Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом за позовом [PERSON] до [PERSON], територіальної громади в особі Новомосковської міської ради, третя особа:Новомосковська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування заявленого позову, позивач посилався на те, що 05 вересня 2013 року померла її мати [PERSON], яка на випадок її смерті залишила заповіт, за яким частину майна, що й належало вона заповіла [PERSON], а іншу частину майна, серед якого і частину квартири [ADDRESS] - позивачу. Частина зазначеної квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності а також частина, яку вона отримала у спадок після смерті своєї матері [PERSON], померлої 19 травня 1998 року, отримавши свідоцтво про прийняття спадщини, однак не зареєструвала його в БТІ. У встановлений законодавством строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] звернулися позивач та [PERSON] Однак нотаріус відмовив у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину зазначеної квартири, у звязку з тим, що померла [PERSON], отримавши свідоцтво про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], померлої 19 травня 1998 року не зареєструвала права власності на частину зазначеної квартири. Тому позивач вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом. В судове засідання позивач не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі та третя особа Новомосковська держнотконтора в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду, відповідно до вимог ст..ст. 169, 224 ЦПК України встановлено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме: Судом по справі встановлено факт, що 05 вересня 2013 року померла мати позивача [PERSON], про зроблено відповідний актовий запис № 715 від 10 вересня 2013 року. Відповідно до ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З копії спадкової справи № 52/2014, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що [PERSON] 22 липня 2013 року на випадок своєї смерті залишила заповіт згідно якого заповіла своїм дочкам: -[PERSON]: житловий будинок, розташований за адресою: вул..Рахівнича, 33, с.Королівка; земельну ділянку, площею 4,09 га, роковану на території Миколаївської сільради Новомосковського району Дніпропетровської області та ощадні грошові збереження; -[PERSON]: земельну ділянку, площею 2,04 га, розташовану на території Миколаївської сільради Новомосковського району Дніпропетровської області; земельну ділянку 2,038 га, розташовану на території Миколаївської сільради Новомосковського району Дніпропетровської області; належну їй долю квартири [ADDRESS] та грошовий сертифікат. З заявами про прийняття спадщини за заповітом звернулися: [PERSON] дочка померлої; та [PERSON] дочка померлої; які на момент смерті [PERSON] були разом з нею зареєстровані в [INFO]. Згідно свідоцтва про шлюб від 27 вересня 2008 року [PERSON] присвоєно прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON]. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач разом з [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] за заповітом, які прийняли спадщину, шляхом своєчасного звернення з відповідною заявоу до нотаріальної контори, а також у звязку з тим, що постійно мешкали із спадкодавцем до дня її смерті. 22 грудня 2014 року на імя [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON]Є, а 03 березня 2016 року на імя [PERSON]. 19 березня 2016 року постановою нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири [ADDRESS], що належить померлій 05 вересня 2013 року [PERSON], яка прийняла, але не встигла оформити спадщину після смерті [PERSON], померлої 19 травня 1998 року. Зі свідоцтва про право власності від 28 листопада 1997 року за р.№ 29-1 про право власності на житло вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (після шлюбу - [PERSON]) [PERSON]. 19 травня 1998 року [PERSON] померла, про що зроблено відповідний актовий запис № 399 19 травня 1998 року. 09 березня 1999 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого після смерті [PERSON] на імя [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину, яке складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS], за р.№ 975. Відомостей про реєстрацію в БТІ яке не містить. З відповіді КП Новомосковську МБТІ ДОР за вих..№ 1643/14 від 08 грудня 2014 року вбачається, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи станом на 29 грудня 2012 року власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно ст.ст. 370 ч. 2, 372 ч. 2 ЦК України, у разі виділення частки чи поділу майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, частки вважаються рівними, якщо інше не встановлено договором, законом або рішенням суду. В судовому засіданні не встановлено наявність договору чи рішення, щодо спільного майна, а також законодавство України не обмежує права співвласників у спірній квартирі, а отже суд вважає встановленим, що учасникам спільної сумісної власності в квартирі при її приватизації належало по 1/4 частині спірної квартири. А тому вимоги позивача щодо визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст. 548-549 ЦК України, в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення права на спадкування у [PERSON] для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] вчинила дії, що свідчать про прийняття нею спадщини після смерті її матері [PERSON], померлої 19 травня 1998 року, успадкувавши після смерті матері 1/4 частину зазначеної квартири. Згідно ст.. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Враховуючи, що спадкоємцем за заповітом спадкового майна у вигляді 1/4 частини квартири [ADDRESS] є позивач, яка позбавлена можливості захистити свої права спадкоємця зазначеного майна не інакше як за зверненням до суду з зазначеним позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 19 травня 1998 року та за заповітом після смерті [PERSON], померлої 05 вересня 2013 року, то суд приходить до переконання, що її позовні вимоги є обґрунтованими. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved