Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, ким просив поновити йому строк для звернення до суду з даним позовом та ухвалити рішення, яким виключити відомості про [PERSON], [INFO], як про батька з актового запису про народження дитини [PERSON], [INFO], судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову вказав, що 05 березня 1994 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб. У зв'язку з тим, що їхнє подружнє життя не склалося за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2011 року шлюб між ними було розірвано. Від спільного шлюбу у них народилося троє дітей: донька [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. згідно із вказаними свідоцтвами про народження він був записаний батьком дітей. На момент народження дітей та здійснення актових записів в книгах громадського стану про народження він був впевнений, що дійсно є їхнім біологічним батьком і жодних сумнівів, щодо даного твердження він не мав, оскільки був впевнений у вірності своєї дружини, не зважаючи на той факт, що наші відносини на деякий час переривалися. У 1997 році з січня по травень місяць вони з відповідачкою не жили як подружжя. Між ними тривали постійні сварки, більшість часу з цього періоду вони проживали окремо, він з матір'ю, а відповідачка у його квартирі. Та незважаючи на це, між ними час від часу були інтимні стосунки, тому згодом, після того, коли їхні з дружиною відносини знову налагодилися у травні 1997 року, дружина його повідомила про свою вагітність. Будь-яких підозр з цього приводу чи є він батьком їхньої доньки [PERSON] у нього не виникало. З травня 1997 року їхні з відповідачкою відносини знову налагодилися і він вважав. що між ними було знову усе як раніше. Він був впевнений, що виховує своїх дітей і докладав до цього усі свої зусилля. У 2006 році на час, коли була зачата його найменша донька, він не мав постійної роботи. Для того, щоб утримувати сім'ю. йому приходилося часто їздити на заробітки. Так, у серпні-листопаді 2006 року він їздив до Автономної Республіки Крим та по Україні збирати врожай соняшнику і кукурудзи. Приїжджав додому один раз у місяць. Про вагітність дружини дізнався у січні 2007 року. Оскільки він був впевнений, що їхня вірність один одному взаємна, то знову ж таки прийняв їхню доньку [PERSON] за свою. 10 червня 2013 року він від своєї дружини дізнався про те, що його донька [PERSON] не є його дитиною. Після чого він відразу ж звернувся з позовною заявою до відповідачки про оспорювання батьківства та виключення записів про батька з актових записів про народження дітей. В ході розгляду справи судом за його клопотання була призначена і проведена судово-медична молеклярно-генетична експертиза, відповідно до висновків якої він не може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої [PERSON] Тобто, батьківство [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] виключається. Також встановлено, що він може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої [PERSON] ухвалою Красногвардійського районного суду м. дніпропетровська від 24 липня 2014 року провадження у справі в частині його позовних вимог про виключення відомостей про батьківство щодо доньки [PERSON]. 19 липня 2007 року було закрито, у зв'язку з його відмовою від позовних вимог у цій частині. Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2014 року його позовні вимоги були задоволені частково. Виключено [PERSON], як батька з актового запису про народження [PERSON], [INFO] за 3 277 від 11 травня 1998 року проведеного відділом реєстрації актів громадського стану виконкому красно гвардійської районної ради м. Дніпропетровська. ухвалою Красногвардійського районного суду м. дніпропетровська від 09 січня 2015 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення красно гвардійського районного суду м. дніпропетровська від 01 серпня 2014 року залишено без задоволення. У зв'язку з тим, що [PERSON] не погодилась з рішенням суду першої інстанції, вона оскаржувала його у апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року рішення Красногвардійського районного суду м. дніпропетровська від 01 серпня 2014 року в частині досягнення судового збору у розмірі 128 грн. 89 коп. скасоване. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Відповідачка дане рішення оскаржила в касаційному порядку і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року рішення Красногвардійськогот районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року скасовані та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Підставою для скасування судового рішення послугувало те, що оскільки дитина народилася до 01 січня 2004 року, то до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми КпШС України, а саме ст. 56 КпШС України. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2015 року цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Тітовою І.В., але в подальшому ухвалою Красногвардійськогь районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2016 року його позовну заяву залишено без розгляду на підставі ч. 2 ст. 207 ЦПК України. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2016 року ухвала суду залишена без змін. Тобто річний строк звернення з повторним позовом до суду у нього виник з 11 січня 2016 року а звернувся він до суду 02 серпня 2016 року, тому ним не було пропущено строки звернення до суду передбачені ст. 56 КпШС України. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, але від представника позивача до канцелярії суду надійшла заява з проханням провести судовий розгляд без участі позивача та представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти ухвалення рішення при заочному розгляді не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. 28 серпня 2017 року надала письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначила, що коли вона була вагітна та виношувала доньку [PERSON], вона повідомила позивача, що він не є її біологічним батьком, оскільки вона завагітніла від іншого чоловіка під час короткострокового припинення подружніх стосунків з позивачем. Позивач нормально до цього віднісся, оскільки вони прагнули зберегти родину. Позивач в подальшому ніколи не заперечував свого батьківства щодо дитини і приймав її як свою рідну, наголошував, що буде виховувати доньку [PERSON] не залежно від відсутності кровного споріднення. Він обіцяв стати їй справжнім батьком. Серед рідних, знайомих та друзів він завжди представляв її як свою доньку і ніколи не йшла мова про оспорювання батьківства. Ніколи ця тема підіймалась на святах у вузькому колі їхньої сім'ї і про дані обставини знають їхні друзі. Оскільки після розірвання шлюбу вона не мала постійного доходу і утримувати самотужки трьох неповнолітніх дітей стало важко, вона звернулася до суду з вимогою про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей. 24 листопада 2010 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ про стягнення з позивача аліменти. Рішенням Красногвардійського районного суду м. дніпропетровська від 21 грудня 2012 року збільшено розмір аліментів до 1/6 частини від усіх видів заробітку. Позивач постійно чинив перешкоди у проживанні у будинку та штучно створив їй несприятливі умови для проживання, аби вона висилилася із приміщення де постійно проживала. Позивач постійно погрожував їй фізичною розправою, відключав електрику та не сплачував за газопостачання аби він був відключений. Бив шибки. Кидав каміння та сміття у каналізаційну яму. Такі дії позивача привели до того, що одного разу він просто напав на неї в завдав тілесних ушкоджень, у зв'язку з чим Красногвардійським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було відкрито і розслідувалось кримінальне провадження за ст. 125 КК України. Позивач відмовився виконувати рішення суду про стягнення аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів і державний виконавець звернувся з поданням до Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, де було відкрито і розслідувалось кримінальне провадження за ст. 164 КК України. В ході останніх сварок він її повідомив, що буде оскаржувати батьківство щодо всіх своїх дітей з метою ухилення від спати аліментів. На сьогоднішній день позивач з дітьми не спілкується і навіть не вітається і взагалі не цікавиться їхнім життям. Такі події мали місце у 2011 році про що сам позивач наголошував у судових засіданнях під час розгляду справи Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за його позовом до неї про оспорювання батьківства. Крім того, позивач досить давно знав, що не є біологічним батьком дочки [PERSON], тому ці обставини не потребують доказуванню. Просить застосувати позовну давність до вимоги позивача про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження [PERSON] та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 березня 1994 року (а.с.25), який був розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2011 року, яке набрало чинності 29 березня 2011 року (а.с. 26). Від даного шлюбу у них є троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.18-21). Позивач заперечує своє батьківство у відношенні [PERSON], [INFO]. Тому, за клопотанням позивача була призначена судово-генетична експертиза. За результатами проведеної судово-генетичної експертизи експертом Бюро судової медичної експертизи управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації Івашиною О.Х. був складений Висновок № 7 від 17 січня 2014 року, згідно з яким встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], не може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої громадянкою [PERSON], [INFO]. Тобто, батьківство громадянина [PERSON] у відношенні дитини [PERSON], [INFO], виключається (а.с.15-18). В силу п. 1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року і за загальними правилами застосовується до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за загальними правилами дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених Сімейним кодексом України. Оскільки дитина [PERSON] батьківство щодо якої оспорюється, народилася до 01 січня 2004 року, до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми КпШС України. Відповідно до ч.1 ст. 56 КпШС України, особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. У судовому засіданні встановлено, що позивач дізнався про те, що йому стало відомо від відповідачки [PERSON] про те, що він не є біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO] під час сварки перед розірванням шлюбу у 2011 році та під час судового засідання про стягнення неустойки по аліментам, але ж остаточно впевнився про те, що він не є батьком дитини лише після проведення судово-генетичної експертизи у січня 2014 року. Факт того, що позивач [PERSON] до 2011 року не знав, що він не є біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO] підтверджується винесеним 24 листопада 2010 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська судовим наказом щодо стягнення аліментів відносно доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який набрав чинності 11 лютого 2011 року та не оскаржувався позивачем. Також, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2012 року по справі № 419/8732/12 було збільшено розмір аліментів з 30 % прожиткового мінімум дитини відповідного віку до 1/6 частини, що стягаються за наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2010 року з [PERSON] на утримання його дітей, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання його дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину окремо щомісяця, але не менш ніж 30 % (відсотків) від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь матері дітей - [PERSON], починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дітей, а виконавчий лист, виданий за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2011 року відкликати після набрання рішення законної сили. Вказане рішення суду набрало законної сили 03 січня 2013 року Згідно вказаного рішення суду, на старшу дочку припинено стягнення аліментів у зв'язку з її повноліттям. Рішенням Красногвардійського районнього суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2012 року по справі № 419/8740/12 було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання його повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], що навчається на 2-у курсі денного відділення Державного вищого навчального закладу «Дніпропетровському коледжу технологій та дизайну» у розмірі 30 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 19 листопада 2012 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до 17 листопада 2017 року, в особі матері [PERSON], допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Вказане рішення суду набрало законної сили 08 січня 2013 року. На підставі вищевказаного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2012 року по справі № 419/8740/12, судом 08 січня 2013 року був виданий виконавчий лист № 419/8740 Відповідно до розрахунків заборгованості по аліментам за вищевказаними виконавчими листами № 419/8732 та № 419/8740, виданими Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, з урахуванням непогашеної заборгованості по судовому наказу № 2н-2557, виданому 24.11.2010 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, наданих державними виконавцями Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] та [PERSON] - загальна заборгованість [PERSON] по аліментам складає 35175,04 грн. Судом було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) по сплаті аліментів на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 20120 грн. 67 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., а всього 20364 грн. 27 коп. Дане рішення позивачем не оскаржувалося и набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд вважає, що оскільки позивачем при розгляді вищезазначених справ про стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки не оскаржувалося батьківство щодо дитини [PERSON], [INFO], то йому й не було відомо про даний факт. А достовірно позивачу [PERSON] про факт того, що він не є біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], стало відомо тільки після проведення у січні 2014 року судово-біологічної експертизи. Що стосується річного строку позовної давності то слід зазначити наступне. 17 червня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства та виключення записів про батька дитини з актових записів про народження. Рішенням Красногвардійського районного суду від 01 серпня 2014 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково. Виключено запис про [PERSON], [INFO], як батька з актового запису про народження [PERSON], [INFO], проведеного відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська за № 277 від 11 травня 1998 року. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2015 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року, рішення Красногвардійського районного суду м. дніпропетровська від 01 серпня 2014 року в частині достягнення судового збору у розмірі 128 грн. 89 коп. скасовано. У іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України від 22 липня 2015 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2015 року скасовані та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року залишена без змін. З позовною заявою про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини [PERSON] звернувся до суду 02 серпня 2016 року. Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Частиною 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Оскільки позовна давність для пред'явлення позивачем позову про виключення відомостей про батька була перервана, а з часу коли дана позовна заява була залишена без розгляду, тобто 15 жовтня 2015 року до дня звернення позивачем до суду з даним позовом - 02 серпня 2016 року не минув річний термін, то позивачем [PERSON] не було пропущено строк звернення до суду з даним позовом відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 КпШС України. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши усі докази по справі суд вважає необхідним виключити [PERSON], [INFO], як батька з актового запису про народження [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON]на користь [PERSON] судові витрати по справі у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved