Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Обґрунтовуючи заявлені вимоги сторона позивача вказувала, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 1991 року, власником квартири [ADDRESS] (в теперішній час Фонтанська дорога) у місті Одесі на праві приватної власності є [PERSON]. Але 22 листопада 2008 року матір дружина позивача [PERSON] померла, після чого відкрилась спадщина до відповідної квартири, яку фактично прийняв [PERSON] Разом з тим, за життя користуючись своїм законним правом, [PERSON] зробила заповідальне розпорядження щодо даної квартири на випадок своєї смерті, склавши 20 листопада 2007 року заповіт на імя чоловіка її доньки [PERSON] Позивач пояснював, що реалізуючи свої цивільні права та законні інтереси, з метою належного оформлення спадкових прав, він звертався до компетентної державної нотаріальної контори, намагаючись оформити спадкові права, однак йому було в усній формі мотивовано розяснено, що він пропустив встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини та спадкоємцю було рекомендовано звернутись в суд для вирішення виниклого питання. У звязку з викладеним [PERSON] і звернутись в суд з даним позовом. У відкритому судовому засіданні позивач [PERSON] цілком підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі, однак від особи на адресу суду надійшла належним чином засвідчена та перекладена заява про непретендування особи на спадкове майно, що за сутністю є визнанням позову. На підставі ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, у звязку з тим, що позивач від позову не відмовився, а відповідач вимоги визнав у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення сього позову. Водночас, відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у звязку з неявкою повідомленого відповідача по даній цивільній справі, врахувавши думку сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку, постановивши про викладене відповідну ухвалу. Під час розгляду справи й на підставі наявних в останній доказів, судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу від 23 серпня 1991 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1-6611, квартира [ADDRESS] (в теперішній час Фонтанська дорога) у місті Одесі на праві приватної власності належить [PERSON]. Позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], однак остання померла 04 вересня 2007 року, про що свідчить Свідоцтво про смерть серії 1-ЖД №115512, видане Першим відділом РАЦС Приморського РУЮ від 05 вересня 2007 року, про що установою було зроблено актовий запис №7837 від 05 вересня 2007 року За своє життя, користуючись своїм законним правом, [PERSON] оформила 20 листопада 2007 року заповіт на імя чоловіка свої доньки [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] під реєстровим №2-5023. Втім, 22 листопада 2008 року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №168221, виданим Першим Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції від 24 листопада 2008 року, про що установою було зроблено актовий запис №9115 від 24 листопада 2008 року. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина у вигляді, зокрема, зазначеної раніше квартири. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як наводить ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як прямо наводить ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Разом з тим, згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. З викладеного випливає, що позивач по справі є єдиним спадкоємцем за заповітом [PERSON], що підтверджується наданими суду документами. Разом з тим, відповідно до ст. 1268 ч.ч.1,3,5 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Водночас, у відповідності до листа-відповіді Сьомої одеської державної нотаріальної контори, отриманого на запит суду, щодо майна померлої [PERSON] спадкових справ не заводилось, ніхто з можливих спадкоємців не звертався. Відомостей про наявність інших спадкоємців, що б могли мати право на обовязкову частину в спадщині в порядку ст. 1241 ЦК України, судом на встановлено. Тобто, приймаючи до уваги матеріали справи й документи, надані суду позивачем, факти вступу та прийняття [PERSON] спадщини до майна вказаної вище померлої особи визнаються доведеними суду. Згідно ст. 328 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням позовних вимог [PERSON], ввесь обсяг наведених обставин свідчить про обґрунтованість вимог позивача й зумовлює наявність підстав для визнання за ним права власності на відповідну квартири в порядку спадкування за заповітом. При цьому, згідно ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Згідно п.10 Додатку 1 до п.2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна являються рішення судів, третейських судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Як чітко встановлює п.3.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і предявленим правовстановлювальним документам. Забороняється тлумачення прав реєстратором або самостійне внесення ним змін до відомостей про заявлені права власності. За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обовязковій державній реєстрації та являється безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстру прав власності на нерухоме майно з боку повноважних осіб КП «ОМБТІ та РОН».

Outcome: approved