Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення авансу звернувся [PERSON] . В обґрунтування позову, позивач зазначає, що у травні 2012 року він домовився з [PERSON] про купівлю обладнання: сушки та пресу за ціною 230 000,00 гривень. 25.05.2012 року [PERSON] отримав завдаток у кількості 10 000 доларів США від нього. Крім того 10.09.2012 року [PERSON] отримав ще 1000 США доларів завдатку. 13.10.2012 року [PERSON] отримав 8000 США доларів завдатку. Таким чином [PERSON] отримав 19000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20.02.2014 становить 166 918 гривень 80 копійок. Договір купівлі-продажу обладнання між ними так і не був укладений. Оскільки, договір купівлі-продажу між сторонами у встановленому законом порядку укладено не було, то передані ним кошти в сумі 19000дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20.02.2014 становить 166 918 гривень 80 копійок є авансом та підлягають поверненню. 11.02.2014 роду відповідачу була направлена вимога про повернення отриманих коштів у якій він просив повернути [PERSON] отримані кошти на протязі семиденного терміну . Однак, дана вимога була проігнорована відповідачем, а отримані ним кошти неповернуті. Відтак він змушений звертатися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові, просить суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аванс у розмірі 19 000 (дев'ятнадцять тисяч) доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20.02.2014 становить 166 918 (сто шістдесят шість тисяч дев'ятсот вісімнадцять) гривень 80 копійок. Відповідач [PERSON] та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просять суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на письмові заперечення. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що дійсно між ним та позивачем по справі було домовлено про майбутній продаж лінії по виготовленню паливних брикетів: сушильний комплекс (піч, сушильний барабан, вентилятор, циклон та шнек подачі тирси на прес) та прес марки RUF440. В рахунок передоплати ним було отримано від [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 19 000 доларів США. Разом з тим домовленість між сторонами у справі відбувалася не як між фізичними особами, а як між керівниками юридичних осіб. Зазначає, що грошові кошти, отримані ним від [PERSON] відповідно 25.05.2012р., 10.09.2012р. та 13.10.2012р. в ті ж дні були оприбутковані через касу ТОВ «Грагоміда» в національній валюті в загальній сумі 153 947 грн. (по курсу НБУ на день зарахування коштів). А тому вважає, що оскільки спірні відносини виникли між юридичними особами, то даний спір відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України повинен розглядатися лише в порядку господарського судочинства, і на цій підставі суд своєю ухвалою має закрити провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши долучені надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Сукупністю досліджених доказів встановлено, що [PERSON] домовлявся з [PERSON] про купівлю обладнання: сушки та пресу за ціною 230 000,00 (двісті тридцять тисяч) гривень. 25.05.2012 року відповідач [PERSON] отримав завдаток у кількості 10 000 доларів США від позивача [PERSON] Дана обставина підтверджується оглянутою та дослідженою в судовому засіданні розпискою відповідача [PERSON] від 25.05.2012 року. Крім того , 10.09.2012 року відповідач [PERSON] отримав ще 1000 США доларів завдатку від позивача [PERSON] , що також було підтверджено розпискою. Також , 13.10.2012 року відповідач [PERSON] отримав 8000 США доларів завдатку від позивача [PERSON] що також підтверджується розпискою. Таким чином, відповідач отримав 19 000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20.02.2014 становить 166 918 (сто шістдесят шість тисяч дев'ятсот вісімнадцять) гривень 80 копійок. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено сторонами, договір купівлі-продажу обладнання між позивачем та відповідачем так і не був укладений. Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Крім того відповідно до Рішення Верховного Суду України від 18 лютого 2009 року унесення завдатку як способу виконання зобов'язання може бути лише у випадку наявності зобов'язання, яке мало б випливати з договору купівлі-продажу обладнання. Відповідно до постанови судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 оскільки договору, який би за свою формою та змістом відповідав вимогам закону між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією із сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. З огляду на зазначене та положення статей 546, 548 ЦК України внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності дійсного зобов'язання, яке б мало випливати із договору, укладеного між сторонами. Судом встановлено, що 11.02.2014 роду відповідачу була направлена вимога про повернення отриманих коштів у якій позивач просив повернути отримані кошти на протязі семиденного терміну Однак, дана вимога була проігнорована відповідачем, а отримані ним кошти неповернуті. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки, договір купівлі-продажу між сторонами у встановленому законом порядку укладено не було, то передані позивачем кошти в сумі 19000 (дев'ятнадцять тисяч) дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20.02.2014 становить 166 918 (сто шістдесят шість тисяч дев'ятсот вісімнадцять) гривень 80 копійок є авансом та підлягають поверненню. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги доведені належними, допустимими доказами в справі, обґрунтовані у відповідності до положень чинного законодавства. Оскільки рішення постановлено на користь позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір. На підставі вищевикладеного ст.ст. 570 ЦК України, рішення Верховного Суду України від 18 лютого 2009 року, постанови судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі,№ 6-176цс12,

Outcome: approved