overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 05.04.2013 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, з грудня 2015 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та мають окремі бюджети, просила шлюб розірвати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві проти розірвання шлюбу не заперечував. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 05.04.2013 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 255, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб. Від спільного життя подружжя має сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 551,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 16.08.1997 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки відповідач не приділяє належної уваги сім`ї, застосовує фізичну силу до неї та дітей, на даний час склалися неприязні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, просила шлюб розірвати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві проти розірвання шлюбу не заперечував. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 16.08.1997 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 1051, що вбачається з копії свідоцтва про одруження. Від спільного життя подружжя має двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що вбачається з наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 17.09.2005 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, вони мають різні погляди на життя, відповідач зловживає спиртними напоями, в нетверезому стані влаштовує сварки в присутності дітей, що негативно впливає на їх виховання, більше як рік подружні стосунки не підтримують, ведуть окремі господарства, проживають окремо, спроби примиритися не дали позитивних результатів, просила шлюб розірвати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві проти розірвання шлюбу не заперечував. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 17.09.2005 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано виконавчим комітетом Лук`янівської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис № 2, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб. Від спільного життя подружжя має двох дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 134/900 часток житлового будинку № 23 по провулку Корпусний в м. Миколаєві після смерті [PERSON], яка померла 04 лютого 2002 у м. Миколаєві. Представник позивача, згідно наданої заяви, просив справу слухати без його участі, вимоги позову підтримує, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, від 05 липня 1999 року, виданим державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON], у спадковій справі № 469/99 за реєстровим № 6-1381, спадкоємницею майна [PERSON], який помер 11 серпня 1998 року є дочка померлого - [PERSON], що мешкає в [ADDRESS] на 7/9 частки. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 67/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд та будівель, що знаходиться по провулку Корпусному, 23 в м. Миколаєві. Мати позивача [PERSON], згідно з свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON], у спадковій справі № 469/99 за реєстровим № 6-1383від 05 липня 1999 року, є власником 2/9 частки будинку № 23 по пров. Корпусному у Центральному районі м. Миколаєва. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 67/100 частин вище зазначеного будинку. 04 лютого 2002 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ФП № 117198. Для оформлення спадщини, позивач у встановлений законом строк звернулась до державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса від 29 липня 2016 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК Укрїни, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи викладене, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини . В позові позивач вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 березня 2016 року шлюб між ними розірваний . В шлюбі у них народилася дочка [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Однією сімєю з відповідачем вони не проживають з 05 квітня 2016 року. Дитина проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Так як відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, то вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття . Позивач в судове засідання не з?явилася , згідно поданої через канцелярію суду письмової заяви ( вх. № 24694 від 17.10. 2016 року) просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з?явився, згідно поданої на адресу суду письмової заяви ( вх. № 24695 від 17.10.2016 року) просить справу розглядати у його відсутність . позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, беручи до уваги процесуальну позицію сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають доньку [PERSON], [INFO] ( свідоцтво про народження [PERSON] , серія 1-СР № 067016 від 22.02.2008 року, а.с.- 4). Донька знаходиться на утриманні матері і вони спільно проживають за адресою: [INFO]. Відповідач добровільно систематично матеріальної допомоги або іншого забезпечення дитині не надає. Судом з достовірністю встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід , частину доходу одержує в натурі , а також за наявності інших обставин , що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином при викладених вище обставинах, у звязку з тим, що відповідач добровільно, систематично не виконує свого обовязку по утриманню дитини, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з червня 2011 року знаходиться у шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання у них [INFO] року народився син [PERSON]. На теперішній час спільно не проживають, сумісне господарство не ведуть. Малолітній син залишився разом з нею, повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач участі в вихованні дитини не приймає, матеріально її не забезпечує. Відповідач працює, на утриманні інших дітей не має, тому на її думку може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісяця. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 червня 2011 року виконкомом Новгородської селищної ради м. Дзержинська Донецької області, за актовим записом № 16 (а.с. 5). [INFO] року від спільного проживання у них народився син [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження, батьком дитини є відповідач по справі [PERSON] (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі спільно не проживають, шлюб між ними не розірвано, відповідач по справі участі в вихованні дитини не приймає, матеріально не забезпечує (а.с. 2-3). Згідно акту вуличного комітету від 22.08.2016 року (а.с. 7) малолітня дитина проживає разом з матір'ю, позивачем по справі за адресою: [ADDRESS]. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, батьків, дітей. Судом з'ясовано, що [PERSON] якими-небудь захворюваннями не страждає, на утриманні інших дітей, непрацездатних членів родини не має, матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає, є працездатним, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини, як вимагає позивач. За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дитини може складати 1/4 частину з усіх видів доходу відповідача щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони з 05.02.2011 перебувають у шлюбі, від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя у них з відповідачем не склалося, подружні стосунки вони не підтримують та не ведуть спільне господарство, а за таких обставин позивач наполягає на розірванні шлюбу. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. (а.с.22,26) В свою чергу, позивач подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, також просила провести розгляд справи за її відсутності. (а.с.28) Відповідач також направив заяву, в якій визнав позов в повному обсязі. (а.с.27) Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) З матеріалів справи вбачається, що з 05.02.2011 сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом?янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №127, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.10) Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9) Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім`ю. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім`ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу в розмірі 551 гривні 20 копійок. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони з 05 грудня 2003 року перебувають у шлюбі, від якого мають двох синів - [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO] Позивач зазначає, що спільне життя у них з відповідачем не склалося, подружні стосунки вони не підтримують та не ведуть спільне господарство, а за таких обставин позивач наполягає на розірванні шлюбу. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с. 23) В свою чергу, позивач подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, також просить провести розгляд справи за її відсутності (а.с. 5) Відповідач також направив заяву, в якій визнав позов в повному обсязі (а.с. 13) Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) З матеріалів справи вбачається, що з 05.12.2003 сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Центрального районного управління юстиції м. Сімферополя, Автономної Республіки Крим, актовий запис № 237, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 10) Від шлюбу мають двох спільних синів - [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11-12) Відповідно до ч.1 ст.24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу в розмірі 551 гривні 20 копійок. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони з 08.08.2009 перебувають у шлюбі, від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя у них з відповідачем не склалося, подружні стосунки вони не підтримують та не ведуть спільне господарство, а за таких обставин позивач наполягає на розірванні шлюбу. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. (а.с.32-33) В свою чергу, позивач подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, також просила провести розгляд справи за її відсутності. (а.с.35) Відповідач також направив заяву, в якій визнав позов в повному обсязі. (а.с.34) Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) З матеріалів справи вбачається, що з 08.08.2009 сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом?янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1170, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6) Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5) Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу в розмірі 551 гривні 20 копійок. Враховуючи викладене,

Outcome: approved