Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

В позові йдеться про те, що [INFO] помер чоловік позивача, [PERSON], який до моменту смерті проживав в будинку [ADDRESS]. Спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт на ім'я своєї дружині - позивача [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Великоберезнянського районного нотаріального округу - Чурей А.В., 28.01.2015 року. Оскільки за час життя, правовстановлюючі документи на дану нерухомість за час життя чоловіка виготовлені не були, так як на час володіння спадкодавцем домоволодінням діючим законодавством не встановлювався обов'язок державної реєстрації будинків та домоволодінь у межах міст і селищ, а тому позивач не може набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору. Відтак, враховуючи єдиний судовий механізм визнання права власності на майно в порядку спадкування, просить визнати за нею право власності на цей житловий будинок. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти позовних вимог не заперечив. Зважаючи на наведене, суд вважає за можливе розгляд справи без участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що відповідач проти позову не заперечив, суд визнає, що позов підлягає задоволенню, в тому числі й з підстав, передбачених ч.4 ст.174 ЦПК України, виходячи з наступного. З виданого свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.05.2015 р. вбачається, що чоловік позивача [PERSON], помер [INFO] (а.с. 5), а отже з моменту смерті зазначеного спадкодавця відкрилася спадщина на усе належне померлому під час життя майно згідно ст.1220 ЦК України. Зі складеного померлим [PERSON] заповіту на ім'я [PERSON] вбачається, що перший на час його життя заповів вищевказаний будинок позивачеві (а.с. 6). З копії договору про купівлю продажу від 22.09.1988 № 634 вбачається, що [PERSON] продала [PERSON] незакінчений будівництвом житловий будинок (процент готовності - 73%), за адресою [ADDRESS] (а.с.7). З копії свідоцтва про укладення шлюбу від 01.06.1991 року серії [NUMBER] вбачається, що позивачка при укладені шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.8). З технічного паспорту, виданого КП «Великоберезнянське РБТІ» від 17.02.2016 р. № [NUMBER] вбачається, що значиться власник [PERSON] (а.с.10-12). З повідомлення приватного нотаріуса Великоберезнянського районного нотаріального округу Закарпатської області Чурей А.В. № 01-16 від 15.03.2016 року, нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за померлим [PERSON], оскільки за життя спадкодавця свідоцтва про право власності на вищевказане нерухоме майно не було виготовлено та не було зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с.13). Згідно ст. 534 ЦК Української РСР (1963р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження під час розгляду справи. Як роз'яснено в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач позов визнав. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч.1 ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Зважаючи на викладені обставини, суд визнає, що за позивачем слід визнати право власності на вказане спадкове нерухоме майно в порядку спадкування. На підставі викладеного,

Outcome: approved