Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

В серпні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, який в листопаді 2014 року уточнила та просила зняти заборону на відчуження житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS], які належали на праві приватної власності [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право власності на спадщину за законом серії ВКМ № 037577 та державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 926577, накладену відповідно до Договору довічного утримання від 12 жовтня 2001 року складеного та зареєстрованого в реєстрі за № 1811 Приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON], в зв'язку з його розірванням відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.06.2008 року, по цивільній справі № 2-2039, для прийняття спадщини [PERSON] в порядку спадкування за заповітом; визнати право власності в порядку спадкування за заповітом за нею, [PERSON], на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 59,0 кв.м., житловою 46,4 кв.м.; визнати право власності в порядку спадкування за заповітом за нею, [PERSON], на: земельну ділянку площею 0.0015 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану по [ADDRESS], кадастровий номер - 1221411000:02:007:0141 ,яка належала на праві власності [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 926577 та земельну ділянку площею 0.1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, по [ADDRESS], кадастровий номер - 1221411000:02:007:0142, яка належала на праві власності [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 926581; зобов'язати державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Кобрусєву Любов Віталіївну та Державну реєстраційну службу Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, провести відповідні зміни в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та видати їй, [PERSON] відповідні правовстановлюючі документи, згідно до рішення суду. В обґрунтування позову вказала, що відповідно до Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 926577, її мати - [PERSON], була власником житлового будинку загальною площею 59,0 кв.м., земельної ділянки площею 0,0015 га, та земельної ділянки площею 0,1000 га розташованих по [ADDRESS]. 12 жовтня 2001 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір довічного утримання, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1811. 15 жовтня 2001 року, відповідно зазначеного договору, було накладено заборону на відчуження житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS], до припинення Договору довічного утримання. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2008 року Договір довічного утримання від 12.10.2001 року було розірвано з причин невиконання його умов набувачем ([PERSON]). 21 квітня 2012 року [PERSON] склала заповіт, відповідно якого все майно де б воно не було та з чого воно б не складалося, все що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла їй, [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. З метою одержання у власність спадкового майна вона звернулася з письмовою заявою про прийняття спадщини до державного нотаріусу Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В., яка відмовляється видати свідоцтво про право власності на будинок та земельні ділянки (за заповітом) та внести в Державний реєстр відомості щодо зміни їх власника, мотивуючи це тим, що заборону на відчуження майна за скасованим договором довічного утримання може зняти лише нотаріус, який її наклав, тобто тільки - [PERSON] Вважає, що дії державного нотаріусу Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. є незаконними, а тому вона звернулася до суду з даним позовом. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області за довіреністю Мазур Н.І. позовні вимоги визнала частково. Державний нотаріус Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Кобрусєва Л.В. надала суду заяву про слухання справи за її відсутністю (а.с.115). Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується актовим записом № 112 від 07 травня 2013 року Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] (а.с.17). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок загальною площею 59,0 кв.м., земельну ділянку площею 0,0015 га, та земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташовані по [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, ще 12 жовтня 2001 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір довічного утримання, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1811 (а.с.13). 15 жовтня 2001 року, відповідно зазначеного договору, було накладено заборону на відчуження житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS], до припинення Договору довічного утримання. Однак, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2008 року Договір довічного утримання від 12.10.2001 року було розірвано з причин невиконання його умов набувачем [PERSON] (а.с.14). Так ще за часи життя, 21 квітня 2012 року, [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося - заповідала [PERSON] (а.с.15). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч. 1 ст. 1221 ЦК України. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1233 ЦК України, закріплено поняття заповіту, згідно якого останнім є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. [PERSON] як спадкоємець за заповітом у встановлений законом строк, на підставі ст. 1269, 1270 ЦК України, звернулася до державного нотаріуса Дніпропетровської районної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка 18 вересня 2013 року відкрила спадкову справу № 426/2013 та внесла відомості про неї до Спадкового реєстру за № 5527750 (а.с.18). Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, державним нотаріусом було відмовлено, мотивуючи це тим, що заборону на відчуження майна за скасованим договором довічного утримання може зняти лише нотаріус, який її наклав тобто тільки нотаріус [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) - у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Так, відповідно до п.п. 7.6. п. 7 глави 2, розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, у разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним, нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається в матеріалах справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і при можливості на всіх інших примірниках договору. У такому разі право встановлюючі документи повертаються відчужувачу майна. Так, згідно п. 23 глави 15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року при посвідченні договору довічного утримання нотаріус накладає заборону відчуження майна. Згідно п.п.5.1, п.5, глави 15 цього ж Порядку нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду, яким на нотаріуса покладається зобов'язання зняти заборону відчуження майна, а також при одержанні повідомлення про розірвання договору довічного утримання. Згідно до листа Дніпропетровського обласного Управлінням юстиції за № М-1152-09 від 30 травня 2014 року, відповідно наказу Дніпропетровського обласного Управління юстиції від 22 липня 2003 року № 237, приватна нотаріальна діяльність [PERSON], по Дніпропетровському районному нотаріальному округу - припинена, але документи за 2001 рік нотаріусом до архіву не надано (а.с.37). Заповідач [PERSON] померла [INFO], але не поновила своє право власності на предмет Договору довічного утримання, таким чином накладена під час його укладання заборона відчуження спірного майна діє на цей час. Так як відчужувач спірного майна померла, то зняття заборони відчуження можливо лише в судовому порядку. При таких обставинах, у відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивачки на вищезазначений житловий будинок та земельні ділянки, та неможливості їх оформлення у встановленому законом нотаріальному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial