Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №202/23302/13-ц. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі. Судом встановлено, що при постановленні зазначеного заочного рішення не було розглянуто такі позовні вимоги: зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» в особі філії «Індустріальна» укласти з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» договір купівлі-продажу громадської будівлі (магазин непродовольчих товарів) № 71 (сімдесят один) по вулиці Фрунзе в м. Полтава та договір купівлі-продажу земельної ділянки розташованої за адресою: № 71 (сімдесят один) по вулиці Фрунзе в м. Полтава, площею 1232 кв.м., кадастровий номер 5310137000:15:015:0010; зобовязати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчити договір купівлі-продажу будинку громадської будівлі (магазин непродовольчих товарів) № 71 (сімдесят один) по вулиці Фрунзе в м. Полтава та договір купівлі-продажу земельної ділянки розташованої за адресою: № 71 (сімдесят один) по вулиці Фрунзе в м. Полтава, площею 1232 кв.м., кадастровий номер 5310137000:15:015:0010 без витребування у Продавця оригіналів правовстановлюючих документів, а саме: Договір купівлі-продажу нежитлового будинку від 15.06.2005 р. за реєстровим №3531, та Держаний акт про право власності на землю серії ЯА № 904261 від 01 серпня 2005 року, виданого Полтавською міською радою, на підставі запису про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» в особі філії «Індустріальна» укласти з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» договір купівлі-продажу обєкту нерухомого майна, а саме: дванадцятикімнатної квартири № 1,2, 3, 5, 7, 10, 11, загальною площею 348, 9 кв.м. з усіма приналежностями, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 57; зобовязати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчити договір купівлі-продажу обєкту обєкту нерухомого майна, а саме: дванадцятикімнатної квартири № 1,2, 3, 5, 7, 10, 11, загальною площею 348, 9 кв.м. з усіма приналежностями, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 57 без витребування у Продавця оригіналів правовстановлюючих документів, а саме: договору дарування, р. №3369 від 27.102003 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], договору купівлі продажу, р. №861 від 09.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] договору купівлі-продажу, р. № 472 від 14.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]Є Сторони в судове засідання не з?явилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що не розглянуті позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» в особі філії «Індустріальна» 23.06.2016 року було укладено попередній договір. За умовами цього договору сторони не пізніше 10 серпня 2016 року зобовязались укласти договори купівлі-продажу громадської будівлі (магазин непродовольчих товарів) № 71 (сімдесят один) по вулиці Фрунзе в м. Полтава та земельної ділянки, на якій розташований обєкт, площею 1232 кв.м., кадастровий номер 5310137000:15:015:0010, які належать [PERSON]. Право продажу громадської будівлі (магазин непродовольчих товарів) та земельної ділянки належить Позивачу на підставі рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26.05.2016 року по справі №554/2665/15-ц. Правовстановлюючими документами на громадську будівлю (магазин непродовольчих товарів) № 71 (сімдесят один) по вулиці Фрунзе в м. Полтава та земельну ділянку, на якій розташований обєкт, площею 1232 кв.м., кадастровий номер 5310137000:15:015:0010, які належать [PERSON] є: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер: 30529033, видане 05.12.2014, Реєстраційною службою Полтавського міського управління юстиції Полтавської області та Держаний акт про право власності на землю серії ЯА № 904261 від 01 серпня 2005 року, виданого Полтавською міською радою. Також, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» в особі філії «Індустріальна» 22.07.2016 року було укладено попередній договір. За умовами цього договору сторони не пізніше 10.08.2016 року зобовязались укласти договір купівлі продажу обєкту нерухомого майна, а саме: дванадцятикімнатної квартири № 1,2, 3, 5, 7, 10, 11, загальною площею 348, 9 кв.м. з усіма приналежностями, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 57., яка належить [PERSON]. Право продажу житлового будинку належить Позивачу на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.06.2012 року по справі № 2-10224/11 рік, що набрало законної сили 10.01.2013 року. Правовстановлюючим документом на обєкт нерухомого майна, а саме: дванадцятикімнатної квартири № 1,2, 3, 5, 7, 10, 11, загальною площею 348, 9 кв.м. з усіма приналежностями, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 57., яка належить [PERSON] є договір дарування, р. №3369 від 27.102003 року, договір купівлі продажу, р. №861 від 09.02.2004 року та договір купівлі-продажу, р. № 472 від 14.02.2004 року. З п.1.1 Глави ІІ Розділу ІІ Порядку вбачається, що при посвідченні таких угод нотаріус має вимагати від продавця оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Але частиною 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що угоди про відчуження майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, законодавець передбачив у Законі альтернативу для визначення способів, що підтверджують право власності особи на її майно: наявність правовстановлюючих документів або наявність запису в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Аналізуючи п.1.1 Глави ІІ Розділу ІІ Порядку, суд приходить до висновку, що ці норми безпідставно, тобто всупереч наведеним положенням Закону, звужують коло способів підтвердження права власності, тобто, суперечить принципу верховенства права, закріпленому у ст. 8 Конституції України. Отже, через це суд критично оцінює посилання ПН ДМНО [PERSON] в оскаржуваних постановах та філії «Індустріальна» ТОВ «Естейт Селлінг» в запереченнях щодо необхідності застосування наведених норм Порядку до спірних правовідносин, та вважає, що норми .п. 1.1 Глави ІІ Розділу ІІ Порядку не підлягають застосуванню при вирішенні цієї справи. За таких обставин суд погоджується із висновком позивача про незаконність постанов приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Щодо посилань майбутнього покупця на небажання укладати договори без витребування нотаріусом у продавця оригіналів правовстановлюючих документів та небажання звертатись за посвідченням цих угод о іншого нотаріуса, запропонованого позивачем, як на підставу відмови від виконання зобовязань за укладеним попереднім договором, суд зазначає, що це не є підставою для відмови від виконання зобовязань згідно ст. 525 ЦК України та умов наведеного договору. Суд також вважає правильним способи захисту своїх прав, що обраний позивачем, а саме: необхідність відновлення положення, що існувало до порушення, та примусового виконання зобовязання шляхом зобовязання ТОВ «Естейт Селлінг» Україна укласти договори купівлі-продажу, визначені попереднім договором, та зобовязання нотаріуса посвідчити ці договори без витребування у позивача правовстановлюючих документів. При цьому суд вважає, що при посвідченні вказаних правочинів нотаріус має застосувати ч.1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» без врахування інших нормативних актів в частині, в якій вони суперечать цьому закону. З урахуванням вище вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved