Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

В серпні 2015 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності, визнання права власності, стягнення грошової компенсації. Вказувала, що їй та відповідачці на праві спільної часткової власності належить кв. [ADDRESS]. А саме ? частки - позивачці, ? частка - відповідачці. На теперішній час між сторонами склались неприязні стосунки. Спільно користуватись спірним майном вони не можуть, проте воно є неподільним. Оскільки позивачка іншого житла не має, протягом тривалого часу підтримує спірне майно в належному стані, а відповідачка має на праві власності інше нерухоме майно (садовий будинок), вона вважає за необхідне припинити право власності [PERSON] на частку у спірному нерухомому майні з виплатою їй грошової компенсації. Посилаючись на вищевикладене [PERSON] просить суд: припинити право власності [PERSON] на 1/4 частку в праві спільної часткової власності на кв. [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 1/4 частку в праві спільної власності на кв. [ADDRESS]; стягнути з неї на користь відповідачки компенсацію вартості ? частки квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, посилався на те, що разом із відповідачем у спірній квартирі мешкають її дві малолітні доньки та її цивільний чоловік та іншого житла вона не має. Прим цьому, згідно висновку експерта, наявна можливість визначення порядку користування квартирою між співвласниками. Представник органу опіки та піклування вважав, що з урахуванням інтересів дітей позов не підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] є матір'ю [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.01.1995 р., виданого Миколаївською службою приватизації житлового фонду, кв. [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва у цивільній справі № 2-2184/09 від 01.04.2009 р. визначено, що частки співвласників кв. [ADDRESS] є рівними і складають по ? частині - частка кожного. В подальшому двоє співвласників - [PERSON] та [PERSON], померли. Спадщину після їх смерті у вигляді часток вищевказаної квартири прийняла позивачка [PERSON] Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.12.2009 р., виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори, право власності на ? частку кв. [ADDRESS] належить [PERSON] - в порядку спадкування після смерті [PERSON] У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2009 р., виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори, право власності на ? частку кв. [ADDRESS] належить [PERSON] - в порядку спадкування після смерті [PERSON] За таких обставин судом встановлено, що позивачці [PERSON] належить на праві власності ? частки квартири [ADDRESS], а відповідачці [PERSON] - ? частка. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Разом з тим, відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4)таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно висновку № 125-003 судової оціночно-будівельно-технічної експертизи від 25.01.2016 р., складеного експертами Миколаївської регіональної торгово-промислової палати, було визначено ринкову вартість ? частки кв. [ADDRESS], а також визначено можливий варіант спільного користування співвласниками даної квартири (наближений до часток співвласників). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Ухвали суду позивачка [PERSON] внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області вартість 1/4 частки вищезазначеної квартири - 147 428 грн. 00 коп. Відповідач вселилась та була зареєстровано з дітьми з відома та дозволу позивача у спірну квартиру в червні 2015 року, після розірвання шлюбу із чоловіком, з яким мешкала з 2003 року. ( арк.204). З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що позивачка та відповідач хоча і перебувають у родинних відносинах (є матір'ю та донькою), однак після вселення відповідача , між ними склалися вкрай неприязні стосунки, що підтверджується численними зверненнями обох сторін до Ленінського ВП ГУ Національної поліції Миколаївської області із заявами про внесення відомостей до ЄРДР щодо кримінального правопорушення з боку обох сторін (арк.22,23,56,57,61,62,175,176,177,178,203,205,206,207,208,). За такого, суд вважає, що спільне володіння і користування сторонами нерухомим майном є неможливим. Хоча, зі змісту технічного паспорту вбачається, що спірна квартира складається з трьох окремих ізольованих житлових кімнат, що дає можливість сторонам спільно використовувати її для проживання. Проте, у спірній квартирі, згідно Довідки ЖКП «Південь» від 29.09.2015 р.(арк.81) зареєстровані позивач, [PERSON] (відповідач) та її діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Та проживає, окрім вказаних осіб, цивільний чоловік відповідача - [PERSON], що унеможливлює, на думку суду, спільне проживання чотирьох осіб в однієї кімнаті, площею 9,5 кв.м., що відповідає частці відповідач у спільній частковій власності на квартиру, згідно Висновку експерта ( акр.147). Тим більше, що з позовом щодо визначення порядку користування квартиро відповідач не звертався до суду. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка [PERSON] посилається на те, що відповідачці на праві власності належить інше нерухоме майно. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.08.2015 р. [PERSON] на праві власності належить садовий будинок площею 64,6 кв.м., розташований в [ADDRESS] (арк.33 - 43), який, згідно Акту обстеження Коларівської сільської ради від 22.03.2016 року, не придатний для проживання у осінньо-зимовий період У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за умови, що завдана йому в такому випадку шкода не буде істотною. Ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ при розгляді справи № 6-68цс14. Оскільки припинення права власності відповідача на частку у спірній квартирі, яка є незначною, з виплатою компенсації її вартості, з огляду на відносини які склались між сторонами, з урахуванням усіх інших підстав, передбачених законодавством, та наявності нерухомості у вигляді садового будинку, надасть реальну можливість відповідачці вирішити питання щодо подальшого придбання іншого ізольованого житлового приміщення у власність, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню. Крім того, само по собі припинення права власності не тягне виселення або позбавлення права користування житлом відповідача, а тим більше її дітей, з боку позивача. На підставі ст.ст. 356, 358, 365 ЦК України,

Outcome: approved