Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

В своєму позові [PERSON] посилається на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] На даний час відповідач зареєстрований як проживаючий в належному їй житловому будинку, так як на той момент він перебував у шлюбі з її донькою. 23.09.2005 року шлюб між її донькою та відповідачем було розірвано. Відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації з 2005 року, однак в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Завідувачем Сокирянського районного сектору Державної міграційної служби їй відмовлено у знятті з реєстрації в будинку відповідача та рекомендовано звернутися з позовом до суду. Посилаючись на ст.405 ч.2 ЦК України, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в належному їй житловому будинку [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просить справу розглянути без її присутності. Відповідач у судове засідання також не з'явився, проте направив на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю та просить справу розглянути без його присутності. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Сокирянського районного сектора Державної міграційної служби УДМС України в Чернівецькій області в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, якою просить розглянути справу без його присутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З наявних у справі та досліджених судом письмових доказів судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 02.01.1988 року [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] Право власності позивача на вищевказаний житловий будинок зареєстровано 02.01.1988 року Чернівецьким обласним бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1, стор. №124, за реєстровим №124. З довідки, виданої виконкомом Коболчинської сільської ради №943 від 03.07.2014 року вбачається, що в вищезазначеному будинку в даний час зареєстровані : [PERSON], [INFO] - власник домогосподарства, [PERSON], [INFO] - чоловік, [PERSON], [INFO] - дочка, [PERSON], [INFO] - син, [PERSON], [INFO] - онук, [PERSON], [INFO] - не родич, в господарстві не проживає більше двох років. Свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області серії [NUMBER] від 23.09.2005 року підтверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, тобто на день подання до суду даного позову відповідач є бувшим членом сім'ї позивача. Із складеного депутатом Коболчинської сільської ради Лоєвською Г.П. та затвердженого сільським головою с.Коболчин акту щодо підтвердження факту проживання №244 від 11.02.2014 року встановлено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає з 2005 року. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1383-1У (надалі - Закон) реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст.7 вищезазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто, питання реєстрації місця проживання особи відносяться до категорії понять, які регулюються житловим законодавством. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідач фактично не проживає в будинку позивача без поважних причин та відсутній в даному будинку більше трьох років. За таких обставин, є всі передбачені законом підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в належному позивачу житловому будинку, в тому числі і право на реєстрацію в ньому місця проживання, яка є похідною від наявності у відповідача права на користування житлом, тому позовні вимоги суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. В позовній заяві та в поданій до суду заяві позивач не наполягала на стягнення з відповідача понесених судових витрат, тому суд не вирішує питання про їх стягнення. На підставі ст. 405 ч.2 ЦК України та

Outcome: approved