Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Військової прокуратури Полтавського гарнізону Центрального регіону України, Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття арешту, в якому позивачі просять зняти арешт з квартири [ADDRESS] , що накладений помічником прокурора військової прокуратури Полтавського гарнізону в рамках кримінальної справи №09407018 відносно [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.1, 3 ст.358 КК України. Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо арешту на квартиру [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяви, в яких просили проводити розгляд справи без їх участі, зазначили, що позов підтримують, просять задовольнити у повному обсязі. Від відповідача - Військової прокуратури Полтавського гарнізону Центрального регіону України - до суду надійшла заява, в якій він не заперечував провести судове засідання без його участі, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) до суду надійшов відзив на позовну заяву, при вирішенні даної справи представник покладається на розсуд суду, просив розгляд даної справи провести без участі їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 14.05.1998 року належить квартира [ADDRESS] (а.с.20). [PERSON] звернулась з запитом до військової прокуратури Полтавського гарнізону. З відповіді на запит наданої військовою прокуратурою Полтавського гарнізону від 20.09.2017 року встановлено, що у період з 24.12.2009 року по 28.01.2010 року в провадженні військової прокуратури Полтавського гарнізону перебувала кримінальна справа №09407018 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190,ч. 1, 3 ст.358 КК України. Арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON] накладено у зв`язку розслідуванням вказаної кримінальної справи № 09407018 з метою забезпечення цивільного позову. Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.04.2021 року за №252842516, містить тип обтяження - арешт нерухомого майна, за реєстраційним № 9482043 від 03.02.2010 року реєстратором Полтавської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2009 року (справа №1-734/09) звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.3 ст.358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Провадження в справі закрито. Цивільний позов управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві залишено без розгляду. (а.с.23-24). Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2010 року ( справа 32-4421/10) позов військового прокурора Полтавського гарнізону було задоволено у повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь управління Пенсійного фонду України Октябрського району м. Полтави грошові кошти на відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненням нею злочинів у сумі 14 785, 79 грн. (а.с.25-27). Відповідно до виконавчого листа 2-4421/10 від 27 вересня 2010 року виданого Октябрським районним судом м.Полтави з [PERSON] стягнуто суму відшкодувань 14785,79 грн. які в повному обсязі сплачено шляхом відповідних відрахувань з пенсії [PERSON] (а.с.28-29). В травні 2020 року позивачі звертались до Октябрського районного суду м. Полтави щодо знаття арешту у порядку ст.174 КПК України, яка повернута як така, що не підлягає розгляду у порядку кримінального судочинства. Крім того, згідно відзиву Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) повідомляє, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 26525215, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-4421/10 від 01.04.2011 р. виданого Октябрським районним судом м.Полтави, про стягнення з [PERSON] на користь УПФУ Октябрського району заборгованості на загальну суму 14785,79 грн. Згідно даних АСВП-спецрозділ виконавче провадження 04.06.2014 р. закінчено на підставі п.8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», борг погашено в повному обсязі, згідно листа з ПФУ від 22.05.2014 р. № 1583/04-01-61/03. Постанова про закінчення виконавчого провадження направлена сторонам виконавчого провадження та до органу, що видав виконавчий документ. Виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 23.01.2018 р. № п/п 1638. Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо боржника [PERSON] від 21.09.2021 р. Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) 25.10.2016 р. припинено всі обтяження стосовно боржника в межах ВП№ 26525215 у зв`язку з повним, фактичним виконанням рішення суду. В зв`язку з вищевикладеним відпали підстави для застосування арешту майна. Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно [PERSON] , зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства/ судом, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Правова природа арешту майна не змінилася з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Відповідно частини четверної статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Проте, закриваючи провадження у кримінальній справі відносно [PERSON] Октябрським районним судом м. Полтави не було вирішено питання про зняття арешту з майна. Арешт на квартиру [ADDRESS] залишається і на даний час, що порушує права власників квартири на володіння та розпорядження власністю. Згідно зі статтею 174 нині чинного КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, КПК України не передбачає. КПК України 1960 року, так само як і чинний КПК України, не передбачає застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у припиненій кримінальній справі. Суд кримінальної юрисдикції компетентний розглядати цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії (частина перша статті 28 КПК України 1960 року). Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року (справа № 643/3614/17) та від 15.05.2019 року (справа № 372/2904/17-ц). Як зазначено у Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З урахуванням вищевикладеного, позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Військової прокуратури Полтавського гарнізону Центрального регіону України, Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття арешту підлягає задоволенню.

Outcome: approved