Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнив та просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість по кредитному договору R53133514307В від 11 січня 2014 року в сумі 224506,01 грн., з яких 49671,03 грн. - сума заборгованості за кредитом, 13639,05 грн. - сума заборгованості за відсотками, 22155,90 грн. - заборгованість за комісією та 139040,03 грн. - пеня по кредиту, процентам та комісії, а також просив стягнути понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 3367,59 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 11 січня 2014 року між ПАТ «ВТББанк» (далі - Позивач, Банк) та [PERSON] (далі - Відповідач, Позичальник) було укладено Кредитний договір № R53133514307В (далі - Кредитний договір). Відповідно до Кредитного договору Позивач надав Відповідачу кредит в сумі 43700,00 грн., а Відповідач зобов'язався повернути кредит в строк до 11.01.2017, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в порядку і в строки, передбачені Кредитним договором. Підписанням Кредитного договору Позичальник підтвердив своє приєднання до Правил споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк» з якими він ознайомився та погодився. Згідно п.1 Кредитного договору за користування кредитом Відповідач прийняв зобов'язання сплачувати Позивачу 10% річних щомісячно. Відповідно до п.4.2 Кредитного договору Позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно відповідно до Графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг (далі - Графік) комісійну винагороду за управління Кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми Кредиту (далі - Комісія). Позивач свій обов'язок по Кредитному договору щодо надання Відповідачу кредиту виконав, перерахувавши Відповідачу на його картковий рахунок 11.01.2014 одноразово кредит у повному розмірі 43700,00 грн. Однак, Відповідач, отримавши суму кредиту, свої зобов'язання по поверненню чергової частини кредиту та сплати відсотків не виконав, у зв'язку з чим Банком було надіслано Позичальнику повідомлення з вимогою дострокового погашення кредиту. Внаслідок невиконання Відповідачем взятих на себе зобов'язань утворилася заборгованість за Кредитним договором станом на 13.09.2016 у загальній сумі 224506,01 грн. яка складається з: заборгованості за кредитом 49671,03 грн., заборгованості за відсотками в сумі 13639,05 грн., заборгованості за комісією 22155,90 грн., пені по кредиту, процентам та комісії 139040,03 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив задовольнити їх. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заперечення проти позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що 11 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та позичальником [PERSON] був укладений Кредитний договір № R53133514307В, за умовами якого Банк надав позичальнику кредиту в розмірі 43 700,00 гривень на строк до 11.01.2017 на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (а.с. 10-11). Згідно п. 1 Кредитного договору позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 10% річних. В пункті 1.4 Договору передбачено, що цільове призначення кредиту - на споживчі потреби сім'ї. В пункті 4.2 Договору зазначено, що позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно відповідно до Графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69 % від початкової суми кредиту. Пункт 5.1 Договору передбачає, що у разі прострочення Позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. Відповідно до Графіку повернення Кредиту і сплати процентів та розрахунку орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки п. 1.3. визначено сплату за управління кредитом (щомісячно) 1,69% від початкової суми кредиту, що становить суму 738,53 грн. щомісячно, сума платежу за відповідний період щомісячно 2149,00 грн., яка складається з основної суми боргу, процентів за користування кредитом, сума за управління кредитом (а.с. 12-14). Вказаний Кредитний договір, Графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунок вартості супутніх послуг, який є додатком до Кредитного договору, Інформація про умови кредитування та орієнтовну супутню вартість кредиту, Анкета-Заява на одержання Споживчого кредиту «перший крок» у ВТБ Банку підписані [PERSON] (а.с. 10-19). З копії меморіального ордеру № 5490 від 11 січня 2014 року вбачається, що [PERSON] отримала кредит в розмірі 43700,00 грн. шляхом безготівкового перерахування коштів на картковий рахунок № [NUMBER], який передбачений п. 4.1. Договору (а.с. 20). Вивченням розрахунку заборгованості за кредитним договором, доданого позивачем до позову (а.с. 163-168), встановлено наступне. Станом на 13.09.2016 за боржником утворилася заборгованість на загальну суму 224 506,01 грн., яка складається з: 1)боргу по кредиту в сумі 49671,03 грн., з яких поточна заборгованість за кредитом - 5499,99 грн., заборгованість за простроченим кредитом - 35020,13 грн., інфляційні втрати - 7967,28 грн., 3 відсотки річних - 1183,63 грн.; 2)борг за процентами в сумі 13639,05 грн., з яких сума простроченої заборгованості за відсотками - 9764,59 грн., 3 відсотки річних - 343,62 грн., інфляційні втрати - 3498,39 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 32,45 грн.; 3)заборгованість по комісії за обслуговування кредиту в сумі 22155,90 грн., з яких прострочена комісія - 21417,37 грн., поточна заборгованість по комісії - 738,53 грн.; 4)пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів, щомісячної комісії та кредиту в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу - 139040,03 грн. 12 червня 2015 року на ім'я [PERSON] Банком було надіслано лист-вимогу № 5034/1-2.2 про виконання порушеного зобов'язання та сплати заборгованості протягом 30 календарних днів від дати отримання повідомлення (а.с. 25-26). Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Нормами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в строк зазначений в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до зазначеної статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нормами статті 627 ЦК встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором кредиту та враховуючи його умови договору, заборгованість за кредитним договором в розмірі 49671,03 грн. та 13 639,05 грн., тобто борг за кредитом та за процентами з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних підлягають стягненню з відповідача. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 11 січня 2014 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суд звертає увагу на те, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за управління кредитом, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач повинен був сплачувати комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, і відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. З врахуванням вищевикладеного, заявлена у позовній заяві сума комісії у розмірі 22 155,09 грн. є незаконною і підлягає виключенню із розрахунку заборгованості за кредитним договором № R53133514307В від 11.01.2014, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України, можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Позивачем не було надано доказів в обґрунтування негативних наслідків для себе через прострочення виконання зобов'язання відповідачем., більш того із заявленої суми заборгованості в розмірі 224 506,01 грн., заборгованість за кредитом та борг за процентами з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 49 671,03 грн. та 13639,05 грн. відповідно. Тому суд вважає за доцільне зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором до 63 000 грн., так як вказана в позові сума значно перевищує розмір збитків завданих позивачу невиконанням відповідачем умов кредитного договору, за відсутністю негативних наслідків через прострочення виконання зобов'язання. Що стосується доводів відповідача, викладених в письмовому запереченні проти позову, а саме щодо часткової сплати кредиту, судом було встановлено що дані суми були враховані позивачем при розрахунку заборгованості (а.с. 168). Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір в сумі 3367,59 грн. відповідно до платіжних доручень № 12724 від 12.08.2015, № 14758 від 26 вересня 2016 року (а.с. 1, 162). Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» слід стягнути судові витрати на оплату судового збору в сумі 1894,65 грн., що відповідає 56 % від задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial