Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

В провадженні судді Заводського районного суду м. Миколаєва Біцюка А.В. знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на отримання аліментів, розгляд якої проводився за правилами загального позовного провадження. 21.03.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м. Миколаєва № 429 від 11.05.2019 року призначено повторний автоматизований розподіл справи в зв`язку з тим, що Указом Президента України від 11.04.2019 року № 128/2019 суддю [PERSON] призначено на посаду судді Вищого антикорупційного суду. Відповідно до наказу Голови суду від 22.04.2019 року №27-О суддю [PERSON] було відраховано зі штату Заводського районного суду м. Миколаєва. У зв`язку з цим суддя Біцюк [PERSON] .В. не зможе брати участь у розгляді справи № 487/4481/19 провадження №2/487/261/19. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по зазначеній справі призначено Сухаревич З.М. 13.05.2019 р. ухвалою суду зазначену справу суддею Сухаревич З.М. прийнято до провадження та призначено судове засідання. Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що він перебував у шлюбі з [PERSON] 07.05.2007 р. за позовом [PERSON] рішенням суду стягнуто з [PERSON] на її утримання аліменти у розмірі 75 грн. Аліменти ним виплачувалися регулярно. 18.06.2008 р. рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва і рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17.10.2008 року, зобов`язали [PERSON] виплачувати на утримання [PERSON] 1/10 частин з усіх видів доходів. Однак, відповідачка мала і має пенсію, яка перевищує прожитковий мінімум в Україні і мінімальну зарплату, при цьому користується пільгами на комунальні послуги, має пільги по медичному обслуговуванню і придбання ліків, користується обслуговуванням соціального захисту та іншими державними соціальними гарантіями. Також від першого шлюбу відповідачка має двох дорослих матеріально і фінансово забезпечених дочок, молодша з яких отримує державну допомогу по догляду за своєю матір`ю. Доказом того, що відповідачка не потребувала і не потребує аліментів позивача, свідчить і той факт, що виконавчий лист поданий на виконання через 5 років на суму 8790 грн. При цьому в своєму листі від 30.07.2014 р. відповідачка пропонувала йому виплатити їй одноразово 5000 грн., що фактично в 2 рази менше суми заборгованості по аліментах. Також відповідачка в своєму листі відверту вказує про своє нецільове використання аліментів і про систематичну передачу частини аліментів своїй онучці та своїм дочкам. Посилаючись на ст. 51 Конституції України, ст.ст. 172, 202, 205 СК України, позивач вважає, що відповідачка повинна вимагати аліменти зі своїх рідних дочок. Також позивач зазначає, що він і відповідачка мають фактично однаковий розмір пенсії за віком. Від першого шлюбу у нього є двоє дітей. Старший син пенсіонер, виховує двох осиротілих дітей та доглядає свою матір. Старший син непрацездатний, потребує постійного стороннього догляду і знаходиться на утриманні позивача. Позивач з 2011 року проходив лікування в онкодиспансері, має хронічний холецистит і переніс полосну операцію з видалення жовчного міхура, цукровий діабет, ІБС кардіосклероз атеросклеротичний з порушенням збудливості міокарда, гіпертонічна хвороба. Раніше позивач змушений був брати кредит для свого лікування та лікування сина. До того, ж позивач має дружину [PERSON] , яка дітей не має і потребує постійної сторонньої допомоги в зв`язку з віком і прогресуючою хворобою зору. Наявних у нього коштів не достатньо для забезпечення його власних потреб, потреб хворого сина і дружини. Вважає, що відповідачка не потребує його аліментів і він не має можливості платити їй аліменти в зв`язку з сімейним і матеріальним становищем. 15.03.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, тому підлягає залишенню без руху. Також у відзиві зазначено, що посилання на отримання відповідачкою пільг є припущенням і доказів цього позивач не надав. Натомість відповідач зазначає, що не отримує пільг. Посилання позивача на наявність у відповідачки двох матеріально забезпечених дочок, не має відношення до позову про припинення права на аліменти, а наведені докази є неналежними. Дочка відповідачки отримує лише державну соціальну допомогу за здійснення догляду за особою з інвалідністю І групи, що з січня 2019 року складає 32 грн. У неї діагностовано сенсоневральну приглухуватість четвертого ступеня, що тільки прогресує з кожним днем. Таким чином вона не може утримувати відповідачку і забезпечувати матеріально. Посилання позивача на наявність на його утриманні сина з інвалідність є ідентичним до вимог, які позивач неодноразово подавав до ідентичних судів. Також позивач не подав доказів перебування сина на його утриманні. Всі перелічені в позові обставини є ідентичними до позовних вимог, з якими позивач звертався до численних судів і йому було відмовлено. Також позивач не надає доказів того, що він дійсно проживає зі своєю дружиною та з сином інвалідом і піклується про них. Позивач зазначає, що у його дружини не має дітей, але не зазначив чи є внуки, правнуки. Таким чином позивач свідомо маніпулює відомостями про майнове становище своїх рідних та намагається переконати суд, що він витрачає кошти на їх утримання, хоча при цьому кожен з них отримує власні кошти у вигляді пенсії. На даний час відповідачка залишається особою з інвалідністю І групи, але її стан тільки погіршився. 20.11.2018 р. у неї стався повторний інсульт, у зв`язку з чим вона перестала рухатись. Аліменти, які вона отримує, відповідачка використовує частково для оплати праці сторонній людині, яка здійснює догляд за нею на час відсутності її доньки [PERSON] , а також для придбання ліків та інших необхідних речей. Тому причин для припинення права на аліменти немає, так як її працездатність не поновлена, а стан здоров`я погіршився. Позивач отримує пенсію за віком, не є особою з інвалідністю, його майновий стан не змінився, а тому він спроможний надавати матеріальну допомогу. 13.05.2019 р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач посилається на те, що не мають правового значення посилання відповідачки на те, що заявлені позовні вимоги ідентичні до позовних вимог, з якими позивач звертався раніше, та у яких йому було відмовлено. попередні судові рішення стосуються життєвих обставин більш ніж 10-літньої давнини. За цей час змінилося сімейне становище позивача, погіршився його стан здоров`я та стан здоров`я членів його сім`ї, тобто погіршилося його матеріальне становище. Та навпаки, одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги, оскільки одержує пенсію більше прожиткового мінімуму, має соціальні пільги та має можливість отримувати допомогу від дітей. 07.06.2019 року до суду надійшло заперечення відповідачки на позовну заяву, в якому зазначено, що у відповіді на відзив позивач описує одне й те саме, що було зазначено у позовній заяві, при цьому не наводячи нових пояснень та мотивів. Якщо дружина позивача потребує сторонньої допомоги, то може звернутись до уповноважених органів. Норми Сімейного кодексу України та Конституції України, щодо обов`язку дітей утримувати непрацездатних батьків, на які посилається позивач, можна адресувати і позивачу, оскільки у нього також є діти. З твердженнями позивача про те, що в його житті з 2008 р. відбулися суттєві зміни, які дають право на припинення стягнення аліментів, відповідач не погоджується, оскільки сімейний стан у позивача змінився лише з 2017 року і він не надав доказів проживання дружини з ним і здійснення її лікування власним коштом. Стан здоров`я позивача погіршився з 2011 року, а не з 2008 року. Позивач не надав доказів про розмір пенсій сина та дружини на даний час та знаходження їх на його утриманні. Не надав доказів того, що єдиним джерелом його доходів є пенсія. Наголошує, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 09 липня 2014 року зазначив, що позивач має можливість надавати матеріальну допомогу відповідачці. При цьому майновий стан відповідача не змінився та не поновилася її працездатність. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що [PERSON] є колишньою дружиною позивача, інвалідом І групи. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 травня 2007 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 75 грн. аліментів щомісяця на період строку інвалідності. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2008 року змінено спосіб та розмір стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів: постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини усіх доходів, починаючи з 01 липня 2008 р. на період інвалідності. Пунктом 2 частини третьої\~статті 82 СК України\~встановлено, що право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, зокрема, що платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. З матеріалів справи вбачається, що шлюб позивача з відповідачкою розірваний, на даний час він перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, а саме у шлюбі з [PERSON] (а.с. 11, 28). Зазначені обставини визнаються учасниками справи. Дружина позивача [PERSON] , проживає разом з позивачем, ліжкова хвора (довідка ЦП МСД №3 СА №1 від 21.03.2019 р.), має прогресуючу хворобу зору 03% зору ( том 1 а.с. 13,14,16,17,56,57). Син позивача [PERSON] , згідно довідки до акта огляду МСЕК, є інвалідом ІІ групи безстроково, непрацездатен (том 1 а.с. 15) Згідно висновків лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, [PERSON] , інвалід ІІ групи безстроково, проживає разом з батьком [PERSON] , обмежений в самообслуговуванні, обмежений у здатності контролювати свою поведінку і потребує постійного стороннього догляду (том 1 а.с. 46, 47, 48) Згідно довідки від 28.02.2019 р.№ 7509-1/ЄВ [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Центральне об`єднане управління ПФУ м. Миколаєва і отримує пенсію за віком. Розмір пенсії за віком, що виплачується становить з липня 2018 року по листопад 2018 року 4769,57 грн., грудень та січень 2019 р. 4778,48 грн. (том 1 а.с.185) Згідно довідки від 27.03.2019 р.№ 1060903, розмір пенсії, що виплачується [PERSON] за березень 2019 р. становить 5530,27 грн. Як вбачається із медичних документів, що містяться в матеріалах справи (а.с.50-52) [PERSON] має ряд захворювань, у зв`язку з якими перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, в 2011 році він проходив лікування в онкодиспансері, має хронічний холецистит і йому була зроблена операція з видалення жовчного міхура, має цукровий діабет 2 групи, ІБС кардіосклероз атеросклеротичний з порушенням збудливості міокарда, гіпертонічну хворобу. Отже, позивач є непрацездатною особою, оскільки досяг пенсійного віку встановленого законом, у зв`язку із станом здоров`я періодично проходить лікування, інших доходів, крім пенсії не має. За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача, що зазначені вище обставини призвели його до скрутного матеріального становища, а тому він неспроможний надавати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини. Доводи відповідачки про не надання доказів зазначених позивачем обставин, суд не приймає, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, на які суд посилався вище. Посилання відповідачки на те, що якщо дружина позивача потребує сторонньої допомоги, то може звернутись до уповноважених органів, є неприйнятним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Крім того, суд враховує наступні обставини та норми закону. У відповідності до положень частин другої-четвертої статі 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Виходячи з аналізу наведених норм матеріального права, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] отримує пенсію по інвалідності в розмірі: з січня 2018 по листопад 2018 по 4997,32 грн., з грудня 2018 по лютий 2019 по 5007,67 грн., а березень та квітень 2019 по 5780,65 грн. (а.с. 193). Крім того, слід зазначити, що позивач отримує пенсію в розмірі 5530,27 грн., який є меншим ніж пенсія відповідачки. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Отже, відповідачка отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що є більш ніж в 3 рази більшим від розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність та її доходи забезпечують їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. Виходячи із встановлених обставин справи, суд погоджується із доводами позивача, що відповідачку не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої\~статті 75 СК України. З урахуванням викладеного, дійшов висновку, що сукупність вказаних обставин дає право на звільненняпозивача від сплати аліментів, тому позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved