Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

В поданому позові позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача заборгованості за надання комунальних послуг за період з квітня 2012 року по квітень 2016 року у сумі 3240, 95грн. та судові витрати у сумі 1378грн. В обґрунтування поданого позову, позивач зазначив, що відповідач являється співвласником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира перебуває на утриманні позивача - Комунального підприємства госпрозрахункове житлово-комунальне підприємство «Прогрес» (КП ГЖКП «Прогрес»). В позові позивач посилається на те, що відповідач за період з квітня 2012 року по квітень 2016 року неналежним чином виконував обов'язки по сплаті отриманих послуг з утримання будинків та прибудинкової території і тому станом на 01.05.2016 року за боржником утворилась заборгованість у сумі 3240,95 грн. Під час перебування даного позову на розгляді у суді, позивач уточнив свої вимоги, стосовно суми заборгованості, зазначивши, що відповідач також не сплачує за комунальні послуги з утримання будинків та прибудинкової території і тому станом на 01.11.2016 року за боржником утворилась заборгованість у сумі 4200,23 грн. При цьому позивач зазначив, що він звертався до суду із заявою про видачу судового наказу з приводу стягнення зазначеної заборгованості, але ухвалою суду від 04.07.2016 року у видачі судового наказу було відмовлено. Відповідач не визнав позов, надав суду письмові заперечення, в яких просить застосувати строк позовної давності і з приводу цього відповідач зазначає, що у межах позовної давності підлягають розгляду вимоги позивача за період з 19.07.2013р. по 19.07.2016р.( день звернення позивача до суду) . В наданому запереченні відповідач зазначає, що зазначена квартира знаходиться у спільній часткові власності його та гр. [PERSON] ( по ? на кожного) і він є співласником власником ? частини квартири за адресою: [ADDRESS] тому зазначає, що оплата за комунальні послуги повинні нараховуватись та сплачуватись солідарно, а позивач вимагає сплати нарахованих коштів тільки із відповідача і позивач не пропонував йому укласти відповідний договір, передбачений законодавством. При цьому відповідач у наданих запереченнях зазначає, що позивач не в повному обсязі надає комунальні послуги, за які нараховується оплата (саме послуги з утримання будинків та прибудинкової території - вивіз та утилізація побутового сміття, прибирання прибудинкових територій, дератизація, освітлення сходових клітин, ремонт покрівлі, ремонт сходових майданчиків, часткова заміна водопроводів, технічне обслуговування інженерних ліній і конструктивних елементів будинку № 42 по кварталу Цуприка ). Також відповідач зазначає, що Рішення Виконкому Тошківської селищної ради №2 від 25.01.2011 року, на яке посилається позивач як на підставу нарахування суми заборгованості за вищевказані комунальні послуги і було встановлено тарифи за послуги, що надаються відповідачем у розмірі 1,45грн., - було визнано незаконним рішенням Первомайського міського суду від 11.06.2012 року. В подальшому це рішення переглядалось апеляційною інстанцією, та касаційною інстанцією. В результаті перегляду зазначеного рішення - Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.05.2014 року рішення Первомайського міського суду про визнання рішення виконкому Тошківської селищної ради № 2 від 25.01.2011 року - залишено в силі і тому відповідач вважає, що здійснення нарахування за вищезазначені комунальні послуги за обслуговування квартири, розташованій за адресою: [ADDRESS] за тарифом 1,45 грн. - є незаконним. . В наданому запереченні відповідач просить застосувати при розгляді даного позову строки позовної давності, у задоволенні позовних вимог відмовити . Також відповідач подав зустрічний позов до позивача про здійснення відповідного перерахунку та стягнення моральної шкоди. У зустрічному позові відповідач зазначає, що у зв'язку з визнанням незаконним рішення про встановлення тарифів № 2 від 25.01.2011 року, яким одночасно було скасовано рішення Виконавчого комітету Тошківської селищної ради №111 від 17.11.2008р., яким встановлено тариф 0,72грн. за 1кв.м, зазначене рішення №111 знову набуло сили, тобто тариф знову став 0,72грн. за 1кв.м, але не дивлячись на те, що рішення Виконкому Тошківської селищної ради №2 від 25.01.2011 р. було визнано у судовому порядку незаконним, КП ГЖКП «Прогрес» не виконує рішення суду. Посилаючись на вищезазначені обставини [PERSON] у зустрічному позові просить суд визнати нарахування КП ГЖКП «Прогрес» плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за тарифами, що визначені рішенням Виконкому Тошківської селищної ради №2 від 25.01.2011 року порушенням права споживача, зобов'язати здійснити йому перерахунок нарахованих коштів за послуги з утримання будинку та прибудинкової території виходячи з тарифу, встановленого рішенням Виконавчого комітету Тошківської селищної ради №111 від 17.11.2008р., тобто 0,72грн. За кВ.м. з 25.01.2011 року по дату винесення рішення суду, та стягнути з КП ГЖКП «Прогрес» на його користь суму 5000грн. у якості відшкодування моральної шкоди викликаної порушенням права споживача. На уточнену позовну заяву відповідач також надав заперечення, в якому просив залишити без розгляду вимоги позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2016 по жовтень 2016 року, посилаючись на те,що позивач не звертався до суду із цими вимогами в порядку наказного провадження, в іншій частині також просить застосувати межі позовної давності. До початку судового засідання представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву про уточнення позовних вимог про стягнення із відповідача заборгованості за надання комунальних послуг за період з квітня 2012 року по жовтень 2016 року у сумі 4200, 23грн. та судові витрати у сумі 1378грн, просив задовольнити позов. Відповідач також до початку судового засідання надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в поданій заяві просив відмовити у задоволенні позову та просив задовольнити його зустрічний позов. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов Комунального підприємства ГЖКП «Прогрес» не підлягає задоволенню , а зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Так, згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши письмові матеріали справи, судом були встановлені наступні фактичні обставини. Предметом даного судового розгляду за позовом позивача являється питання сплати комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, за зустрічним позовом відповідача - питання правомірності тарифів за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 214 ЦПК України до даних правовідносин необхідно застосувати норми житлово-комунального законодавство та положення цивільного кодексу України. З позовної заяви вбачається, що відповідач являється співвласником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження цього до позову позивач додає копію з реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого вбачається,що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] знаходиться у спільній приватній часткові власності громадян : [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). В позові зазначено, що утримання та експлуатацію зазначеного будинку № 28 здійснює позивач. Це не заперечується сторонами. В позові не зазначено чи укладений між сторонами відповідний договір. Розглядаючи позовні вимоги позивача , суд зазначає наступне. Фактично відповідач звичайно має обов»язок перед позивачем на оплату послуг за утримання житлового будинку, в яком він має у власності житло та прибудинкової території в розумінні положень ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» навіть без наявності відповідного договору, оскільки відповідач фактично користується такими комунальними послугами, тому що його квартира розташована у житловому будинку, що перебуває на утриманні позивача і при цьому суд не розглядає питання щодо якості надання таких послуг. Також, враховуючи вимоги ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» в частини того, що обов'язок і позивача і відповідача щодо укладання договору на надання житлово-комунальних послуг є двостороннім - суд звертає увагу на те, що позивачем на зазначено, чи готувався і пропонувався для укладання відповідачу відповідний договір на надання житлово-комунальних послуг, що є обов'язком , згідно ст.21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» для виконавця послуг (позивача). Однак, при цьому, суд зазначає, що з позовної заяви вбачається, що нарахування оплати за послуги з утримання житлових будинків та прибудинкової території здійснюється за тарифами затвердженими рішеннями виконавчого комітету Тошківськї селищної ради: - від 03.05.2007р. № 11\\3, від 17.11.2008р. № 111, від 25.01.2011р. № 2, від 12.04.2016р. № 7. Про те, суд звертає увагу, що згідно позовних вимог ( з урахуванням уточненої заяви від 02.11.2016р ) позивач зазначає, що відповідач має заборгованість за період з квітня 2012року по жовтень 2016року. При цьому позивач не зазначає, з чого утворилась саме зазначена загальна сума позову 4200грн. При тім, суд з доданого до первісного позову копії особового рахунку на ім»я [PERSON] вбачає, - що за період з 10.03.2011р по 21.04.2016р. оплата за комунальні послуги становить 98 грн., а за період з 22.04.2016р по 31.04.2016р оплата за комунальні послуги становить 107 грн.(а.с.4) В даному особовому рахунку зазначено, що відповідачу нараховані за період з червня 2012р. по квітень 2016 р оплату у сумі щомісячно по 98грн., за квітень 2016р у сумі 107грн. Але ж з доданого до уточненого позову копії особового рахунку на ім'я [PERSON] (а.с.120) суд вбачає, що за період з червня 2012р. по квітень 2016 р оплата зазначена вже у сумі 101,36 грн.., а за період з квітня 2016р по жовтень 2016р у сумі 133,51грн. Також суд звертає увагу, що позивач взагалі не надав до позовів будь-яких доказів щодо сум нарахувань відповідачу, які зазначені у вищезазначених особових рахунках (це суми 98грн., 107грн,101,36грн., 133,51грн.) Таким чином суд зазначає, що позивач, звертаючись до суду на обґрунтував суму нарахувань оплати відповідачу, а надані матеріали (докази) щодо суми зазначених нарахувань до первісного позову і до уточненого мають протиріччя і при таких обставинах їх неможливо врахувати як належний доказ, щодо позовних вимог позивача. До цього рішення виконкому Тошківської селищної ради № 2 від 25.01.2011 року пр затвердження тарифи на послуги з утримання житлових будинків та прибудинкових територій у розмірі 1,45 грн. за 1кв.метр.(а.с.5) було скасовано постановою Первомайського міського суду Луганської області № 2а-7/2012/1220 від 11.06.2012 року, визнано незаконним рішення виконавчого комітету Тошківської селищної ради м. Первомайська Луганської області №2 від 25.01.2011 року.(а.с.42-53), і ухвалою вищого адміністративного суду України № К/9991/69214/12 від 21.05.2014 року, постанову Первомайського міського суду Луганської області від 11.06.2012 року про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Тошківської селищної ради м. Первомайська Луганської області №2 від 25.01.2011 року - залишено в силі.(а.с.58-61). Таким чином нарахування позивачем відповідачу квартплати за тарифом 1,45грн на підставі рішення виконавчого комітету Тошківської селищної ради м. Первомайська Луганської області №2 від 25.01.2011 року взагалі неправомірно. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, в зв'язку із недоведеністю і протиріччям наданих доказів. Щодо зустрічного позову відповідача, суд зазначає наступне. Вимоги відповідача про проведення йому перерахунку нарахувань квартплати на підставі рішення виконавчого комітету Тошківської селищної ради м. Первомайська Луганської області №111 від 17.11.2008р.,за яким тариф на відповідні комунальні послуги становить 0,72грн. - підлягають задоволенню, в зв'язку із тим, що рішення виконавчого комітету Тошківської селищної ради м. Первомайська Луганської області №2 від 25.01.2011 року скасовано рішенням суду і не може біти підставою для застосування тарифу на комунальні послуги в даному випадку, а тому нарахування відповідачу оплати за комунальні послуги на підставі цього рішення суд вважає неправомірним. При тім, вимоги відповідача щодо стягнення із позивача моральної шкоди, суд вважає , що зазначені вимоги відповідача не доведені , тому що він на надав суду ніяких доказів щодо будь-яких моральних втрат внаслідок дій позивача, хоча і зазначає, що він поніс моральну шкоду, змушений докладати додаткових зусиль для організації власного життя, виправдовуватись та доводити перед співробітниками позивача та перед судом свою правоту. Відмовляючи в цій частині вимог відповідачу, суд враховує положення Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювала та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. ( Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001р. ) З урахуванням зазначеного, суд також зазначає, що відповідач ніяким чином не обгрунтував суму моральної шкоди, яку визначив в своєму зустрічному позові - 10 000 грн. і не зазначив які саме його права порушені в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів». Надалі, суд зазначає, що вимоги відповідача про застосування позовної давності в рамках даного позову також є необгрунотовані, тому що згідно положень ст..257 ЦК України - перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку, а з особових рахунків (за матеріалами справи) вбачається що остання часткова оплата була здійснена відповідачем у липні 2014 року і цього факту відповідачем не спростовано - тому строк позовної давності для відповідача рахується з липня 2014 року. Також суд зазначає, що вимоги відповідача про залишення позовних вимог без розгляду за період з травень по жовтень 2016 року, тому що позивач не звертався із відповідними вимогами у формі заяви про видачу судового наказу - суд також вважає необгрунтованими, оскільки підстави для залишення позовів без розгляду, передбачені положеннями ст..207 ЦПК України і підстав зазначених відповідачем - не передбачають. Таким чином зустрічний позов відповідача в даному провадженні підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial