Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя у сторін не склалося, сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач зазначає, що має із відповідачем діаметрально протилежні характери, погляди на життя та психологічну несумісність. Більш ніж 2 роки сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Вважає, що шлюбні стосунки остаточно припинені, а відтак збереження сім`ї є неможливим. Спору з приводу майна не мають. Просить шлюб розірвати та присвоїти позивачу прізвище «[PERSON]». Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Позивач стверджує, що відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на дитину не надає, хоча має стабільний заробіток. Зважаючи на те, що обидва батьки зобов`язані матеріально утримувати власну дитину, просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої [PERSON] в розмірі 1/3 частина від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до ст.74 ЦПК України. В свою чергу, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначили, що строк на примирення їм не потрібен, просять суд шлюб розірвати, позовні вимоги позивач підтримує, а відповідач відповідно їх визнає. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачаться, що 28 березня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві. [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. На даний час дитина проживає із матір`ю. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони прожили нетривалий час разом, на даний час відносини не підтримують. Позиція останніх у справі досить категорична. Сторони не мають намір відновлювати сім`ю. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Відповідно до ст.180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою 05.08.2015 року. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки [PERSON], всі витрати несе позивач, а також те, що відповідач визнав позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання доньки та відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття та створювати для них необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їх життя, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітної доньки доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісяця, починаючи з 05.09.2015. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи ні. Враховуючи, що на утриманні відповідача немає непрацездатних батьків, інших неповнолітніх дітей, відсутні дані про незадовільний стан його здоров`я, відповідач працює і має постійних дохід, суд приходить до висновку про можливість стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини від всіх доходів відповідача щомісяця. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача та держави підлягає стягненню сума судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved