Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

В серпні 2011 р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання спадкоємцем другої черги та визнання права власності на спадкове майно, який був об'єднаний до спільного розгляду з позовом відповідачів [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання спадкоємцями. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2012 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено та визнано останню спадкоємцем другої черги за законом спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно, квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] залишено без задоволення. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.12.2012 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2012 року про задоволення позовних вимог [PERSON] скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] В решті рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 серпня 2013 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2012р., рішення Апеляційного суду м. Києва від 18.12.2012 року в частині вирішення позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання спадкоємцем другої черги та визнання права власності на спадкове майно скасовано і передано в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення залишено без змін. 6 вересня 2013 року справу було прийнято до провадження на новий розгляд. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в лютому 2014 року подав уточнену позовну заяву, в якій визначив відповідачем територіальну громаду м. Києва в особі Київської міської ради. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], є рідною сестрою [PERSON], яка проживала в [ADDRESS] та померла [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. За життя померла не складала заповіту, інших родичів у неї було, тому вважає, що як рідна сестра має право на її спадкове майно. В грудні 2010 року вона звернулась в нотаріальну контору за свідоцтвом право на спадщину, однак у видачі такого їй було відмовлено, оскільки з поданих документів неможливо встановити факт родинних відносин. Їй не було відомо, що її рідна сестра була усиновлена, так як вони з сестрою продовжували підтримувати родинні відносини. Враховуючи, що на момент усиновлення [PERSON] була відсутня норма закону, якою визначалось поняття як збереження правового зв'язку між особою, яку усиновили та братом чи сестрою за походженням, а в дійсності родинний зв'язок між ними був збережений, просив суд визнати за позивачкою право на спадкування за спадкодавцем [PERSON], померлої [INFO] як спадкоємцем другої черги за законом, тобто як за її рідною; визнати право власності за позивачкою на нерухоме майно, житлове приміщення однокімнатну квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в них. Відповідач Київська міська рада свого представник до суду не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності їх представника. Третя особа представник Головного управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надіслав на адресу суду письмові пояснення в яких просили провести розгляд справи в їх відсутності та прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства. До участі у справі було залучено в якості третьої особи [PERSON]. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні уточнених позовних вимог не визнав та пояснив, що відсутні правові підстави визнавати позивачку спадкоємцем майна померлої [PERSON] за законом другої черги, оскільки відповідно до положень ст. 532 ЦК УРСР кровні родичі усиновленого не одержують спадщину за законом після смерті усиновленого. Просив у позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 4 цієї статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON], [INFO] за договором купівлі-продажу від 12 травня 1993 року придбала у власність квартиру [ADDRESS], в якій була зареєстрована та проживала (а.с.78 т.1). В період з 11.07.1997 року по 13.03.2009 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Спільних дітей від шлюбу не мали. Відповідно до довідки Форми 3 (а.с.68) в квартирі [ADDRESS] з 31.07.2003 року був зареєстрований [PERSON], а з 04.11.2004р. дочка [PERSON] - [PERSON] з онучкою [PERSON] Як вбачається з свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). за життя [PERSON] заповіту не залишала. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] на яку претендує позивачка [PERSON] Позивачка [PERSON] обгрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що вона є рідною сестрою померлої [PERSON] та відноситься до спадкоємців другої черги за законом. При цьому зазначила, що її рідна сестра була усиновлена та жила на Україні, а вона з матір'ю жили в Росії. З наявної в матеріалах справи копії спадкової справи № 807/10 вбачається, що позивачка зверталась до Третьої Київської державної нотконтори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак позивачці у видачі такого свідоцтва було відмовлено, так як з наданих документів не можливо було встановити родинні відносини (а.с.48-56 т.1). Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Московської районної ради депутатів трудящих м. Києва № 87 від 13 січня 1964 року було постановлено дозволити [PERSON], яка з 12 липня 1963 року була опікуном [PERSON], [INFO] удочерити останню та присвоїти їй прізвище, ім'я та по батькові [PERSON]. В свідоцтві про народження [PERSON] було постановлено записати матір'ю [PERSON] (а.с.151 т.2). Дані обставини підтверджуються записом у свідоцтві про народження [PERSON], [INFO] народження (а.с.11 т.1). Усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснюється, як правило, на підставі рішення суду (ч. 1 ст. 207 СК). Юридичне значення усиновлення полягає в тому, що з ним пов'язується припинення особистих та майнових прав і обов'язків між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Навпаки, усиновлення породжує між усиновлювачем і усиновленим такий же обсяг прав та обов'язків, які існують між кровними батьками та дітьми. Аналогічно, усиновлення породжує правові зв'язки між родичами усиновлювача і усиновленою особою. З запису акта про усиновлення № 1 від 18 січня 1964 року вбачається, що підставою для усиновлення було рішення виконкому Московського району м. Києва від 13.01.1964 року (а.с.53 т.2). Відповідно до положень ст. 532 ЦК УРСР в редакції 1963 року(чинної на час усиновлення [PERSON]), усиновлені та їх нащадки при спадкоємстві після смерті усиновителя чи або його родичів прирівнюються до дітей усиновителя та їх нащадків. Вони не спадкують за законом після смерті своїх батьків та інших кровних родичів по висхідній лінії, а також братів і сестер. Усиновителі та їх родичі при спадкоємстві після смерті усиновленого або його нащадків прирівнюються до батьків і інших кровних родичів усиновленого. Батьки усиновленого його інші кровні родичі по висхідній лінії і його брати та сестри не одержують спадщини за законом після смерті усиновленого або його нащадків. З актового запису про народження № 28 [PERSON] (а.с.133 т.1) вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради депутатів трудящих були внесенні зміни до актового запису про народження та виправлено прізвище усиновленої з «[PERSON]» на [PERSON]. Суд критично ставиться до доводів представника позивача, про те, що позивачка та покійна [PERSON] підтримували родинні стосунки, оскільки за рішенням виконкому про усиновлення [PERSON] не вбачається, що такий зв'язок був збережений. За даним рішенням матір'ю усиновленої [PERSON] стала усиновлювач [PERSON]. Усиновлювач в правовому розумінні прирівнюються до батька (матері) усиновленого, останній успадковує винятково після смерті усиновлювача і позбавлений права на спадкування після своїх кровних батьків. Позивачкою та її представником в порядку ст.60 ЦПК України не надано доказів того, що в судовому порядку встановлювався факт родинних відносинміж позивачкою та покіною [PERSON] З урахуванням того, що спадщина після смерті усиновленої [PERSON] відкрилась з [INFO], а тому до даних правовідносин підлягають застосуванню положення Глави 86 книги шостої ЦК України від 16.01.2003р. Згідно ч.3 ст.1260 ЦК України, якщо за рішенням суду про усиновлення збережений правовий зв'язок між усиновленим та його бабою, дідом, братом та сестрою за погодженням, то у разі смерті його баби, діда за походженням усиновлений має право на спадкування за правом представлення, а у разі смерті його брата, сестри за походженням має право на спадкування як спадкоємець другої черги. Судом встановлено, що зазначеним вище рішенням виконкому № 87 від 13.01.1964 року про усиновлення [PERSON] не передбачалось збереження правового зв'язку із її сестрою чи матір'ю після усиновлення. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивачка про визнання за нею права на спадкування за законом як за спадкоємцем другої черги не обґрунтовані і не доведені та не підлягають задоволенню. З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про відмову в позові в частині визнання за позивачкою права на спадкування за законом як за спадкоємцем другої черги, а тому не вбачає підстав для задоволення вимог в частині визнання за позивачкою права власності на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS]. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у позові в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed