Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтуванні своїх вимог посилається на те, що 26 березня 2016 року уклав шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 51. Від подружнього життя мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Син мешкає з позивачем. Протягом подружнього життя вони сварилися з причини цілковитої психологічної несумісності їхніх характерів, яка з часом поглиблювались і привела до втрати взаєморозуміння та взаємоповаги. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю. Сімя фактично розпалася з січня 2017 року. Збереження сімї неможливе. Позивач просить шлюб розірвати. Сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач з позовними вимогами згоден, проти розірвання шлюбу не заперечує. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26 березня 2016 року, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. (а.с.7). Від подружніх стосунків мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. (а.с.8). Син мешкає з позивачем. (а.с.9,10). Згідно з п.1\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм\~СК,\~Цивільного процесуального кодексу України,\~Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право»\~та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до п.10\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Частиною 2 статті 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, подружжя не підтримує шлюбних стосунків з січня 2017 року, можливість збереження сімї втрачено, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2\~ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved