Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 8551 грн. 29 коп. за період з 01 травня 2012 року по 30 квітня 2015 року. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 листопада 2015 року позов ПАТ «Облтеплокомуненерго» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість по оплаті послуг з теплозабезпечення та гаряче водопостачання по 803 грн. 04 коп. з кожного. Не погоджуючись з даним рішенням представник ПАТ «Облтеплокомуненерго» звернувся до суду с апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачі самовільно відключились від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, що заборонено законом і не є підставою для ненарахування платежів за надані послуги. Крім того, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води судом стягнута в повному обсязі, хоча згідно нормативно-правових актів та проектної конструкції системи централізованого опалення, отримання послуги з централізованого постачання гарячої води неможливо без підключення до системи централізованого опалення. Також апелянт вважає, що судом неправомірно було стягнуто заборгованість лише з [PERSON] та [PERSON], а відмовлено у стягненні боргу з [PERSON] Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Облтеплокомуненерго», суд першої інстанції виходив з того, що 10 жовтня 2012 року [PERSON] подав письмову заяву до ПАТ «Облтеплокомуненерго» про відсутність централізованого опалення в квартирі та просив не нараховувати послуги за опалення, проте позивачем здійснювалося нарахування вказаної послуги, а тому суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, а саме за період з 01 травня 2012 року по 01 жовтня 2012 року в розмірі 1059 грн. 50 коп. та послуг з централізованого постачання гарячої води в повному обсязі в сумі 546 грн. 57 коп., а всього на загальну суму 1606 грн. 07 коп., що підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON], які є співвласниками вказаної квартири. Однак, з таким висновком не погоджується колегія суддів апеляційного суду. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Проте таким вимогам рішення суду не відповідає. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом першої інстанції встановлено, що згідно п.4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ПАТ «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для субєктів усіх форм власності, у тому числі і за адресою: м.Чернігів, вул.50 років СРСР, 2/35. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 3 жовтня 2007 року, споживач зобовязаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги відповідно до умов Договору. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилалися на те, що вони тривалий час не отримують від ПАТ «Облтеплокомуненерго» послуг з централізованого опалення та підтверджують, що батареї демонтував [PERSON] самовільно, про що вони повідомляли позивача та просили провести перевірку з даного факту і сподівались на усунення порушень, здійснених [PERSON] В травні 2011 року позивач повідомив їх, що власнику квартири [PERSON] неодноразово розяснювалось те, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється, а стосовно відновлення систем теплопостачання їм порекомендували звертись до ОЖБК. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] вважають, що [PERSON] має нести повну відповідальність самостійно. Висновки суду про те, що ПАТ «Облтеплокомуненерго» не надавало [PERSON] передбачених законом послуг з теплопостачання матеріалами справи та належними доказами не підтвердились. Відповідачі не сплачують за опалення, внаслідок чого за період з 01 травня 2012 року по 30 квітня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 8551 грн. 29 коп., що підтверджується розрахунком наданим ПАТ «Облтеплокомуненерго» (а.с.4). Розрахунок суми заборгованості відповідачем в порушення приписів ст.60 ЦПК України в належний спосіб не спростовано. Згідно ч.3 п.5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 08.10.1992 року №572, власник, наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. У відповідності до п.6 ч. 1 ст. ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.6 ст.26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. У відповідності до п.п. 24, 25 Постанови КМ України від 21 липня 2005 р. N 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Враховуючи, що відключення від мережі централізованого опалення здійснене [PERSON] самовільно, без дотримання встановленого порядку відключення, передбаченого Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінбуду від 22.11.2005 р. №4 - відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є споживачами наданих позивачем послуг та зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Оскільки пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, визначено, що розрахунковим періодом для оплати відповідних послуг є календарний місяць, а плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, отже, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 01.05.2012 року, а з заявою про видачу судового наказу звертався 04.06.2015 року, позивачем не пропущено строку позовної давності з позовних вимог, про застосування якого відповідачі звертались у запереченнях на позовну заяву. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову повністю. Відповідно до правил ст.88 ЦПК України, оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і задовольняє позов, слід провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, а саме стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на їх відшкодування по 170 грн. 52 коп. з кожного (243 грн. 60 коп. (судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції) + 267 грн. 96 коп. (судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції) : 3).

Outcome: approved