Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 25.09.2018р. перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] (треті особи - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В.) про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с. № 8-12 т. № 1). Остаточною редакцією позовних вимог (після залишення позову без руху) є позовні вимоги в редакції від 05.10.2018р., де заявлено тільки вимоги про визнання недійсною довіреності від 05.12.2017р., визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.08.2018р. (а.с. № 23-26 т. № 1). Ухвалою суду від 01.04.2019р. позовні вимоги були залишені без розгляду з підстав п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а.с. №85 т. № 1). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.06.2019р. вищезазначена ухвала суду від 01.04.2019р. була скасована, справу направлено для продовження розгляду суду першої інстанції (а.с. №110-112 т. № 1). Ухвалами суду від 03.12.2019р. та 11.02.2020р. було витребувано у приватного нотаріуса ДМНО Мазуренка С.В. та державного нотаріального архіву Дніпропетровської області примірник довіреності від (а.с. №149, 167 т. № 1). Відповідь надійшла суду тільки 03.04.2020р. від державного нотаріального архіву Дніпропетровської області, а саме направлено суду примірник (оригінал) довіреності від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] від 05.12.2017р., реєстровий № 1154, засвідченої приватним нотаріусом ДМНО Мазуренком С.В. (а.с. № 182, 183 т. № 1). Ухвалою суду від 04.06.2020р. по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу та розгляд справи зупинено до отримання висновку судової експертизи (а.с.№ 206-207 т. № 1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.08.2020р. провадження по справі було поновлено після надходження 21.08.2020р. до суду висновку судової експертизи (а.с. № 210-214, 222 т. № 1). Підготовче засідання у справі відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 200 ЦПК України проведено 16.11.2020р. (а.с. № 248 т. № 1). В обґрунтування позовних вимог в редакції від 05.10.2018р. представник позивача - адвокат Котова І.М. (діє за договором про надання правової допомоги від 11.09.2018р. - а.с. № 27-29 т. № 1) посилалася на те, що 17.08.2018р. був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна, укладений між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] (батька позивача) на підставі нотаріально посвідченої 05.12.2017р. довіреності приватним нотаріусом ДМНО Мазуренком С.В., реєстровий № 1154, і [PERSON] , предметом якого є - квартира [ADDRESS] . Договір був посвідчений 17.08.2018р. приватним нотаріусом ДМНО Зайченко І.А. Представник позивача стверджувала, що довіреність 05.12.2017р. батько позивача не підписував, знаходиться у розшуку, чим скористалися шахраї, підробили підпис [PERSON] та пізніше вчинили договір купівлі-продажу, чим позбавили останнього майна. Наявне рішення суду про оголошення [PERSON] померлим, отже позивач має право на спадщину, в коло якої входить і квартира [ADDRESS] , отже [PERSON] і звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник позивача просила визнати недійсною довіреність від 05.12.2017р. від імені [PERSON] і як наслідок визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17.08.2018р.,укладений між [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі (або їх представники), а також треті особи, правом подачі відзиву (письмових пояснень) після отримання уточненої позовної заяви від 05.10.2018р. не скористалися. В підготовчі засідання, які призначалися на 06.10.2020р. та 16.11.2020р., а також в судові засідання по справі, які призначалися на 14.12.2020р. та 26.01.2021р., відповідачі (або їх представники), також треті особи не з`явилися, про дати цих засідань були повідомлені належним чином відповідно до вимог ЦПК України шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленням (а.с. № 225-231,237-243, 252-255 т. № 1, а.с. № 1-6, 27 т. № 2). Також в підготовче засідання, яке призначалося на 16.11.2020р., а також в судові засідання по справі, які призначалися на 14.12.2020р. та 26.01.2021р., сторони повідомлялися шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. № 247, 256 т. № 1, а.с. № 7 т. № 2). Про причини неявки до суду обидва відповідача (або їх представники), суд не сповістили, заяв про відкладення розгляду справи не надіслали. Треті особи - приватний нотаріус ДМНО Зайченко І.А. та приватний нотаріус ДМНО Мазуренко С.В. листами від 23.09.2020р., 22.09.2020р., 12.10.2020р., 16.10.2020р., 26.11.2020р., 04.12.2020р. та від 23.12.2020р. (а.с. № 232, 234, 244, 246, 257 т. № 1, а.с. № 12 т. № 2) просили справу розглядати за їх відсутності та ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства. 26.01.2021р. представник позивача - адвокат Ільченко О.П. (діє на підставі ордеру від 24.09.2019р. та договору про надання правової допомоги від 10.02.2020р. - а.с. № 143, 162 т. № 1) надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, стягнути судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 27 000грн. В цій заяві представник позивачки також просив проводити розгляд справи за його відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами, а також висловив заперечення стосовно заочного розгляду справи, оскільки відповідачка [PERSON] обізнана про наявність справи, з матеріалами справи знайомився її адвокат Федосєєв Є.О. (а.с. №36 т. № 2). За вищезазначеного, з урахуванням заяви представника позивача, неявки відповідачів (або їх представників), заяв третіх осіб, розгляд справи 26.01.2021р. здійснювався у відповідності до положень ст. 223 та ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутності усіх учасників справи та без фіксації судового процесу технічними засобами. Підстав для ухвалення заочного рішення у справі немає, оскільки відсутня сукупність умов для заочного розгляду, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (зокрема, відсутня згода на заочний розгляд справи від представника позивача). Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 201/9755/18 (провадження № 2о/201/11/2019), всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є сином [PERSON] , [INFO] (а.с. № 202-203 т. № 1, а.с.№ 28-35 т. №2), отже є належним позивачем у цивільній справі. За життя батьку позивача - [PERSON] на праві власності в цілому належала квартира [ADDRESS] (назва міста змінена у 2016році на м. Дніпро) на підставі договору дарування від 16.05.2006р. (а.с. № 16-17 т. № 1, а.с. № 23 т. № 2). Батько позивача зник, у зв`язку з чим 22.06.2018р. позивач звернувся з відповідною заявою про розшук до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (ЖЄО № 2213 від 22.06.2018р.), за цією заявою порушено кримінальне провадження № 12018040650001531 (а.с. № 24 т. № 2). Стан на 21.01.2021р. досудове розслідування триває, в межах кримінального провадження № 12018040650001531 проводяться слідчі (розшукові) дії, на встановлення можливого перебування [PERSON] (а.с. № 14 т. № 2). Після звернення за правовою допомогою до адвокатів, позивач з,ясував, що квартира [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 17.08.2018р., укладеним між [PERSON] та [PERSON] , перейшла у власність останньої (а.с. № 16-17 т. № 1). На запит від 13.09.2018р. адвокатського об,єднання «Дніпровська правозахисна бізнес група» отримана Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна (а.с. № 16-17 т. № 1). Відразу, а саме 14.09.2018р., представник позивача - адвокат Котова І.М. (діє за ордером від 12.08.2018р.) звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з заявою про заходи забезпечення позовних вимог (до подачі позову - а.с. № 3-6 виділ. матеріалів), яка була задоволена та ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 17.09.2018р. вжито заходи забезпечення позову (а.с № 25 виділ. матеріалів). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.01.2019р. (а.с. № 80-83 виділ. матеріалів) ухвала судді Ткаченко Н.В. від 17.09.2018р. була частково скасована (а саме в частині накладення арешту на квартиру [ADDRESS] ), в іншій частині (заборона відчуження квартири [ADDRESS] ) ухвала від 17.09.2018р. залишена без змін. За зверненнями [PERSON] було порушено 2 кримінальних провадженням за фактом шахрайських дій по привласненню квартири його батька. За ознаками ст. 358 КК України порушено кримінальне провадження № 12017040650003252, а за ознаками ст. 190 КК України порушено кримінальне провадження № 12018040650002287 (а.с. № 25, 26 т. № 2). Станом на 22.01.2021р. кримінальне провадження № 12017040650003252 закрито 25.10.2019р. на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, а кримінальне провадження № 12018040650002287 закрито 12.03.2020р. також на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (а.с. № 15, 25, 26 т. № 2). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2019р. № 201/9755/18 (провадження № 2о/201/11/2019) за заявою [PERSON] (сина) [PERSON] , [INFO] оголошено померлим з дня набрання рішенням суду законної сили. Рішення суду набрало законної сили 04.03.2019р. (а.с. № 202-203 т. № 1). Розглядаючи заяву [PERSON] окремого провадження про оголошення [PERSON] померлим, судом було перевірено, що [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. № 28-35 т. № 2). Як було зазначено вище, ухвалою суду від 04.06.2020р. по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с.№ 206-207 т. № 1). На вирішення судового експерта було поставлено наступне питання: «Чи виконаний підпис та рукописний запис від імені [PERSON] у графі «Підпис» довіреності від 05.12.2017р., посвідченої приватним нотаріусом ДМНО Мазуренком С.В., реєстровий номер № 1154, від імені [PERSON] , якою уповноважено [PERSON] розпоряджатися (в тому числі продати) за ціну та на умовах за його розсудом належною довірителеві квартирою [ADDRESS] ?». Висновком судової почеркознавчої експертизи № 2894-20 від 07.08.2020р. визначено, що підпис від імені [PERSON] , а також рукописний запис « [PERSON] » в графі «ПІДПИС» довіреності від 05.12.2017р., що посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В. за реєстровим № 1154 від імені [PERSON] , якою уповноважено [PERSON] розпоряджатися (в тому числі продати) за ціну та на умовах за його розсудом належною довірителеві квартирою [ADDRESS] , виконані не [PERSON] , а іншою особою (а.с. № 211-214 т. № 1). Згідно вимог ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ст.203 ЦК України: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Розглядаючи позовні вимоги, суд дійшов висновку, що довіреність та договір купівлі-продажу підлягають визнанню недійсними з наступних підстав. Згідно з ч.ч.2,3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (ст.216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (ст. ст. 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч.3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Приймаючи до уваги, що [PERSON] є сином [PERSON] , та останній знаходиться у розшуку (кримінальне провадження № 12018040650001531 від 22.06.2018р., ЖЕО № 22113 від 22.06.2018р.), рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2019р. № 201/9755/18 (провадження № 2о/201/11/2019) [PERSON] оголошено померлим, рішення набрало законної сили 04.03.2019р., позивач входить до кола спадкоємців, отже є належним позивачем у справі та має право вимагати відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України визнання недійсною довіреності від 05.12.2017р. та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.08.2018р. Частинами 1 та 3 статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Також, ч.1 ст. 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Оскільки [PERSON] не підписував довіреність від 05.12.2017р., що посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В. за реєстровим № 1154 (а.с. № 183 т. № 1), наявні підстави для визнання недійсною довіреності від 05.12.2017р. На запит суду Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області була надана копія договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , укладений 17.08.2018р. між [PERSON] , якій діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 05.12.2017р., яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., реєстровий № 1154, та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., серія та номер: 1710, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42595461 від 17.08.2018р., номер запису про право власності: 27540852 (а.с. № 15, 16-18 т. № 2). У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст. 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. [PERSON] не був стороною і договору купівлі - продажу від 17.08.2018р. (на підставі представництва його інтересів, оскільки не підписував довіреність), отже не було домовленості з ним стосовно встановлення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. В п. 8 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Виходячи з викладеного вище, підставою для визнання договору купівлі-продажу від 17.08.2018р. недійсним є недодержання стороною вимог закону в момент укладення договору. Приймаючи до уваги, що довіреність від 05.12.2017р. від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] визнана недійсною, наявні підстави і для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.08.2018р., укладеного між [PERSON] (який діяв на підставі довіреності) та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., серія та номер: 1710, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42595461 від 17.08.2018р., номер запису про право власності: 27540852 (а.с. № 17-18 т. № 1, а.с. № 16-18, 20, 21 т. № 2). Підводячи підсумок вищевикладеному, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 17.09.2018р. в порядку ч. 2 ст. 149 ЦПК України були вжиті заходи забезпечення позову (а.с № 25 виділ. матеріалів). Станом на день розгляду справи судом 26.01.2021р. від позивача (або його представників) клопотання про скасування заходів забезпечення позову не надходили. Відсутні вони і для скасування за ініціативою суду заходів забезпечення позовних вимог (які залишилися діяти після постанови Дніпровського апеляційного суду від 25.01.2019р., якою частково скасована ухвала від 17.09.2018р.), оскільки позовні вимоги задоволені. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів, щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 17.10.2018р. по справі № 301/1894/17 зазначено, що суд вирішуючи питання розподілу судових витрат, має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Приймаючи до уваги те, що позивачем підтверджено документально судові витрати на професійну правничу допомогу (надано квитанцію про оплату послуг адвоката 14.09.2018р. на суму 27 000грн., ордер адвоката Ільченко О.П. від 24.09.2019р., договори про надання правової допомоги від 24.09.2019р. та від 05.01.2021р., акт виконаних робіт від 25.01.2021р. - а.с. №143, 145-146 т. № 1, а.с.№ 38-39, 40, 41 т. № 2), а також враховуючи положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України та те, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача судові витрати, які понесені останнім на професійну правничу допомогу в розмірі 27 000грн., виходячи з того, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, а тому відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідачів в рівних частках. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 28 762 грн. (за ставками судового збору на 2018р. - за дві позовні вимоги майнового характеру по 704грн. 80коп., за подачу заяви про забезпечення позову до подачі позову - 352грн. 40коп. - а.с. № 6, 7 т. № 1 та а.с. № 2 виділ. матеріалів, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000грн. - а.с. № 40 т. № 2), тобто по 14 381грн. з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved