Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до ТОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1», [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації звернувся [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просять суд їх задоволити та інформацію, стосовно [PERSON], директора Корецького районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді оприлюднену у відео сюжеті під назвою «[INFO]» визнати недостовірною; зобовязати [PERSON] протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили спростувати раніше поширену нею недостовірну інформацію щодо [PERSON], директора Корецького районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді, а саме: «… не вміє поводитись в жіночому колективі…», «для нього жінка: або обєкт сексуального якогось домагання, або обєкт для насмішок, приниження…», «я думаю, що мені не видають трудову книжку із-за того, що директор діючого центру весь час домагався мене, постійно принижував, принижував мою честь і гідність, ну такі, знаєте, інтимного характеру такі намьокі були…»; зобовязати ТОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1» протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили, надати для [PERSON] протягом двох днів, ефірний час ранкових, денних, вечірніх новин на телевізійному каналі «Рівне1» для транслювання її сюжету щодо спростування нею раніше поширеної інформації щодо [PERSON], директора Корецького районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді, а саме: «… не вміє поводитись в жіночому колективі…», «для нього жінка: або обєкт сексуального якогось домагання, або обєкт для насмішок, приниження…», «я думаю, що мені не видають трудову книжку із-за того, що директор діючого центру весь час домагався мене, постійно принижував, принижував мою честь і гідність, ну такі, знаєте, інтимного характеру такі намьокі були…» та покласти на відповідачів судові витрати по справі. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1» заявлені позовні вимоги в частині до ТОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1» не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не зявилась. Про день та час розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] ТзОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1» було оприлюднено відео сюжет під назвою «[INFO]» [PERSON], директор Корецького районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді, звинувачений в домаганнях інтимного характеру збоку колишньої працівниці Корецького районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді [PERSON]. У своїй промові [PERSON] зазначає, що позивач «… не вміє поводитись в жіночому колективі…», «для нього жінка: або обєкт сексуального якогось домагання, або обєкт для насмішок, приниження…», «я думаю, що мені не видають трудову книжку із-за того, що директор діючого центру весь час домагався мене, постійно принижував, принижував мою честь і гідність, ну такі знаєте, інтимного характеру такі намьокі були…». Даний відео сюжет був оприлюднений [INFO] у програмі новин на телеканалі «Рівне1» та на офіційному сайті ТзОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1». Також, у коментарі до відео сюжету на офіційному сайті ТзОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1» опубліковано наступне: «… У Корці колишня працівниця Центру соціальних служб для сімї, молоді і спорту звинуватила свого екс-керівника у непристойних діях. Жінка, яка 22 роки пропрацювала на посаді провідного фахівця із соціальної роботи розповіла журналістам Першого місцевого, що її домагався начальник установи. Це все тривало ще із 2008 року. Та у вересні 2017 року їй увірвався терпець і вона звільнилася. Досі вона не може забрати з колишнього місця роботи трудову книжку і офіційно працевлаштуватися. Каже: все через особистий конфлікт з керівником…». Суд вважає, що ТзОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1» інформація, яка була поширена [PERSON], щодо [PERSON], директора Корецького районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], виходячи з наступного. Позивач по справі [PERSON] розпочав трудову діяльність в Корецькому районному центрі соціальних служб для сімї, дітей та молоді з 2002 року. В листопаді 2007 року позивача призначено на посаду директора Корецького районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді на підставі розпорядження №605 від 08 листопада 2007 року. За весь час своєї роботи позивач зарекомендував себе, як професійний керівник, який користується авторитетом та повагою у колег, у спілкуванні з людьми тактовний. Переважна чисельність працівників Корецького районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді це представниці жіночої статі. За весь час трудової діяльності на поведінку позивача не надходило жодних скарг з боку колег. [PERSON] зазначає, що домагання з боку керівника тривали з 2008 року, тобто близько 10 років. За вказаний період часу відповідач не зверталась до правоохоронних органів та до вищестоящого керівництва із заявами та скаргами на поведінку позивача. ТзОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1» жодним чином не здійснила перевірку такої інформації та поширила таку інформацію, чим дискредитувала позивача в очах оточуючих, формуючи відповідну негативну оцінку його ділових та професійних якостей може сформувати або вже сформувало у громадськості думку про його причетність до сексуальних домагань, що в свою чергу є кримінальним правопорушенням, що не відповідає дійсності та ганьбить позивача, порушує його право на повагу до честі та гідності, а також недоторканість ділової репутації. Крім того, зазначений вище відео сюжет викликав обурення у глядачів. Жодного коментаря на підтримку [PERSON] з боку глядачів сюжету написано не було. Натомість більше 40 коментарів оприлюднено на підтримку позивача. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання про те, що вони є працівницями Корецького районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді. [INFO] вони особисто бачили оприлюднений сюжет на телеканалі Рівне 1 під назвою «[INFO]» [PERSON] В судовому засіданні говорять правду, підстав когось оговорювати у них не має, а розповсюджена інформація відповідачами не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію їх керівника [PERSON] Представником позивача був направлений адвокатський запит до Головного управління НП в Рівненській області щодо надання інформації стосовно притягнення позивача до кримінальної відповідальності за ст.154 КК України. Згідно листа ГУ НП в Рівненській області від 10 квітня 2018 року №11/31А з заяв про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст.154 КК України не надходило. Позивач до кримінальної відповідальності за ст.154 КК України не притягувався тому звинувачення [PERSON] у домаганнях інтимного характеру є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Достовірність оприлюдненої інформації відповідачем ТзОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1» перевірено не було. Крім того, відповідач [PERSON] стверджує, що домагання з боку позивача супроводжували її звільнення із посади провідного фахівця з соціальної роботи, на якій вона пропрацювала 22 роки. Однак, 13 вересня 2017 року на імя директора Корецького районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді надійшла заява від [PERSON] з проханням звільнити її із займаної посади за угодою сторін у звязку з сімейними обставинами. Тому інформація про те, що [PERSON] була звільнена через домагання з боку керівника є такою, що не відповідає дійсності. Також, відповідач [PERSON] стверджувала, що не може забрати трудову книжку, однак як і вбачається із сюжету, жодних перепон в неї не було. Доказом цього є листи Корецького районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 18 вересня 2017 року, 20 грудня 2017 року, адресовані [PERSON] з проханням забрати трудову книжку, акт від 14 вересня 2017 року про неотримання трудової книжки, складений працівниками Корецького РЦСССДМ, лист Корецької районної державної адміністрації «01-36/425/18 від 25 січня 2018 року. Відповідач [PERSON] штучно створила інформацію щодо неможливості отримання трудової книжки з колишнього місця роботи, а відповідач ТзОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1» поширило таку інформацію, знову ж таки не перевіривши її достовірність. Частиною 6 ст.17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» журналіст та/або засіб масової інформації звільняються від відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, якщо суд встановить що журналіст діяв добросовісно та здійснював її перевірку. Згідно розяснень, наведених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації розуміють опублікування в пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі інтернет, чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ст.269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно повязані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Відповідно до ст.271 ЦК України, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Відповідно до ст.273 ЦК України органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень забезпечують здійснення фізичною особою особистих немайнових прав. Юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи, професійні обов'язки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи, зобов'язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені. Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч.6 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у звязку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитися у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію (п.25 постанови ПВСУ). Відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Відповідно до ст.5 Закону України «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації та свободи її обміну; обєктивність вірогідність інформації; повнота і точність інформації; законність одержання, використання, поширення та зберігання інформації. Пунктом 6 ч.2 ст.47 цього закону передбачено, що за поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи, винна особа, яка поширила таку інформацію несе цивільно-правову відповідальність. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо), і яка на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. У відповідності до ч.1 ст.271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Відповідно до ч.2 ст.273 ЦК України юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи, професійні обовязки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи, зобов'язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені. Відповідно до ч.3 ст.277 ЦК України діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. За змістом ст.ст.94,277 ЦК України, ч.4 ст.32 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. З розяснень, даних Пленумом Верховного Суду України в пункті 9 своєї постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Статтею 297 ЦК України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканим. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. У розясненнях п.18 Постанови Пленуму №1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права». Зокрема, у ст.12 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї від 10 грудня 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання в його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. Міжнародним пактом про громадянські і поличні права ООН від 16 грудня 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканість його життя або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь та репутацію (п.1 ст.17). Відповідно до п.4 постанови Пленуму верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Оцінюючи поширену ТОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1» інформацію модна прийти до висновку, що вона порушує немайнові права позивача, оскільки ці відомості ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача в очах родини, друзів, колег та невизначеного кола осіб, які переглянули відео сюжет на телеканалі «Рівне1» та в мережі інтернет. Поширена інформація формує негативне уявлення про позивача: про принизливе ставлення до жінок, домагання, негативне ставлення, а також про вчинення злочину. Згідно з п.5 постанови Пленуму ВСУ, відповідно до статей 94,277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні врахувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим особа право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У звязку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь, заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права тощо (п.3 постанови ПВСУ). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію (п.25 постанови ПВСУ). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачами, а тому вони підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1409,60 грн. рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved