Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

В серпні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, в обґрунтування якого вказали, що 03.06.2014 року померла їх мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку № 5-а по пров. Петровському в м. Маріуполі, який належав їй на підставі біржового контракту № 7930 від 11.04.1996 року. Позивачі звернулися до нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право власності на спадщину, в чому їм постановами третьої [PERSON] державної нотаріальної контори було відмовлено, у звязку з тим, що біржовий контракт не посвідчений нотаріально. Просили визнати за ними право власності на житловим будинок № 5-а по пров. Петровському в м. Маріуполі. Позивачі [PERSON] та [PERSON] неодноразово уточнювали позовні вимоги, остаточно просили визнати дійсним договір купівлі-продажу (біржовий контракт) від 11.04.1996 року, а також визнати за ними право власності на 13/25 частки житлового будинку № 5-а по пров. Петровському в м. Маріуполі в рівних частинах по 13/50 частці за кожним. 30.11.2015 року до судового засідання не зявились, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивачів [PERSON], яка діє на підставі ордеру, до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності з урахуванням письмових заперечень. В запереченнях просять в задоволенні позову відмовити, оскільки біржовий контракт не відповідає вимогам ст. 227 ЦК УРСР, згідно якої договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, а до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що за біржовим контрактом № 7930 (договір купівлі-продажу), укладеним на [PERSON] універсальній товарній біржі 11.04.1996 року та зареєстрованим в [PERSON] бюро технічної інвентаризації 1.04.1996 року за № 25422, [PERSON] продав, а [PERSON] купила 13/25 частку житлового будинку № 5-а по пров. Петровському в м. Маріуполі. [PERSON] померла 03.06.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 729 від 03.06.2014 року. Відповідно до свідоцтв про народження серії VI № 348964, актовий запис № 1161 та серії ІV № 470933, актовий запис № 1182 матірю позивачів зазначена [PERSON]. Згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу, виданого Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 123 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінено її прізвище на «Долгополова». Постановами третьої [PERSON] державної нотаріальної контори від 22.01.2015 року та 01.09.2015 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, у звязку з тим, що біржовий контракт не посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, чинного на час укладення між сторонами договору купівлі-продажу, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони яка виконала угоду визнати угоду дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом встановлено, що [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу домовились про всі суттєві умови договору та відбулось його повне виконання. Утім договір не було нотаріально оформлено, оскільки ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» на той час передбачала, що угоди, укладені на біржі не потребують нотаріального посвідчення. Саме тому біржовий контракт був прийнятий БТІ у якості правовстановлюючого документа, а за [PERSON] зареєстроване право приватної власності на вказані частини будинку. За таких обставин позивачі позбавлені можливості прийняти спадщину після померлої матері. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу (біржовий контракт) від 11.04.1996 року підлягають задоволенню. Що стосується вимог про визнання права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування суд вважає, що ці дії відносяться до компетенції нотаріуса, який веде спадкову справу. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику по справам про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Позивачі своєчасно звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, інші особи на спадок не претендують. Єдиною перешкодою для отримання ними свідоцтва про право власності на спадкове майно була відсутність передбаченого законом правовстановлюючого документа. Рішення суду про визнання договору купівлі-продажу частки житлового будинку підтверджує факт угоди. Таким чином, перешкоди для оформлення спадщини позивачами у нотаріуса усунуті, у звязку з чим суд вважає за необхідне в задоволенні вимог про визнання права власності відмовити та розяснити позивачам, що ці дії відносяться до компетенції нотаріуса. На підставі ст.ст. 220, 1216, 1261, 1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial