Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 01.01.2009 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено угоду №1312(к) про надання в користування торговельного місця, відповідно до умов якої позивач передав відповідачу в платне користування торговельне місце №849 (кіоск) площею 4,0 кв.м., яке розміщене на території торгового сектору №1 для здійснення продажу промислових товарів на строк до 31.12.2018 року, а відповідач зобовязувався щомісячно сплачувати ринковий збір та плату за надання послуг по утриманню торговельного місця в належному стані відповідно до прейскуранта місцевих зборів та тарифів, затвердженого в установленому порядку. Наказом №293 від 25.12.2013 року вартість послуги позивача за утримання торговельного місця в належному стані для торгівлі (надання послуг) з магазинів, кіосків, павільйонів та інших пунктів продажу на 2014 рік становила 1,13 грн. за кв.м., вартість послуги станом на 2015 рік становила 1,17 грн. за кв.м., відповідно до Прейскуранта, затвердженого та введеного в дію з 01.03.2015 року наказом №51 від 27.02.2015 року. Згідно умов укладеної між позивачем та відповідачем угоди, відповідач зобовязувався здійснювати щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця в готівковій формі в касу позивача або через банк плату за надані послуги та ринковий збір. У разі несвоєчасної оплати послуг позивача відповідач сплачує пеню у розмірі 0,2 % від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Вказував на те, що відповідач взятих на себе зобовязань належним чином не виконав, у звязку з чим у нього утворилась значна заборгованість про необхідність погашення якої він повідомлявся листом №398 від 08.04.2015 року на який належним чином не відреагував та заборгованість не погасив. Вважає, що за невиконання грошового зобовязання відповідач повинен нести відповідальність передбачену угодою та ст. 625 ЦК України, крім того, на момент звернення з даним позовом до суду він припинив свою підприємницьку діяльність, а тому за вказаним зобовязанням повинен відповідати як фізична особа. На момент звернення позивача з даним позовом до суду, за відповідачем рахувалась заборгованість в сумі 1932,89 грн., з яких сума осново боргу 1109,70 грн., пеня 317,03 грн., інфляційні 484,25 грн., 3 % річних 21,91 грн., проте в ході судового розгляду справи відповідач погасив основну суму боргу. На підставі вище викладеного, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 823,19 грн. з яких: пеня 317,03 грн., витрати від інфляції 484,25 грн., 3 % річних 21,91 грн., а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявилась, від неї до суду надійшла заява про розгляду справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідка АДБ при ГУДМС України в Чернівецькій області відповідач зареєстрований за адресою м. Чернівці, вул. Руська, 226Б/55, та саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Зі змісту ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до\~статті 6 \~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, судом встановлено, що 01.01.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду №1312(к) про надання в користування торговельного місця, відповідно до п. 1.1 якої позивач надає, а відповідач приймає в платне користування торговельне місце на території ринку «Калинівський» по вул. Калинівській, 13А торговий сектор №1 для здійснення продажу промислових товарів, яке складається з універсального розкладного прилавку та обліковується за №2535 площею 5,4 кв.м. та з кіоска за №849, площею 4 кв.м. (а/с 58). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.\~ Так, у відповідності до п.п. 2.1 2.3 сплата ринкового збору за зайняття торговельного місця проводиться щомісячно, але не пізніше 15 числа поточного місяця в готівковій формі в касу ринку або через банк згідно з встановленими міською радою тарифами. Зміна міською радою розмірів та порядку стягнення ринкового збору не потребує укладення нової угоди, а лише внесення змін в діючий Прейскурант місцевих зборів та тарифів затвердженого в установленому порядку. Користувач сплачує ринку плату за надання послуги по утриманню торговельного місця в належному стані відповідно до тарифів, затверджених у встановленому порядку та плату за надання додаткових послуг. Розмір плати за послуги може змінюватись відповідно до змін державних тарифів на комунальні послуги, електроенергію, газ без укладення нової угоди або внесення змін до неї. Плата за наданні послуги проводиться щомісячно в готівковій формі в касу ринку або через банк не пізніше 15 числа поточного місяця. Згідно п. 5.1 угоди, остання діє з 01.01.2009 року по 31.12.2018 року. Так, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином своїх зобовязань за договором не виконав у звязку з чим 08.04.2015 року позивачем на його адресу було направлено претензію якою повідомлено про наявність заборгованості в сумі 1461,70 грн. за торговельне місце №849 та 688 грн. за торговельне місце №848, а також про необхідність підписання актів звірки взаємних розрахунків (а/с 63). Разом з тим, відповідач належним чином не відреагував на вказану претензію та заборгованість не погасив у звязку з чим станом на 30.07.2015 року за ним рахувалась заборгованість в сумі 1109,70 грн. (а/с 69). Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог та копії оборотно-сальдової відомості за період 01.01.2015 року-30.11.2015 року, відповідачем було погашено основну заборгованість за договором, разом з тим, це не звільняє останнього від відповідальності за прострочення виконання взятих на себе зобовязань. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Так, сплата пені є правовим наслідком порушення зобовязання, що в розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Відповідно п. 2.5 за несплату ринкового збору відповідач несе відповідальність згідно з діючим законодавством, а за несвоєчасну оплату послуг сплачує ринку пеню у розмірі 0,2 % від суми боргу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Нацбанку України. Станом на 30.07.2015 року позивачем відповідно до п. 2.5 вказаної вище угоди було нараховано пеню в розмірі 317,03 грн. за несвоєчасне виконання зобовязання (а/с 70). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Судом встановлено, що між сторонами вникли правовідносини, які виникають на основі грошового зобовязання відповідно до якого відповідач зобовязувався сплатити на користь позивача грошові кошти у строк та на умовах передбачених договором, проте належним чином своїх зобовязань не виконав, у звязку з чим наявні підстави для настання правових наслідків передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні в сумі 484,25 грн. та 3 % річних в сумі 21,91 грн. (а/с 72,74). Також, судом встановлено, що 29.10.2010 року відповідач припини свою підприємницьку діяльність про що свідчить відповідний запис в реєстрі №20380060002021079 (а/с 56). З огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.\~ст.\~47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Наведене також узгоджується з правовою позицією Верховного суду України сформованою в постанові від 4 грудня 2013\~року у справі № 6-125цс13. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved