Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

В провадженні Веселівського районного суду Запорізької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину у частці від доходу, відповідно до якої: 10 лютого 2016 року позивачка уклала шлюб із відповідачем - [PERSON], який зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 09, вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 333745. яке видане 10.02.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу у позивачки з відповідачем наявна одна спільна дитина - [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії І-КИ № 608618 від 04.10.2016 року, актовий запис № 213). Наприкінці березня 2017 року, у зв'язку із постійними сварками, приниженнями та неможливістю знайти спільну мову, позивачка забрала дітей та власні речі й почала жити окремо (переїзд до батьків). Після припинення сумісного проживання та ведення спільного господарства відповідач припинив надавати будь-яку допомогу в утриманні спільної дитини. Шлюб до цього часу не розірваний. На сьогодні, спільний із відповідачем неповнолітній син проживає з позивачкою і вона самостійно його утримує та виховує. Відповідач, не беручи до уваги скрутний фінансовий стан позивачки, ніяким чином турботу про сина не виявляє, не надає матеріальної допомоги і взагалі не цікавиться його станом та життям. Позивачка неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням надавати матеріальну допомогу на утримання та розвиток їх спільного сина, але відповідач мотивуючи відсутністю вільних коштів відмовився її надавати. В даний час позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, розмір державної допомоги складає 860 грн., ніяких інших джерел прибутку, окрім державної допомоги вона не має і самотужки виконує основні обов'язки по вихованню та матеріальному забезпеченню сина. Крім того, на утриманні позивачки знаходиться інша неповнолітня дитина від першого шлюбу - [PERSON], [INFO]. За наявною в позивачки інформацією, відповідач на сьогодні працевлаштований у воєнізованій охороні та щомісячно отримує заробітну плату в сумі 4000 грн. Тому, на думку позивачки, розмір аліментів необхідно визначити у частці від заробітку (доходу). Остання вважає, що частку на дитину, враховуючи вищенаведені обставини, слід визначити в розмірі 1/4 від всіх доходів на місяць. У судовому засіданні [PERSON] просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з [PERSON] на її користь на утримання сина: [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, однак надав заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, з урахуванням того, що відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить задовольнити позов. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд відмічає наступне: 10 лютого 2016 року позивачка уклала шлюб із відповідачем - [PERSON], який зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 09, вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 333745. яке видане 10.02.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу у позивачки з відповідачем наявна одна спільна дитина - [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії І-КИ № 608618 від 04.10.2016 року, актовий запис № 213). Наприкінці березня 2017 року, у зв'язку із постійними сварками, приниженнями та неможливістю знайти спільну мову, позивачка забрала дітей та власні речі й почала жити окремо (переїзд до батьків). Після припинення сумісного проживання та ведення спільного господарства відповідач припинив надавати будь-яку допомогу в утриманні спільної дитини. Шлюб до цього часу не розірваний. На сьогодні, спільний із відповідачем неповнолітній син проживає з позивачкою і вона самостійно його утримує та виховує. Відповідач, не беручи до уваги скрутний фінансовий стан позивачки, ніяким чином турботу про сина не виявляє, не надає матеріальної допомоги і взагалі не цікавиться його станом та життям. Позивачка неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням надавати матеріальну допомогу на утримання та розвиток їх спільного сина, але відповідач мотивуючи відсутністю вільних коштів відмовився її надавати. В даний час позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, розмір державної допомоги складає 860 грн., ніяких інших джерел прибутку, окрім державної допомоги вона не має і самотужки виконує основні обов'язки по вихованню та матеріальному забезпеченню сина. Крім того, на утриманні позивачки знаходиться інша неповнолітня дитина від першого шлюбу - [PERSON], [INFO]. За наявною в позивачки інформацією, відповідач на сьогодні працевлаштований у воєнізованій охороні та щомісячно отримує заробітну плату в сумі 4000 грн. Тому, на думку позивачки, розмір аліментів необхідно визначити у частці від заробітку (доходу). Остання вважає, що частку на дитину, враховуючи вищенаведені обставини, слід визначити в розмірі 1/4 від всіх доходів на місяць. Відповідно до ч. ч. 2, З ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно із ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, в праві звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. З ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Розмір аліментів на одну дитину не може бут и меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. З ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідач не є інвалідом і не має розладів здоровя, в нього відсутні на утримання інші неповнолітні діти. Тому позивачка переконана, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. Такий розмір аліментів є розумним і необхідним для забезпечення мінімальних потреб, необхідних для виховання і утримання дитини в належних умовах. Згідно п. З ч. ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються. Відповідно до ст. ст. 217. 367 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за місяць. Відповідно до ч. І ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Зазначені позивачкою обставини підтверджуються доданими до заяви копіями документів. Оригінали всіх документів, які вказані в цій позовній заяві, вона зобов'язується надати суду для огляду в судовому засіданні. Враховуючи вище викладене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved