Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна. В обґрунтування своєї позиції позивач [PERSON] пояснювала, що знаходилась у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в період перебування в якому подружжя набуло у спільну власність певне майно. Однак за станом на теперішній час позивач та відповідач спільного господарства не ведуть, шлюб розірвано. У зв'язку з тими обставинами, що в позасудовому порядку дійти порозуміння стосовно поділу спільного майна подружжю не вдалося, [PERSON] звернулась з даним позовом в суд, в якому, неодноразово уточнивши заявлені вимоги, просила суд поділити спільне майно подружжя наступним чином: виділити [PERSON] автомобіль «ВАЗ2106», реєстраційний номер [NUMBER], телевізор «Панасонік», пральну машину «Електролюкс», холодильник «LG», кухонну стінку, пилосос «Електролюкс»; виділити [PERSON] автомобіль «Камаз 5320», реєстраційний номер [NUMBER], причеп автомобільний, набір меблів, програвач DVD «LG», мікрохвильову піч «LG»; а також стягнути з [PERSON] на її користь різницю вартості спільного майна в розмірі 31550,00 гривень. В процесі розгляду справи, частково заперечуючи проти заявлених вимог, [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна. Виходячи з аналогічних обставин, [PERSON] заявив до поділу 1/2 ідеальну частку індивідуального житлового будинку [ADDRESS] право власності на яку було набуто [PERSON] за час шлюбу. [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилась, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених вимоги та заперечення проти зустрічних вимог із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України. [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але брав участь в засіданнях по справі, підтримував заявлені вимоги, заперечував проти первісних вимог. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін за суттю спору і підставами звернення в суд, дослідивши представлені суду та забезпечені письмові докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного та відмову в задоволенні зустрічного позову - виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] первісно перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 28 листопада 1989 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Іллічівським відділом ЗАГС міста Одеси від 28 листопада 1989 року. [PERSON] було укладено новий шлюб із [PERSON], який був розірваний 16 березня 1993 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Іллічівським відділом ЗАГС міста Одеси від 16 березня 1993 року. 22 січня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] був повторно укладений шлюб, але на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 07 липня 2009 року по цивільній справі №2-1886/2009, яке набрало законної сили 20 липня 2009 року, - вказаний шлюб було розірвано. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого МРЕВ-1 УДАІ в Одеській області від 14 квітня 1998 року, власником автомобілю марки «ВАЗ 2106», 1977 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого МРЕВ-2 УДАІ в Одеській області від 31 травня 2000 року, власником автомобілю марки «Камаз 5320», 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕВ-2 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області від 18 квітня 2008 року власником причепу (фургон ізотермічний) марки «СЗАП», модель 83571, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 03 вересня 1993 року, виданого ЖЕО міста Одеси Іллічівської районної ради, власником 1/2 ідеальної частки індивідуального житлового будинку [ADDRESS] в місті Одесі є [PERSON] Викладене свідчить, що право власності на автомобіль марки «ВАЗ 2106», автомобіль марки «Камаз 5320» та причеп (фургон ізотермічний) марки «СЗАП» було набуте у власність [PERSON] в період перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В той же час, право власності на 1/2 ідеальну частки індивідуального житлового будинку [ADDRESS] в місті Одесі набуто у власність [PERSON] поза шлюбом зі [PERSON] Як наводить ст. 368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на ст. 60 ч.ч.1,2 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 ч.ч.1,4 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. При цьому, речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи викладене, суд погоджується, що автомобіль марки «ВАЗ 2106», автомобіль марки «Камаз 5320» та причеп (фургон ізотермічний) марки «СЗАП» є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, сторонами не представлено суду належних доказів наявності в натурі та відомостей для ідентифікації іншого заявленого майна: телевізору «Панасонік», пральної машини «Електролюкс», холодильнику «LG», кухонної стінки, пилососу «Електролюкс», набору меблів, програвача DVD «LG», мікрохвильової пічі «LG» тощо. У зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Як передбачає ст. 69 ч.1 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. На підставі ст. 70 ч.ч.1,2,3 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з тим, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Й водночас, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 71 ч.1 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В процесі розгляду справи, ураховуючи заявлені вимоги та позиції сторін, судом неодноразово призначались експертизи з метою визначення реальної вартості спірного майна для вирішення питання про взаємоприйнятий, справедливий його поділ. Однак порозуміння з питання про отримання грошової компенсації одним з подружжя за відповідну частки у спірному майні сторонами не досягнуто, відповідних дій не вчинено. Таким чином враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на спірне майно в рівних частках, тобто по 1/2 ідеальній частці на кожного співвласника - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя. Згідно ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. При цьому, згідно ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. За викладених обставин, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно та автотранспортні засоби, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обов'язковій державній реєстрації та є підставою для внесення таких відомостей до відповідних реєстрів.

Outcome: partial