERSON], [INFO] та Софія,[INFO], і у їх свідоцтвах про народження відповідач записаний батьком. Посилаючись на те, що [PERSON] матеріально не утримує доньок, вона просить суд стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дочок у розмірі 1/3 ч. від усіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка в письмовій заві вимоги підтримала, крім того, просить провести розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти заочного виішення справи. Відповідач, будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не прибув, причину не повідомив, про розгляд справи за його відсутності не заявив і тому справу розглянуто за його відсутності, на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України, яка передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Справу розглянуто в порядку ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Позов заявлено відповідно до ст. ст. 180 - 183 СК України, де передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, докази, суд приходить до висновку, що вимоги доведені і підлягають задоволенню, тому слід стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочок: [PERSON],[INFO], та Софії,12.04.2016року народження, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 22.06.2017 року, до їх повноліття. Крім того, з відповідача слід стягнути в доход бюджету 640 грн. судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 75-84, 79, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2010року до 22 квітня 2011року та в цей період вона завагітніла але народила сина [PERSON] 27.09.2011року, тобто уже після розірвання шлюбу, і в свідоцтві про народження дитини відповідач записаний батьком. Посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина, вона просить стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі 1000грн., щомісячно, починаючи з дня подання заяви до повноліття дитини. В судове засідання сторони заявили про розгляд справи за їх відсутності, позивач просить стягувати аліменти в розмірі 700грн. щомісячно. Відповідач вимоги визнав, згідний сплачувати аліменти в розмірі 700грн. щомісячно. Справу розглянуто в порядку ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи, що визнання відповідачем вимог не суперечить закону і не встановлено, щоб таке визнання порушувало би права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про прийняття визнання відповідачем позову і вимоги позивача задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], 27.09.2011року народження, у сумі 700грн., щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 06.09.2016року до повноліття дитини. Крім того, з відповідача слід стягнути в доход бюджету 551грн.20коп. судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 180-184, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17.09.1995року по 16.03.2012року і [INFO] у них народилась донька [PERSON] до повноліття якої він сплачував аліменти по 1/4ч. всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час дочка навчається на першому курсі денного відділення ВПУ № 25 в м. Хмельницький та не має змоги працевлаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, а відповідача із 2014року не сплачує аліменти та не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не створює умов для отримання нею освіти, і тому, вона просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини, яка продовжує навчання аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею 23-років за умови, що вона буде продовжувати навчання. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала, додавши, що хоча дочка навчається за рахунок держави, але потребує коштів для проїзду на вихідні дні додому та для інших потреб, а відповідач працює неофіційно і тому має можливість надавати допомогу. При цьому вона зазначила, що доказів про його роботу і доходи у неї не має і надавати їх суду вона не буде. Відповідач вимоги не визнає, посилаючись на неспроможність сплачувати аліменти у зв'язку з відсутністю коштів, оскільки доглядає пристарілу бабцю за що отримує 16грн.16коп. допомоги. Із-за відсутності коштів він не міг платити аліменти у 2014році у зв'язку з чим позивачка зверталась до суду з вимогами про стягнення з нього неустойки на заборговану суму, які рішенням Летичівського районного суду від 28.03.2016р. задоволені. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, що вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Навчання дочки підтверджується довідкою № 6111 від15.01.2016року, виданою в. о. директора ВПУ №25, згідно якої [PERSON] навчається на першому курсі ПТУ № 25, термін навчання з 01.09.2015року по 30.06.2016року. Згідно свідоцтва про народження, виданого на підставі актового запису про народження № 03 від 05.01.1998року Летичівським р/в реєстрації актів громадянського стану, [PERSON] народилась [INFO], тобто є повнолітньою та не досягла віку - 23 років. Довідкою № 217 від14.03.2016року, виданою управлінням соціального захисту населення Летичівської районної державної адміністрації підтверджується, що [PERSON] здійснює догляд за інвалідом 1-ї групи і йому призначена допомога з 29.01.2015року по 06.02.2032року у розмірі 16грн.16коп. Отже, у судовому засіданні доведено, що дочка є повнолітньою та продовжує навчання, але не доведено, що вона потребує допомоги у зв'язку з навчанням та [PERSON] може надавати таку допомогу, що є підставою для відмови у позові за недоведеністю вимог. На підставі наведеного, ст. 199 СК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що їй належить на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON], - її доньки та її онука - [PERSON], [INFO]. Вказані особи не проживають за місцем реєстрації вже понад 6 років і не використовують житло за призначенням. Вона - пенсіонер, комунальні послуги на теперішній час складають дуже велику частку від її пенсії. Донька та онук зареєстровані в її квартирі, але не оплачують комунальні послуги (газ, вода, вивіз сміття), вони виїхали до Російської Федерації та на теперішній час їх місце проживання чи перебування їй не відомо. Позивачка просить суд визнати втратившими право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO] та її сина [PERSON] [INFO]. В судове засідання позивачка не з'явилася, але надала заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позові, просить їх задовольнити . В судове засідання відповідачка [PERSON], яка представляє свої інтереси та інтереси сина - [PERSON], [INFO], не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином. В судове засідання представник виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області не з'явився, але міський голова надав заяву з проханням розглянути справу у відсутності представника міської ради, проти задоволення позову не заперечує. Суд, оглянувши матеріали справи, вважає можливим,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що на підставі договорів купівлі- продажу від 09.07.1992р. і від 04.12.1996р. він є власником будинку по [ADDRESS]. 24.11.2010р. з його дозволу зареєструвався і став проживати [PERSON], який одружився з його дочкою і остання також проживає за вказаною адресою. В серпні 2013р. [PERSON] залишив місце проживання у зв'язку з розірванням шлюбу і проживає в [ADDRESS] та працює у м. Хмельницькому. Тому, він просить суд визнати [PERSON],[INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], внаслідок його відсутності понад шість місяців в зв'язку з переїздом на інше місце проживання, та примусово зняти його з реєстрації. В судовому засіданні він вимоги підтримав з наведених в заяві підстав, не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв. Розгляд справи проведено в порядку ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача і дослідивши обставини справи суд вважає, що вимоги не підлягають задоволенню. Спір по встановлених правовідносинах суд вирішує по ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України, відповідно до яких, в судовому порядку провадиться визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад шість місяців і члена сім'ї власника житла - понад один рік. В судовому засіданні встановлено, що відповідач був зареєстрований і проживав у будинку позивача з листопада 2010року у зв'язку з реєстрацією шлюбу з дочкою останнього і вони проживали разом однією сім'єю, тобто відповідач проживав на правах члена сім'ї позивача. Позивач у судовому засіданні пояснив, що відповідач не проживає у його будинку з серпня 2013року і його пояснення підтверджуються обґрунтуванням вимог у позовній заяві, актом обстеження матеріально - побутових умов життя від 13.07.12 р. № 268, в якому зафіксовано, що відповідач зареєстрований в [ADDRESS], але фактично не проживає за вказаною адресою з серпня 2013року по даний час. Згідно договорів купівлі-продажу від 09.07.1992р. і від 04.12.1996р. позивач є власником будинку по [ADDRESS] і з домової книжки вбачається, що до складу його сім'ї входить відповідач. Отже, на день розгляду даної справи відповідач, будучи членом сім'ї позивача, не проживає у будинку останнього з серпня 2013року, тобто відсутній менше одного року і тому, суд приходить до висновку, що вимоги не доведені і в позові слід відмовити. На підставі наведеного, ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що на підставі договору дарування від 01 вересня 2004року вона є власником будинку № 4 в смт. Летичів, вул. Степана Руданського, Хмельницької області. Посилаючись на те, що колишній її чоловік [PERSON] зареєстрований у будинку але з 2000року у ньому не проживає, а проживає без реєстрації в смт. Вовковинці, провулок Яблуневий, 4, Деражнянського району Хмельницької області та 29.09.2014року вони розірвали шлюб, вона просить суд визнати його особою, що втратила право користування жилим приміщенням вищеозначеним її будинком. В судове засідання представник позивача заявив про розгляд справи за його відсутності, вимоги задовольнити, не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідача повідомлено шляхом вручення повістки його батькам, які при врученні відмовилися в її отриманні, у звязку з перебуванням відповідача в Португалії. Розгляд справи проведено на підставі наявних матеріалів, в порядку ст. 224 ЦПК України, яка передбачає заочний розгляд справи, якщо відповідач не зявився в судове засідання та не заявив про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані судом неповажними, та відповідно до ст. 197 ЦПК України, - без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши обставини справи суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Спір по встановлених правовідносинах суд вирішує по ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України, відповідно до яких, в судовому порядку провадиться визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад шість місяців і члена сімї власника житла понад один рік. [PERSON] № 4949580 від 05.10.2004року про реєстрацію права власності на нерухоме майно власником будинку № 4 по вул. Руданського в смт. Летичів Хмельницької області є [PERSON] на підставі договору дарування від 01.09.2004року. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у звязку з чим він був зареєстрований і проживав з позивачкою у її будинку як член сімї. У 2000році вони припинили сумісне проживання і він залишив її будинок, а 29 вересня 2014року вони офіційно розірвали шлюб, що підтверджується рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 29.09.2014року). [PERSON] довідки Летичіської селищної ради від 11.11.2015року № 5682, [PERSON] зареєстрований в [INFO], але за вищевказаною адресою не проживає з 2000року. Про наявність даної справи у суді відповідачу відомо із спілкування з сином [PERSON], але будь-яких спростувань щодо заявлених вимог він суду не надав. Отже, є доведеним, що [PERSON] не проживає у належному [PERSON] будинку по вул. Руданського № 4 в смт. Летичів понад один рік, що є обставиною для визнання його особою, яка втратила право користування жилим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України. На підставі наведеного, ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що на підставі договору дарування від 10 липня 2000року зареєстрованому в реєстрі за № 1087, він є власником житлового будинку № 8 по вул.. Тропініна в смт. Летичів Хмельницької області. Посилаючись на те, що в даному будинку крім нього зареєстрована його колишня дружина [PERSON], яка 24.02.2014року залишила місце реєстрації та переїхала проживати за іншою адресою, а 08.08.2014року згідно рішення Летичівського районного суду шлюб між ними розірвано, [PERSON] просить суд визнати її особою, що втратила право користування житловим будинком № 8 по вул.. Тропініна в смт.Летичів Хмельницької області. В судове засідання сторони заявили про розгляд справи за їх відсутності, вимоги задовольнити. Розгляд справи проведено на підставі наявних матеріалів, в порядку ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши обставини справи суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Спір по встановлених правовідносинах суд вирішує по ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України, відповідно до яких, в судовому порядку провадиться визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад шість місяців і члена сімї власника житла понад один рік. Враховуючи, що [PERSON] позов визнала і судом встановлено, що його визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому приходить до висновку за можливе прийняти визнання нею позову та ухвалити рішення про задоволення позову і визнати її особою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком № 8 по вул. Тропініна, в смт. Летичів Хмельницької області. На підставі наведеного, ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що на підставі договору дарування вона є власником будинку в [ADDRESS]. З дозволу попереднього власника у будинку зареєстровані: 09.01.2001р. -[PERSON], 27.12.2002р. - [PERSON], 12.05.2006р. - [PERSON]. Оскільки вказані особи більше 10 років в будинку не проживають, крім того, [PERSON] та [PERSON], використовуючи місце своєї реєстрації, оформляють договори позики, при цьому, не виконують їх в частині своєчасного погашення боргу, що породжує численні звернення кредиторів за місцем знаходження її будинку та створює нестерпні умови для проживання, [PERSON] просить суд визнати [PERSON],[INFO]., [PERSON],[INFO]., гр. України, [PERSON],[INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS]. В судове засідання сторони заявили про розгляд справи за їх відсутності, вимоги задоволити. Розгляд справи проведено в порядку ст. 197 ЦПК України, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши обставини справи суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Спір по встановлених правовідносинах суд вирішує по ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України, відповідно до яких, в судовому порядку провадиться визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад шість місяців і члена сім'ї власника житла - понад один рік. Договором дарування житлового будинку від 10.12.07року, посвідченим приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу [PERSON], підтверджується, що [PERSON],1930р.н., передала безоплатно у власність (дарунок) [PERSON] житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS], який на момент укладення договору не проданий, не подарований, не відчужений іншим способом, не заставлений, в спорі, під забороною (арештом), в податковій заставі не перебуває, прав щодо нього у третіх осіб немає , і, згідно з витягом з Реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно 12.12.07р., [PERSON] є власником даного домоволодіння. Відповідачі близько 10років не проживають по [ADDRESS] і тому, визнання ними позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що дає можливість суду прийняти визнання ними позовних вимог і задовольнити їх. На підставі наведеного,

Outcome: approved