Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

В провадженні судді знаходиться вищевказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що «14» травня 2018 року позивач був прийнятий на роботу в ТОВ «УКРМОНТАЖСПЕЦБУД» в порядку переводу на посаду водія автобуса 1-го класу. «17» травня 2018 року позивач був прийнятий на роботу в ТОВ «УКРМОНТАЖСПЕЦБУД» водієм автотранспортних засобів. «11» серпня 2020 року позивач був звільнений за власним бажанням стаття 38 КЗпП України у відповідності до наказу № 720 - к від «11» серпня 2020 року. Вказану роботу виконував особисто із підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку з 7-00 до 18-00 з обідньою перервою з 12:00 до 13:00 безперервно усі без виключення робочі дні з моменту прийняття на роботу. На день\~звільнення Відповідачз\~позивачем не розрахувався по заробітній платі відповідності до виданої довідки від «05» серпня 2020 року за № 122, заборгованість по заробітній платі складає 70\~811,11 грн. Крім цього, у зв`язку із вказаною затримкою та відповідно до статті 117 КЗпП позивач вважає, що роботодавець зобов`язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки, що на момент направлення вказаної позовної заяви до суду становить: 70 804,99 грн. Крім цього, позивач зазначає, що у зв`язку із вказаною затримкою та відповідно до статті 117 КЗпП роботодавець зобов`язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки, що на момент направлення вказаної позовної заяви до суду становить: 70 804,99 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату у розмірі 70811,11 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 70 804,99 грн. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідач неодноразово повідомлявся судом про перебування у провадженні вказаної справи, у зв`язку з чим йому було роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву, порядок подачі клопотання про розгляд справи з викликом сторін. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так,\~з письмових\~матеріалів справи\~судом встановлено,\~що «14» травня 2018 року позивач був прийнятий на роботу в ТОВ «УКРМОНТАЖСПЕЦБУД» в порядку переводу на посаду водія автобуса 1-го класу у відповідності до наказу № 73 від «10» травня 2018 року (а.с. 8-13, 14). «17»\~травня 2018\~року позивач\~був прийнятий\~на роботу\~в ТОВ\~«УКРМОНТАЖСПЕЦБУД» водієм\~автотранспортних засобів\~у відповідності до наказу № 195 - к від «17» травня 2018 року (а.с. 8-13). «11» серпня 2020 року позивач був звільнений за власним бажанням стаття 38 КЗпП України у відповідності до наказу № 720 - к від «11» серпня 2020 року (а.с. 8-13). Борг відповідача з виплати заробітної плати станом на момент звільнення, складає 70811,11 грн. (а.с. 7). Згідно зі\~ст.4ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР№ 2148-VIIIвід 19.10.1973 р., держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці»\~визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.115КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Нормами\~ст.47 КЗпП України\~встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України. Згідно до\~ст.116КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 233 КЗпП України\~визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. У суду відсутні будь-які відомості щодо погашення заборгованості перед позивачем із заробітної плати станом на момент винесення рішення, а тому позовна заява у частині вказаної вимоги підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд виходить з наступного: Ст. 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у формі виплатити працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 2. ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, отже наявність заборгованості з заробітної плати повинна була бути підтверджена наданими працівнику розрахунковими листами або іншими бухгалтерськими документами, обов`язок і відповідальність за ведення яких в період здійснення трудових обов`язків на підприємстві Так, позивач у своїй позовній заяві зазначає, що його середньоденна заробітна плата складає: 1.за 2018 рік, при існуючій заборгованості у розмірі 14 986,55 грн. складає 92,51 грн.; 2.за 2019 рік, при існуючій заборгованості у розмірі 39 998,92 грн. складає 174,64 грн.; 3.за 2020 рік, при існуючій заборгованості у розмірі 15 825,64 грн. складає 170,17 грн. При цьому, інформація щодо кількості відпрацьованих днів, графіку роботи до матеріалів справи не додано. Окрім того із довідки щодо наявної заборгованості неможливо встановити за який період остання виникла. Так, довідка складена станом на 05.08.2020 року, період заборгованості не зазначено. Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом неодноразово було роз`яснено право сторін щодо доказування у даній категорії справ, а також щодо дослідження певних обставин та перевірки їх доказами. Так, ухвалою суду від 19.10.2020 року позовна заява була залишена без руху, оскільки під час дослідження письмових матеріалів справи з метою прийняття рішення по суті позовних вимог судом встановлено, що позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 70804,99 грн. При цьому, позивачем наведений розрахунок, котрий не підтверджений жодними доказами. На виконання вищевказаної ухвали позивач повторно надав до суду довідку про наявну у нього заборгованість, період заборгованості відсутній. Жодних клопотань про витребування доказів позивачем не надано. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Інших доказів, аніж ті, які містяться в матеріалах справи і які були подані позивачем під час подачі позову, а саме: копія паспорта, копія ІНН, довідка про розмір заборгованості станом на 05.08.2020 рік у розмірі 70811,11 грн., копія трудової книжки, копія наказу про прийняття на роботу, припинення трудового договору, матеріали справи не містять. П. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства по оплату праці»\~передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України міститься у постановах від 24.10.2011 р. у справі № 6-39 цс 11, від 21.11.2011 р. у справі № 6-60 цс 11, від 03.07.2013 р. у справі № 6-60 цс 13, від 20.11.2013 р. у справі № 6-114 цс 13, від 05.10.2016 р. у справі № 6-2405 цс15, від 13.03.2017 р. у справі № 6-259цс17. При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд має керуватись наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Формула для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбачена у п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, і є наступною: розмір середньоденної заробітної плати помножений на кількість робочих днів затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата визначається так: сума зарплати за 2 місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата, поділена на кількість відпрацьованих робочих днів за 2 місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата. Абз. 1 п. 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. (Абзац перший пункту 8 Із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №1398 від 30.07.1999 року). З урахуванням наданих до суду позивачем доказів, суд позбавлений можливості перевірити розрахунок наданий позивачем, а також самостійно обчислити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. За таких обставин, суд доходить до обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в даній частині позовної заяви. Також, вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди позивачу, суд доходить до наступних висновків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, враховує у своєму рішенні обґрунтування позивача спричиненої йому моральної шкоди. При вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь 1000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом останнього часу. Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо\~сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових\~витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial