Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, зняття з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримали, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]; зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] та стягнути на користь позивача понесені судові витрати по справі. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнали та просять суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради не з'явився, однак подав до суду письмове клопотання у якому просив провести розгляд справи за відсутності уповноваженого представника. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про право власності на житло виданим 03 червня 1993 року Західелеваторагроспецбуд, пересувна механізована колона №338 з якого вбачається, що квартира, яка знаходиться в [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON]. Дублікат виданий згідно наказу УЖКГ №76/01 від 14 лютого 2003 року. З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право на спадщину за законом від 7 травня 2003 року, посвідченого [PERSON] державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №2-146 вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON], яка померла [INFO] є чоловік [PERSON] та син [PERSON], які проживають в [ADDRESS] спадкують в рівних долях кожен. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається з: 1/3 (однієї третьої) частини квартири [ADDRESS], яка належить померлій на підставі дубліката свідоцтва про право власності, виданого Західелеваторагроспецбудом, пересувною механізованою колоною 03 червня 1993 року, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно в книзі 45, номер запису 83-8708; грошові вклади; прості іменні акції ВАТ «Адінол». 06 жовтня 2007 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб. З дослідженого в судовому засіданні витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП Рівненське МБТІ №21004064 від 21 листопада 2008 року вбачається, що квартира за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину [NUMBER] / 07.05.2003 / Перша Рівненська державна нотаріальна контора на праві приватної спільної часткової власності по 1/6 частці. 8 липня 2016 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Мечкало О.В., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №1247, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, рухоме і не рухоме, де б воно не знаходилося, з чого б не складалося, все те, на що він претендуватиме на день смерті за законом, він заповів [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим [INFO] Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з якого вбачається, що [PERSON] помер [INFO], про що складено відповідний актовий запис №1246. З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 березня 2017 року посвідченого Сергатюк О.В., державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори та зареєстрованої в реєстрі за №5-79 вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого Мечкало О.В., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу 08 липня 2016 року, зареєстрованого у реєстрі за №1247, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON], [INFO], який помер [INFO] є його син [PERSON]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з: Ѕ частки квартири [ADDRESS] Тобто, позивач [PERSON] є одноособовим власником квартири [ADDRESS]. За час перебування у шлюбі позивача та відповідача, остання з дозволу батька позивача була зареєстрована у вищевказаній квартирі. Дана обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні Будинковою книгою для прописки громадян, проживаючих у [ADDRESS]. Як пояснив в судовому засіданні позивач, у 2010 році відповідач виїхала з спірної квартири та забрала всі свої речі, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні актами від 10 лютого 2016 року, 03 березня 2016 року, 22 квітня 2016 року. З дослідженого в судовому засіданні рішення Рівненського міського суду №569/15266/15-ц від 04 березня 2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім»ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати укладати інші не заборонені законом угоди. Аналіз вищенаведених правових норм дає суду підстави для висновку про те що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є та перебувати при цьому у родинних відносинах (бути членом сім'ї). Щодо проживання відповідачки в спірній квартирі, судом встановлено, що жодних домовленостей між відповідачем та позивачем, як власником квартири немає. Крім того цього не бажає і відповідач, оскільки саме вона звернулась у листопаді 2015 року до Рівненського міського суду з позовом про розірвання шлюбу, зокрема з тих підстав, що спільне життя з позивачем не склалось і між ними відсутні спільні погляди на сімейне життя. Тобто, відповідач не являється ні власником житла, ні членом сім'ї позивача у власності якого перебуває спірна квартира та не проживає у ній понад один рік, не має правових підстав для реєстрації у спірній квартирі. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не являється ні власником житла, ні членом сім'ї позивача у власності якого перебуває спірна квартира, не проживає у ній понад один рік, тому не має правових підстав для реєстрації у квартирі, коштів на сплату комунальних послуг відповідач позивачу не надає, у добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку не бажає, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними не спростованими відповідачем та її представником, а до пояснень відповідача в тій частині, що між нею та батьком позивача була усна домовленістю про її проживання у спірній квартирі суд відноситься критично, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували дані обставини відповідач та її представник суду не надали. Тому, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1102,40 грн. згідно квитанції, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved