Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу. В обґрунтування позову повноважний представник сторони позивача вказує, що 20 січня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна», [PERSON] та [PERSON], був укладений договір про фінансовий лізинг за №00004214, відповідно до умов якого лізингодавець ТОВ «Порше Лізинг Україна» - зобов'язався передати у розпорядження [PERSON] об'єкт лізингу - транспортний засіб типу «Audi A4 Allroad 2.0 TFS Quattro 155 KW», 2011 року виробництва, лізингоодержувач [PERSON] - зобов'язалась прийняти об'єкт лізингу та виплатити суму коштів за договором шляхом здійснення лізингових платежів в строки та в порядку, що встановлені договором, а поручитель [PERSON] - бере на себе прямі зобов'язання відповідати перед лізингодавцем ТОВ «Порше Лізинг Україна» по зобов'язанням лізингоодержувача [PERSON] Однак як зазначає представник товариства, не зважаючи на взяті на себе зобов'язання, [PERSON] в порушення умов укладеного договору суму грошових коштів не виплатила, у зв'язку з чим товариство звернулось з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про солідарне стягнення з боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] суми заборгованості за договором про фінансовий лізинг в загальному розмірі 464825,45 гривень ти витребувати транспортний засіб типу «Audi A4 Allroad 2.0 TFS Quattro 155 KW», 2011 року виробництва, з незаконного володіння [PERSON] та повернути його ТОВ «Порше Лізинг Україна». Представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» у відкрите судове засідання не з'явився, товариство повідомлялось судом про розгляд даної цивільної справи, але від представника товариства надходила заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але представник особи брав участь у засіданнях по справі, заперечував проти задоволення позову. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, проаналізувавши відповідні арифметичні розрахунки, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову банку - виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 20 січня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна», [PERSON] та [PERSON], був укладений договір про фінансовий лізинг за №00004214, відповідно до умов якого лізингодавець ТОВ «Порше Лізинг Україна» - зобов'язався передати у розпорядження [PERSON] об'єкт лізингу - транспортний засіб типу «Audi A4 Allroad 2.0 TFS Quattro 155 KW», 2011 року виробництва, лізингоодержувач [PERSON] - зобов'язалась прийняти об'єкт лізингу та виплатити суму коштів за договором шляхом здійснення лізингових платежів в строки та в порядку, що встановлені договором, а поручитель [PERSON] - бере на себе прямі зобов'язання відповідати перед лізингодавцем ТОВ «Порше Лізинг Україна» по зобов'язанням лізингоодержувача [PERSON] Проте як свідчив представник товариства, в порушення вимог укладеного договору, відповідач [PERSON] умови договору не виконує, кредит не повертає, проценти не сплачує. Надаючи правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, судом зазначається, що в силу ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли лізингові правовідносини. Однак відповідач [PERSON] не виконує відповідного грошового зобов'язання та припинила здійснення лізингових платежів. Згідно ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Виходячи з положень укладеного договору, боржник [PERSON] зобов'язалась здійснювати лізингові платежі протягом 60 місяців. Однак як погодили сторони, у разі прострочення виплати лізингових платежів зобов'язання за договором може бути достроково припинено. Як встановлює ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що лізингоодержувач [PERSON] прострочила виконання зобов'язання з оплати лізингових платежів. Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 546 ч.ч.1,2 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Матеріали справи свідчать, що належне виконання позичальником грошового зобов'язання за договором було забезпечено зокрема неустойкою, порукою. Однак у зв'язку із запереченнями сторони відповідача [PERSON] проти заявленого позову та самого факту укладення і підписання з його сторони договору від 20 січня 2012 року, ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 12 січня 2016 року було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання стосовно виконання підписів у договорі про фінансовий лізинг №00004214 від 20 січня 2012 року [PERSON] чи іншою особою. Згідно висновку експерта №17/51 судово-почеркознавчої експертизи, складеного 17 лютого 2017 року судовим експертом КВ ОНДІСЕ Міністерства юстиції України [PERSON], підписи від імені [PERSON] у договорі про фінансовий лізинг №00004214 від 20 січня 2012 року, який міститься в графі «Підпис та печатка Поручителя»; у додатку до Договору про фінансовий лізинг №00004214 від 20 січня 2012 року «Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу», які містяться на перших 10-ти аркушах в графах «Поручитель» та на 11-му аркуші в графі «Поручитель Підпис та печатка Поручителя»; у додатку до Договору про фінансовий лізинг №00004214 від 20 січня 2012 року «Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування)», які містяться на перших 3-х аркушах в графах «Поручитель» та на 4-му аркуші в графі «Поручитель Підпис та печатка Поручителя», виконані не самим [PERSON], а іншою особою. Як наводить ст. 202 ч.ч.1,2 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст. 203 ч.ч.1,2,3,4,5 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вказує ст. 215 ч.ч.1,2,3 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Водночас, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ураховуючи викладене, суд встановив, що договорі про фінансовий лізинг №00004214 від 20 січня 2012 року безпосередньо [PERSON] не підписувався. Даний факт цілком виключає наявність в діях особи відповідного волевиявлення, направленого на укладення цього договору, та бажання настання пов'язаних із ним правових наслідків. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог, що заявлені до поручителя боржника - [PERSON] В силу ст. 533 ч.ч.1,2 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Тобто, зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин й виходячи із умов укладеного договору, суд дійшов наступного висновку. Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості по договору станом на 18 листопада 2013 року, згідно якого заборгованість [PERSON] складає 464825,45 гривень, з яких: основна сума заборгованості - 47854,29 гривень, збитки - 409896,67 гривень, штраф - 1304,96 гривень, пеня 2962,72 гривень, три проценти річних - 888,82 гривень, проценти за користування чужими грошовими коштами - 1917,99 гривень. З приведеного вище аналізу досліджених судом відомостей сукупно випливає, що існує законне підґрунтя для часткового задоволення вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» та стягнення з боржника [PERSON] заявленої грошової суми. Як зазначалось, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених законом (ст. 806 ЦК України). Згідно ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. У зв'язку із висновком про припинення укладеного між сторонами договору і обираючи при цьому дієвий механізм відновлення порушених майнових прав позивача, суд вбачає обґрунтованим витребувати з володіння [PERSON] транспортний засіб типу «Audi A4 Allroad 2.0 TFS Quattro 155 KW», 2011 року виробництва, який належить ТОВ «Порше Лізинг Україна» на праві власності. Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, у зв'язку із задоволенням вимог, заявлених до [PERSON] та відмовою в позові до [PERSON], суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» суму оплаченого судового збору у загальному розмірі 3441,00 + 121,80 = 3562,80 гривень.

Outcome: partial