Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ВАТ «Одесліфт» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, треті особи - [PERSON], ПрАТ «СК «Теком», ПрАТ «Міська страхова компанія». В обґрунтування власної позиції, сторона позивачів посилалась на ті обставини, що в липні 2012 року [PERSON], керуючи автомобілем марки «ГАЗ 2705», реєстраційний номер [NUMBER], здійснив наїзд на пішохода [PERSON], в результаті чого останньому були спричинені тілесні ушкодження, що призвели до смерті особи наступного дня в лікарні. З урахуванням того факту, що [PERSON] на момент ДТП перебував в трудових відносинах із ВАТ «Одесліфт», позивачі вважають, що відшкодовувати шкоду, заподіяну працівником, повинно товариство, у зв'язку з чим стороною остаточно заявлено вимоги про: стягнення з ВАТ «Одесліфт» на користь [PERSON] суму понесених витрат на лікування та поховання [PERSON] в розмірі 20782,58 гривень; стягнути з ВАТ «Одесліфт» на користь [PERSON] суму компенсації заподіяної моральної шкоди у розмірі 130000,00 гривень; стягнути з ВАТ «Одесліфт» на користь [PERSON] суму компенсації заподіяної моральної шкоди - у розмірі 120000,00 гривень; стягнути з ВАТ «Одесліфт» на користь [PERSON] суму компенсації заподіяної моральної шкоди у розмірі 120000,00 гривень, а також судові витрати. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилась, сторона повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи на адресу суду надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилась, сторона повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи на адресу суду надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилась, сторона повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від представника особи на адресу суду надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Представник відповідача ВАТ «Одесліфт» у відкрите судове засідання не з'явився, сторона повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи на адресу суду надійшла заяви про заперечення проти заявленого позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Інші учасники судового процесу у відкрите судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд прийшов до висновку про обґрунтованість часткового задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] - з наступних підстав і в наступному обсязі. Під час розгляду цивільної справи і на підставі присутніх в ній доказів, судом було встановлено, що [INFO] року о 12 годині 15 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем марки «ГАЗ 2705», реєстраційний номер [NUMBER], здійснюючи рух в місті Одесі по вулиці І.Рабіна у між квартальному проїзді біля будинку №4 скоїв наїзд на пішохода [PERSON]. В результаті наїзду, [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого наступного дня в лікарні. В результаті даної ДТП, [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної травми голови, тулуба, верхніх і нижніх кінцівок: а) закрита травма голови: садна голови, крововиливи в м'яких тканинах голови; б) закрита травма грудної клітини: перелом грудини між 2-им і третім міжреберьєм, перелом третього правого ребра по середній паховій лінії, переломи 4-9-го лівих ребер по середній паховій лінії, крововиливи пристінковий плеври плевральних порожнин, крововилив передньої стінки навколосерцевої сумки, синці і садна передньої поверхні грудної клітини, крововиливи в м'яких тканинах спини і сідниць; в) травми кінцівок: закритий багатоосколковий перелом хірургічної шийки і головки лівої плечової кістки, закритий перелом великогомілкової та малогомілкових кісток правої гомілки, крововиливи, синці і садна верхніх і нижніх кінцівок, рвано-скальпована рана лівого передпліччя і кисті. Від вказаних тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] помер наступного дня у лікарняному закладі. Згідно вироку Малиновського районного суду міста Одеси по кримінальній справі №521/3395/13-к від 21 лютого 2014 року, суд встановив наявність в діях [PERSON] порушення Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року, у зв'язку з чим прийшов до висновку про наявність в діях особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України. Відповідно до судового рішення, [PERSON] було визнано винним у скоєні відповідного злочину. Згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2014 року, вирок Малиновського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2014 року скасовано в частині вирішення цивільних позовів, в іншій його частині вирок суду першої інстанції залишено без змін. Відповідно до ст. 61 ч.ч.1,3,4 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Спираючись на вказані норми закону суд приходить до висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини [PERSON], вбачає даний факт встановленим та таким, що не підлягає подальшому доказуванню. При цьому [PERSON] на момент ДТП перебув у трудових відносинах із ВАТ «Одесліфт» та керував належним підприємству автотранспортним засобом. Правові підстави керування відповідним автотранспортним засобом перевірялись робітниками ДАІ при оформленні матеріалів ДТП, судом - при розгляді кримінальної справи у відношенні [PERSON], та не заперечувались сторонами при розгляді даної цивільної справи. Потерпілий [PERSON] є чоловіком позивача [PERSON] та батьком позивачів [PERSON] і [PERSON] Як зазначає ст. 1166 ч.3 ЦК України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1187 ч.ч.1,2,5 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Водночас, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Вирішуючи даний спір, суд не встановив, що шкода здоров'ю [PERSON], яка спричинила його смерть, була завдана відповідним джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дії непереборної сили. Разом з тим, стороною відповідача не було доведене суду, що відповідні несумісні із життям ушкодження здоров'ю були спричинені внаслідок умислу потерпілого. Як встановлює ст. 1172 ч.1 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Відповідно до ст. 1195 ч.ч.1,2,3 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. В силу положень ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Перевіряючи обґрунтованість заявленої до стягнення суми, судом звернуто увагу, що позивачі просили стягнути загальну суму витрат на лікування та поховання потерпілого у загальному розмірі 20782,58 гривень. Надані суду фінансово-платіжні документи та квитанції підтверджують обґрунтованість відповідних вимог позивача. При цьому судом звернуто увагу, що деякі квитанції виписані на ім'я позивача [PERSON] Однак з позиції сторони позивачів випливає, що відповідні витрати здійснювались родичами потерпілого сумісно та між особами не існує заперечень проти поєднання цих витрат в загальну суму та їх відшкодування на користь дружини померлого - [PERSON] Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 1167 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Водночас, згідно ст. 1168 ч.2 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Відтак суд вбачає, що відповідати за заподіяну моральну шкоду повинно ВАТ «Одесліфт» (ст. 1172 ЦК України). Покладення обов'язку відшкодувати шкоду на юридичну особу пояснюється тим, що працівник у даному випадку юридичне втілює її волю. Тобто, юридична особа реалізує свою цивільну право- і дієздатність, зокрема деліктоздатність, через дії працівників. Отже, дії працівників юридичне сприймаються як дії самої юридичної особи. Як роз'яснюють п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже зважаючи на відповідні вимоги суд погоджується, що позивачам з боку [PERSON] дійсно було заподіяно певної моральної шкоди, однак суми компенсації, які заявили до стягнення позивачі, суд вбачає надмірними. Спираючись на принцип виваженості, розумності та справедливості, суд вважає обґрунтованим стягнути з ВАТ «Одесліфт» на користь [PERSON], [PERSON] і [PERSON] суму компенсації заподіяної моральної шкоди у розмірі відповідно по 60000,00 гривень на кожного потерпілого. Як зобов'язує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Дійсно, згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак як чітко зобов'язує ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У зв'язку з цим, в процесі розгляду даної цивільної справи суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення інших вимог сторони позивача та прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Як наводить ст. 88 ч.ч.1,2 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв'язку з тим, що позивачами при пред'явленні позову не оплачувався судовий збір, з огляду на часткове задоволення заявлених вимог, суд приходить до висновку про стягнення з ВАТ «Одесліфт» пропорційної частини суми неоплаченого судового збору у розмірі: (20782,58 + 60000,00 + 60000, + 60000,00) х 1 / 100 = 2007,83 гривень.

Outcome: partial