Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Дзюньківської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка була власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , земельних ділянок та іншого майна. Заповітом від 11.05.2006 мати усе своє майно заповіла позивачу. У встановлений законом строк позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та оформив своє право на спадкові земельні ділянки. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок йому було відмовлено, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. В судове засіданні позивач не з`явився, подав заяву у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу просив розглянути у його відсутності. Представник Дзюньківської сільської ради в судове засідання не з`явився також, у телефонному режимі повідомив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно зі ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беззаперечно встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 9) була власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] (а. с. 24-25). Заповітом від 11.05.2006 мати усе своє майно заповіла позивачу (а. с. 10). У встановлений законом строк позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а. с. 38) та оформив своє право на спадкові земельні ділянки (а. с. 20-23). Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а. с. 14). Дані правовідносини у системному зв`язку регулюються: -ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; -ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; -ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; -ст.1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] ; [PERSON] , як спадкоємиць за заповітом прийняв спадщину, однак не може отримати свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, то з метою захисту майнових прав позивача, необхідно визнати за ним право власності на це майно.

Outcome: approved