Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості звернувся представник АТ КБ «Приватбанк». Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2019 року по цивільній справі №569/16588/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості позов задоволено; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого [ADDRESS] , іпн. [NUMBER] на користь АТ КБ «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № [NUMBER] , МФО 305299 заборгованість за кредитним договором №б/н від 13 лютого 2008 року в розмірі 21220,15 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Ухвалою Рівненського міського суду від 09 грудня 2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду задоволено; скасовано заочне рішення Рівненського міського суду від 13 листопада 2019 року по цивільній справі №569/16588/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача розмір заявлених позовних вимог зменшила, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 13 лютого 2008 року в розмірі 18832,78 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту) в розмірі 13854,10 грн. та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 в розмірі 4978,68 грн., а також понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1921,00 грн. В судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на ті обставини зокрема, що ним не було надано згоди на отримання будь-яких кредитних карток. Шляхом обману, працівник банку дав йому підписати анкету-заяву, за якою він отримав кредит в розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту. У самій анкеті-заяві №б/н від 13 лютого 2008 року відсутні умови кредитування, процентної ставки за користування кредитом та умови відповідальності за порушення кредитного договору. З вказаним він не мав змоги ознайомитись підписуючи заяву. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог та укладеного кредитного договору позивач надав копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 03 березня 2008 року, підписану відповідачем, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» у Приватбанку, а також розрахунок заборгованості за період з березня 2008 року по грудень 2020 року. Відповідно до копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (надалі по тексту - заява), 03.03.2008 відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У даній заяві зазначені, зокрема, прізвище, ім`я та по батькові відповідача, дата народження, місце його проживання та номер телефону, місце роботи, документ, на підставі якого встановлено особу клієнта, а також міститься підпис клієнта - відповідача по справі. Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні заяви, особа відповідача по справі - клієнта [PERSON] , [INFO] була встановлена на підставі паспорта серії [NUMBER] виданого 14 березня 2007 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області. В судовому засіданні відповідачем долучено до матеріалів справи кс.копію паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] виданий 09 жовтня 2008 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області. В судовому засіданні було встановлено, що прізвище відповідача було змінено з [PERSON] на [PERSON] . Судом встановлено, що на момент підписання анкети-заяви відповідачу [PERSON] виповнилось 17 років, тобто він був неповнолітнім, що робить його більш уразливим, порівняно із повнолітнім споживачем. Відповідно до п.1 ст.2 ст.11 ЦК України гідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.32 ЦК України неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Відповідно до ч.4 ст.32 ЦК України згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначало, що між банком та позичальником укладений договір, який не суперечить чинному законодавству України. Відповідач своїм підписом підтвердив, що йому було надано повну інформацію щодо надання банківських послуг. Крім того, позивачем до матеріалів позову додана копія паспорту громадянина України серії [NUMBER] громадянина України [PERSON] , [INFO] , виданого 14 березня 2007 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області. Таким чином, судом встановлено, що на момент підписання анкети-заяви від 03 березня 2008 року відповідачу виповнилося 17 років, тобто він мав неповну цивільну дієздатність. Відповідно до частини другої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. При цьому, суд враховує, що характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов`язок позичальника регулярно в обов`язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину. Позивач, як банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, достовірно знаючи про вік відповідача, мав бути обізнаний із нормами законодавства про те, що на укладення кредитного договору із відповідачем потрібна згода батьків. Вступаючи у правовідносини із неповнолітньою позивач, однак, не врахував норм законодавства щодо захисту прав дітей. Так, ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Підписання анкети-заяви про надання банківських послуг з неповнолітнім без згоди батьків, без конкретного зазначення виду отримуваних послуг, невиконання законодавчих вимог щодо надання повної та достовірної інформації про умови кредитного договору не забезпечують якнайкраще інтереси дитини. В матеріалах справи відсутні як будь-які докази, так і будь-які посилання на наявність згоди батьків відповідача на укладення нею кредитного договору з позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що для укладання особою у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років кредитного договору, її батьки або особи, що їх замінюють повинні надати згоду на укладення такого договору. Вказана правова позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду у справі справа № 289/1996/16-ц провадження № 61-7091 св 18 від 12.04.2018 року. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази,

Outcome: dismissed