Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 1 039 830,24 грн., що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ станом на станом на 07.08.2015 - 48 400 доларів США, з яких 945 300,22 грн. в еквіваленті 40 000,00 доларів США сума основного боргу та 94 530,02 грн. в еквіваленті 4 400,00 доларів США - штраф за невиконання своїх зобов`язань, посилаючись на наступне. 11.12.2013 між сторонами укладено договір позики, який було оформлено розпискою, згідно умов якого позивач надав відповідачу на строк до 30.06.2014 на умовах повернення грошові кошти в сумі 44 000,00 доларів США, проте у зазначений день отримані кошти не повернув, чим порушив зобов`язання. Позивач також зазначає, що позивач взяв на себе зобов`язання сплатити штраф в сумі 10 відсотків від суми прострочення (а.с.3-5) В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.17, 25, 26) В свою чергу, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, окремо зазначив, що позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.27) Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про дійсні взаємовідносини сторін, відповідач двічі належним чином повідомлений в судове засідання не з`явився, а представник позивача наполягає на винесенні заочного рішення у справі, суд ухвалює рішення в порядку заочного провадження на підставі ст. ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення у справі суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовується вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин і яка норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому, відповідно до принципів цивільного процесу саме сторони розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, визначаючи ті чи інші предмет і підстави позову (ч.1 ст.11 ЦПК України) і суд не вправі вийти за ці межі. Крім того, саме сторони, в даному випадку позивач відповідно до положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Визначившись же з тим, що справа буде розглянута в порядку заочного провадження, позивач апріорі вважається таким, що надав всі наявні у нього докази для встановлення обставин, на яких він ґрунтує свої вимоги, і для підтвердження тих взаємовідносин зобов`язального характеру між сторонами, на яких він наполягає. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, серед яких можуть бути договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11, ч.2 ст.509 ЦК України) Так, з матеріалів справи вбачається, що 11 грудня 2013 року відповідач взяв у позивача 44 000,00 доларів США в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], склавши на підтвердження цього власноручно розписку, яку також підписали зазначені свідки. Зобов`язався повернути гроші в строк до 30.06.2014 (а.с.28) Позивач акцентує увагу суду на тому, що гроші йому відповідачем не повернуто. За відсутності відповідача суд виходить з доведеності зазначених обставин і

Outcome: partial