Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Перша Львівська державна нотаріальна контора - про визнання дійсним договору міни квартири. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 12 лютого 2019 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , адвокат Андрусик Юрій Володимирович, звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про визнання дійсним договору міни квартири. Позовну заяву обґрунтовує тим, що 5вересня 1997 року відповідач [PERSON] , яка діяла від власного імені та імені неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на підставі розпорядження Галицької районної адміністрації № 73 від 28.01.1997 pоку, уклали з позивачем [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , договір міни квартир ( біржовий контракт № 091/Н97) та зареєстрували його у AT «Міжнародна Східно\-європейська товарно-фондова біржа» згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу». Квартира [ADDRESS] площею 72,9 кв.м, що складалася з 3-х кімнат житловою площею 40,7 кв.м, вартістю 19 839 грн. належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згідно зі свідоцтвом про право власності на квартиру № [NUMBER] від 07.08.1995 pоку, виданим на підставі розпорядження Львівської міської ради № 529 від 07.08.1995 pоку та зареєстрованим у Львівському обласному бюро технічної інвентаризації 17.08.1995 pоку за № 13070, кн. 22. Квартира [ADDRESS] площею 39,9 кв.м, що складалася з 2-х кімнат житловою площею 30,4 кв.м, вартістю 7 807 грн. належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згідно зі свідоцтвом про право власності на квартиру № [NUMBER] від 09.10.1996 pоку, виданим на підставі розпорядження Львівської міської ради № 717 від 09.10.1996 pоку та зареєстрованим у Львівському обласному бюро технічної інвентаризації 31.10.1996 pоку за № 20417, кн. 21. Сторони у справі як власники квартир уклали договір міни на підставі якого квартира [ADDRESS] площею 72,9 кв.м перейшла у власність відповідачів, а квартира [ADDRESS] площею 39,9 кв.м перейшла у власність позивача [PERSON] , її чоловіка ( [PERSON] ) і сина ( [PERSON] ). 16 вересня 1997 року Львівське обласне державне комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки видало реєстраційне посвідчення серії [NUMBER] згідно з яким було зареєстровано право спільної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі біржового контракту № 091/Н97 від 05.09.1997 pоку, про що вчинено запис за № 20417 у реєстрову книгу за № 21. 11.12.1998 року [PERSON] згідно з договором дарування посвідченим Третьою Львівською державною нотаріальною конторою р.н. № [NUMBER] , подарував належну йому частку 1/3 квартири [ADDRESS] батькові - [PERSON] . Зазначений вище договір дарування зареєстровано у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, що підтверджується реєстраційним посвідченням серії [NUMBER] від 28.12.1998 року. [INFO] [PERSON] у віці 75 років помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції від 09.12.2008 pоку, про що зроблено актовий запис № 8069. 05.02.2009 року Першою Львівською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 46320607, що підтверджується витягом № 18419858. Відповідно до заповіту датованого 14.12.1998 р. та посвідченого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-6172, [PERSON] , власник 2/3 квартири [ADDRESS] відповідно до біржового контракту № 091/Н97 від 05.09.1997 року (договору міни квартир), заповів власному синові, [PERSON] , належну йому частку квартири. Окрім того, спадкоємцем обов`язкової частки після смерті чоловіка, [PERSON] ., є його дружина - [PERSON] . 31 січня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Першої львівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом згідно з нормами ст. ст. 1296, 1297 ЦК України. 07.02.2019 р. листом № 190/02-14 третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора надала письмову відповідь з якої випливає, що біржовий контракт не визнається як правовстановлюючий документ через його укладання неповнолітніми особами та посвідчення на товарно-фондовій біржі. Зокрема, посилання робиться на порушення ст. 11 ЦК УРСР. У зв`язку із наведеними обставинами виникла потреба визнати вищезазначений договір міни квартир дійсним, тому вони вирішили звернутися в суд. Заяви (клопотання) учасників справи: Позивачі [PERSON] та [PERSON] подали заяву в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити, вказали, що до іншого суду з позовом до відповідачів з тим самим позовом та з тих самих підстав не звертались, просили розгляд справи проводити у їх відсутності. Судові витрати просили покласти на позивачів. (а.с.44). Представник позивачів - [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] подав заяву про заміну відповідача [PERSON] на [PERSON] , у зв?язку із зміною прізвища (а.с. 49-51). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали заяву про визнання позовних вимог, в якій зазначили що позовні вимоги визнають повністю, просять їх задовольнити, також просять розгляд справи проводити в їх відсутності, судові витрати просять покласти на позивачів (а.с 52,53). Від третьої особи - Першої Львівської державної нотаріальної контори 02.05.2019 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшов лист про розгляд справи без участі їх представника (а.с. 65). Процесуальні дії у справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.34-35); 11.04.2019 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву (а.с.56-58). В підготовче судове засідання 04.06.2019 року: позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, про дату час та місце розгляду повідомлені належним чином, конверти з повідомленням про вручення поштового відправлення повернулись на адресу суду без вручення (а.с.64-65). Подали заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.44); відповідач - [PERSON] не з`явилася, про дату час та місце розгляду повідомлена належним чином. На адресу суду подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.52). В підготовчому судовому засіданні представник [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] позов підтримав повністю, просив його задовольнити та ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. В підготовчому судовому засіданні відповідачі [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги визнали в повному об?ємі, просили їх задовольнити. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено: 5вересня 1997 року сторони у справі відповідач [PERSON] , яка діяла від власного імені та імені неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на підставі розпорядження Галицької районної адміністрації № 73 від 28.01.1997 pоку, уклали з позивачем [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , договір міни квартир ( біржовий контракт № 091/Н97) та зареєстрували його у AT «Міжнародна Східно\-європейська товарно-фондова біржа» згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу»; На підставі договору міни (біржового контракту № 091/Н97), сторони у справі як власники квартир уклали договір міни на підставі якого квартира [ADDRESS] площею 72,9 кв.м перейшла у власність відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а квартира [ADDRESS] площею 39,9 кв.м перейшла у власність позивача [PERSON] , її чоловіка ( [PERSON] ) і сина ( [PERSON] ); Квартира [ADDRESS] площею 72,9 кв.м, що складалася з 3-х кімнат житловою площею 40,7 кв.м, вартістю 19 839 грн. належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згідно зі свідоцтвом про право власності на квартиру № [NUMBER] від 07.08.1995 pоку, виданим на підставі розпорядження Львівської міської ради № 529 від 07.08.1995 pоку та зареєстрованим у Львівському обласному бюро технічної інвентаризації 17.08.1995 pоку за № 13070, кн. 22. Квартира [ADDRESS] площею 39,9 кв.м, що складалася з 2-х кімнат житловою площею 30,4 кв.м, вартістю 7 807 грн. належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згідно зі свідоцтвом про право власності на квартиру № [NUMBER] від 09.10.1996 pоку, виданим на підставі розпорядження Львівської міської ради № 717 від 09.10.1996 pоку та зареєстрованим у Львівському обласному бюро технічної інвентаризації 31.10.1996 pоку за № 20417, кн. 21; 16 вересня 1997 року Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки було видано реєстраційне посвідчення серії [NUMBER] згідно з яким було зареєстровано право спільної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі біржового контракту № 091/Н97 від 05.09.1997 pоку, про що вчинено запис за № 20417 у реєстрову книгу за № 21; [PERSON] - 11.12.1998 року подарував належну йому частку 1/3 квартири [ADDRESS] батькові - [PERSON] , на підставі договору дарування, який посвідченим Третьою Львівською державною нотаріальною конторою р.н. № 3-6160 , та зареєстрований у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, що підтверджується реєстраційним посвідченням серії [NUMBER] від 28.12.1998 року; [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується: - свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 09.12.2008 pоку, актовий запис № 8069; Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцем обов`язкової частки, є його дружина - [PERSON] ; 14.12.1998 р. [PERSON] склав заповіт, який посвідчено Третьою Львівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-6172, де вказано, що [PERSON] , власник 2/3 квартири [ADDRESS] відповідно до біржового контракту № 091/Н97 від 05.09.1997 року (договору міни квартир), заповів власному синові, [PERSON] , належну йому частку квартири; 31 січня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Першої львівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом згідно з нормами ст. ст. 1296, 1297 ЦК України. 07.02.2019 р. листом № 190/02-14 третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора надала письмову відповідь з якої випливає, що біржовий контракт не визнається як правовстановлюючий документ через його укладання неповнолітніми особами та посвідчення на товарно-фондовій біржі. Зокрема, посилання робиться на порушення ст. 11 ЦК УРСР. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, заслухавши обґрунтування позивача, врахувавши визнання позову відповідачами, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини 4 статті 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. При цьому відповідно до вимог частини 2 статті 206 ЦПК України, до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи те, що договір міни квартир був укладений 05 вересня 1997 року, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, який був чинний на час виникнення даних правовідносин. ЦК УРСР регулював правовідносини громадян УРСР в наступним чином: Стаття 1 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки регулювала майнові і пов`язані з ними особисті немайнові відносини з метою створення матеріально-технічної бази комунізму і все більш повного задоволення матеріальних і духовних потреб громадян. Основою майнових відносин у радянському суспільстві є соціалістична система господарства і соціалістична власність на засоби виробництва. Господарське життя Української РСР визначається і спрямовується державними планами економічного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 2 ЦК УРСР: Цим Кодексом регулюються зазначені в статті 1 цього Кодексу відносини: державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою; громадян з державними, кооперативними та іншими громадськими організаціями; громадян між собою. Відповідно до норми ст. 4 Кодексу - Стаття 4. Підстави виникнення цивільних прав і обов`язків Цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством СРСР і УРСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків. Як вбачається з договору міни, квартира відповідачів (на той час малолітніх дітей 10-ти та 9-ти років) належала їм та їхній мамі на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 09/10/1996 р. згідно з розпорядженням Львівської міської ради № 717 від 09/10/1996 p., тобто малолітні особи уже набули статусу суб`єктів права власності, що на дату набуття не відповідало ЦК УРСР в силу ст. 11, - здатність громадян набувати цивільних прав і створювати для себе цивільні обов`язки (цивільна дієздатність) виникає з настанням повноліття. Відповідно до ст. 14. ЦК УРСР, - за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди. Згідно зі нормою Конституції УРСР, що втратила чинність 28.06.1996 р. і на нормах якої базувався ЦК УРСР, - стаття 13. Основу особистої власності громадян України становлять трудові доходи. В особистій власності можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Особиста власність громадян і право її спадкоємства охороняються державою. У користуванні громадян можуть бути ділянки землі, які надаються в установленому законом порядку для ведення підсобного господарства (включаючи тримання худоби і птиці), садівництва та городництва, а також для індивідуального житлового будівництва. Громадяни зобов`язані раціонально використовувати надані їм земельні ділянки. Держава і колгоспи сприяють громадянам у веденні підсобного господарства. Майно, що є в особистій власності або в користуванні громадян, не повинно служити для одержання нетрудових доходів, використовуватись на шкоду інтересам суспільства. Конституція УРСР на засадах якої і діяв ЦК УРСР не передбачала права громадян мати у особистій власності квартиру. 28 червня 1996 року Верховною Радою України було прийнято Конституцію України, якою було заповнено правову прогалину у питаннях власності. Згідно з нормами Конституції України 1996 p.: Стаття 21. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Стаття 22. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних Законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Стаття 41. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю масністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної масності набувається в порядку, визначеному законом. Отже, відповідачі та позивачі, діючи у відповідності до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 47, 227 ЦК УРСР, Закону України «Про товарну біржу», уклали біржовий контракт про обмін належних їм на праві особистої власності квартир. При цьому, відповідача [PERSON] , яка діяла від власного імені та від імені неповнолітніх дітей [PERSON] , 1987 р.н., [PERSON], 1988 р.н., на підставі розпорядження Галицької районної адміністрації № 73 від 28.01.1997 pоку, вчинила спірний правочин міни квартир у інтересах власних малолітніх різностатевих дітей, щоб забезпечити їм можливість особистого розвитку та проживання у окремих кімнатах. Згідно з нормою ст. 42 ЦК УРСР - угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі згідно зі ст. 47 ЦК УРСР. Недодержання у цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 вказаного Кодексу. Відповідно до норми ст. 241 ЦК УРСР за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Стаття 242 ЦК УРСР визначала, що до міни застосовуються правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Згідно з нормою ст. 227 ЦК УРСР, - договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 Кодексу). Договір купівлі - продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів (при цьому, згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 р. ради народних депутатів уже не існували). Отже, законодавча вимога щодо нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу стосувалася лише купівлі або продажу громадянином жилого будинку чи його частини, а вимоги щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири у вказаному Кодексі (чи іншому Законі) станом на 05.09.1997 року не існувало. 13.12.1995 р. наказом № 56 Державного комітету України по житлово-комуналь\-ному господарству, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 19.01.1996 р. за № 31/1056, було затверджено Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. Згідно з цими Правилами: п.1.4. Державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів (додаток N 1), за рахунок коштів власників нерухомого майна. п.1.5. До об`єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться: а) жилі будинки (домоволодіння) розташовані на земельній ділянці, під окремим порядковим номером по вулиці, площі, провулку; б ) нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках; в) вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку); г) квартири багатоквартир\-них будинків». У додатку № 1 Правил Державної реєстрації об`єктів нерухомого майна у пункті 6 переліку правовстановлюючих документів зазначено, що до таких належать договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в ред. від 26.01.1993 p., біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени, біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного дня здійснення угоди. У ст. 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності - ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Виходячи з викладеного суд погоджується з доводами позивачів, що діючий на момент укладення договору міни квартири (біржового контракту № 091/Н97) ЦК УРСР створював правовий конфлікт - норми регулювання відносин власності у суспільстві, які відрізнялися від засад гарантованих Основним Законом України. Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. На підставі викладеного та

Outcome: approved