Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 20.05.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського обслуговування №BLаЖГА00036040 відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на поточні потреби в розмірі 4000 грн. з процентною ставкою 15% річних, терміном повернення 20.05.2014 року. Вказував на те, що відповідач належним чином своїх зобовязань відповідно до умов зазначеного договору не виконав, внаслідок чого у нього станом на 07.08.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 10928,34 грн., з яких 3819,89 грн. прострочена до повернення сума кредиту, 0,00 грн. прострочені відсотки, 1376,59 грн. комісія за обслуговування кредиту, 5731,86 грн. плата за пропуск платежів. На підставі наведеного, посилаючись на норми матеріального права та умови договору, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором банківського обслуговування №BLаЖГА00036040 від 20.05.2011 року в сумі 10928,34 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду, про причини своєї неявки суду не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про можливі причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Так, судом встановлено, що 20.05.2011 року між сторонами було укладено договір банківського обслуговування №BLаЖГА00036040, який є комплексний та поєднує у собі умови кредитного договору та договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку (а/с 3-6). Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, позивач надав відповідачу кредит у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії в сумі 4000 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 15 % річних, комісії за управління кредитом та страхових платежів, строком повернення кредиту до 20.05.2014 року. Як вбачається зі змісту п. 2.5.1-п. 2.5.3 вказаного договору, погашення кредиту відбувається шляхом сплати щомісячного платежу відповідно до Графіку погашення заборгованості за кредитом. Так, за змістом договору, щомісячний платіж, передбачений графіком, складається із строкової частини кредиту, строкових процентів. Платежі є ануїтентними: регулярні, рівні, щомісячні платежі, що направлення на погашення кредиту, а саме основного боргу і процентів. Позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої у графіку поповнювати рахунок вказаний в п.6 Спеціальної частини Договору (надалі - «Рахунок-кореспондент»), у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління Кредитом. Погашення боргових зобовязань відбувається шляхом списання банком коштів з рахунка-кореспондента щомісяця в дату, передбачену Графіком та відповідно до черговості передбаченої договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Так, сплата пені є правовим наслідком порушення зобовязання, що в розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що відповідач належним чином своїх зобовязань за договором не виконав, внаслідок чого у нього станом на 07.08.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 10928,34 грн., з яких 3819,89 грн. прострочена до повернення сума кредиту, 0,00 грн. прострочені відсотки, 1376,59 грн. комісія за обслуговування кредиту, 5731,86 грн. плата за пропуск платежів (а/с 10-11). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути вище вказану заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за договором. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки за змістом п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції чинній на момент звернення з позовом до суду, позивача було звільнено від сплати судового збору. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved