Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

в позові вказано, що 26/10/2007 р. позивач та ПП «ІФ-Будімпекс» уклали Генеральну кредитну угоду №161 на підставі якої було укладено кредитний договір №010/14-10-796 G161 від 29/10/2007 р., кредитний договір №010/14-10-958 G161 від 11/12/2007 р. На 10/09/2014 р. заборгованість позичальника перед позивачем становить 4750403,32 гривень. На забезпечення виконання зобов`язань за Генеральною кредитною угодою 29/10/2007 р. сторони уклали договір іпотеки індивідуального житлового будинку №98 по вул. Вовчинецькій в м. Івано-Франківськ, загальною площею 404,9 кв.м., житловою площею 141,9 кв.м. Тому позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав, що в ньому зазначені. В судовому засіданні представник відповідача заперечив позов з тих підстав, що питання звернення стягнення на предмет іпотеки вже було вирішено судом, а тому у позивача відсутнє право заявляти позов повторно, одночасно з цим представник просив суд застосувати позовну давність до прохання позивача, надав пояснення про те, що рішенням суду було встановлено заборгованість позичальника на суму 2641654,72 гривень і саме за нею здійснюється виконавче провадження. Судом встановлено наступні обставини. 26/10/2007 р. позивач та ПП «ІФ-Будімпекс» уклали Генеральну кредитну угоду №161. 29/10/2007 р. укладено кредитний договір №010/14-10-796 G161. 11/12/2007 р. укладено кредитний договір №010/14-10-958 G161. 29/10/2007 р. позивач та ПП «ІФ-Будімпекс» погодили графік погашення кредиту за договором №010/14-10-796 G161. 11/12/2007 р. позивач та ПП «ІФ-Будімпекс» погодили графік погашення кредиту за договором №010/14-10-958 G161. Відповідно до розрахунку позивача заборгованість за Генеральною кредитною угодою становить 4750403,32 гривень. 29/10/2007 р. сторони уклали договір іпотеки індивідуального житлового будинку №98 по вул. Вовчинецькій в м. Івано-Франківськ, загальною площею 404,9 кв.м., житловою площею 141,9 кв.м. на забезпечення виконання зобов`язань за Генеральною кредитною угодою 29/10/2007 р. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26/11/2010 р. на користь позивача з відповідача солідарно з іншими особами стягнуто заборгованість за Генеральною кредитною угодою №161, кредитним договором №010/14-10-796 G161, кредитним договором №010/14-10-958 G161 в сумі 2641654,72 гривень станом на 01/06/2010 р. Також за вказаним судовим рішенням звернуто стягнення на спірний предмет іпотеки в рахунок погашення зазначеної заборгованості. 10/03/2011 р. ухвалено рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області, яким рішенням Івано-Франківського міського суду від 26/11/2010 р. скасовано в частині звернення стягнення на предмет іпотеки з тих підстав, що суд вийшов за межі позовних вимог. Відповідно до повторної вимоги державного виконавця від 25/11/2011 р. відповідача зобов`язано надати доступ на територію спірного предмета іпотеки у зв`язку із виконанням виконавчого листа №2-1320. 26/01/2015 р. ухвалою Івано-Франківського міського суду закрито провадження в цій справі за клопотанням представника відповідача з підстав ухвалення рішенням Івано-Франківського міського суду від 26/11/2010 р. про звернення стягнення на предмет іпотеки. 18/02/2015 р. ухвалу Івано-Франківського міського суду від 26/01/2015 р. скасовано та направлено справу для продовження розгляду з тих підстав, що вирішення питання про звернення стягнення на спірний предмет іпотеки не входило до предмету спору за рішенням Івано-Франківського міського суду від 26/10/2010 р., а тому даний спір не є спором з приводу того ж предмету позову та з тих же підстав, про що надав пояснення представник відповідача. 26/10/2011 р. ухвалою Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ позивачу відмовлено у касаційній скарзі на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10/03/2011 р. 23/06/2015 р. постановлено ухвалу Івано-Франківського міського суду про відмову представнику відповідача у його повторному клопотанні про закриття провадження. 18/06/2014 р. державним виконавцем призначено експерта для оцінки спірного предмета іпотеки, а також в постанові вказано, що актом опису і арешту майна від 06/10/2011 р. описано та арештовано спірний предмет іпотеки на виконання виконавчого листа №2-1320 від 07/04/2011 р. 20/02/2015 р. вказану постанову державного виконавця скасовано із висновком про оцінку. Відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Івано-Франківського міського суду від 26/11/2010 р. встановлено заборгованість за Генеральною кредитною угодою №161, кредитним договором №010/14-10-796 G161, кредитним договором №010/14-10-958 G161 в сумі 2641654,72 гривень станом на 01/06/2010 р., що є правовою підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки на вказану суму заборгованості. Відповідно до п. 9 постанови Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 30.03.2012\~ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Так позивач надав розрахунок заборгованості боржника в сумі 4750403,32 гривень. Відповідач не надав жодного розрахунку на заперечення позову в цій частині. Так само в ст. 10 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тому саме на відповідача законом покладено обов`язок щодо спростування позову в цій частині. Також і відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. В свою чергу відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-1206цс15 згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Отже позивач наділений правом вимоги до боржника і поручителів, майнових поручителів щодо стягнення заборгованості і після ухвалення судового рішення в сумі 4750403,32 гривень. Крім цьго відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В ст. 257 ЦК України вказано, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Так розгляд спору за позовом про стягнення грошових коштів з відповідача завершився 26/10/2011 р. із постановленням ухвали Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ за касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10/03/2011 р. Відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Так існує судове рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивача 2641654,72 гривень, яке не виконано відповідачем. За вказаних обставин у відповідача відсутні правові підстав для заперечення позову на підставі інституту позовної давності. Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. 3гідно з ч.1 ст.33 3акону України ,,Про іпотеку у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Положеннями ст.35 Закону України ,,Про іпотеку передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вказані положення, відповідно до ч.2 ст.35 цього Закону, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно з ст. 39 Закону України ,,Про іпотеку, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації; одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.42 постанови №5 від 30.03.2012 року ,,Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносинрезолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України ,,Про іпотеку, так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Отже заборгованість за Генеральною кредитною угодою №161, кредитним договором №010/14-10-796 G161 від 29/10/2007 р., кредитним договором №010/14-10-958 G161 від 11/12/2007 р. на 10/09/2014 р. позичальника перед позивачем становить 4750403,32 гривень, які складаються за договором №010/14-10-796 G161 1762457,17 гривень тіла кредиту, 1860160,47 відсотків, 671118,55 гривень пені, за кредитним договором №010/14-10-958 G161 187694,15 гривень тіла кредиту, 195388,47 відсотків, 744703,06 гривень, 73584,51 гривень пені. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved