Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

В провадженні Саратського районного суду Одеської області перебувало кримінальне провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120191260000000067 від 31 січня 2019 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України (справа № 513/667/19). В межах вказаного вище кримінального провадження потерпілими [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пред`явлено цивільні позови до [PERSON] та АТ «ПРОСТО-страхування» про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди. Вироком Саратського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, на підставі ст.71 КК України, остаточне покарання у виді позбавлення волі на строком 9 (дев`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Цивільний позов [PERSON] та [PERSON] задоволено повністю. Стягнуто з АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 194955 (сто дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 50 копійок. Стягнуто з АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 194955 (сто дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 50 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 700000 (сімсот тисяч) гривень та 4173 (чотири тисячі сто сімдесят три) гривні судових витрат. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 700000 (сімсот тисяч) гривень та 4173 (чотири тисячі сто сімдесят три) гривні судових витрат. Цивільний позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 54674 (п`ятдесят чотири тисячі шістсот сімдесят чотири) гривні 46 копійок; 2733 (дві тисячі сімсот тридцять три) гривні 72 копійки в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 57418 (п`ятдесят сім тисяч чотириста вісімнадцять) гривень 18 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000 (триста тисяч) гривень. В задоволенні решти позову [PERSON] відмовлено. Цивільний позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5567 (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень 13 копійок та моральну шкоду у розмірі 278 (двісті сімдесят вісім) гривень 36 копійок, а всього 5845 (п`ять тисяч вісімсот сорок п`ять) гривень 49 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 300000 (триста тисяч) гривень. В задоволенні решти позову [PERSON] відмовлено. Цивільний позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10585 (десять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 88 копійок та моральну шкоду у розмірі 529 (п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 25 копійок, а всього 11115 (одинадцять тисяч сто п`ятнадцять) гривень 13 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень. В задоволенні решти позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року вирок суду першої інстанції щодо [PERSON] залишено без змін, а апеляційну скаргу представника цивільного відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» - адвоката Синюка С.Л. та потерпілого [PERSON] - без задоволення. Постановою Верховного Суду від 21 січня 2021 року вирок Саратського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільних позовів потерпілих [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , АТ «ПРОСТО-страхування» про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди було скасовано і призначено новий розгляд у цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Позивачами [PERSON] та [PERSON] заявлено цивільний позов, в якому вони з урахуванням уточнених позовних вимог від 27 липня 2021 року (т. 2 а.с.179-186) просять стягнути на користь кожного з них: з АТ «ПРОСТО-страхування» матеріальну шкоду у розмірі по 194955,5 гривень; з [PERSON] в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди по 700000 гривень та судові витрати на залучення експерта - психолога у розмірі по 4173 гривні. Уточнена позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до положень Полісу № АМ/3494000 від 17 липня 2018 року, сторони договору страхування забезпечили саме автомобіль марки «BMW 520», реєстраційний номер [NUMBER] . Тому уклавши договір страхування на умовах, що визначені Полісом № АМ/3494000 від 17 липня 2018 року, страховик не вправі посилатися на те, що автомобіль марки «BMW 520», реєстраційний номер [NUMBER] , не с транспортним засобом в розумінні ч. 1.5. ст. 1 Закону, як на підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування. Факт заподіяння [PERSON] шкоди [PERSON] та [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди є встановленим вироком Саратського районного суду Одеської області, а тому позивачі звільненні від доказування цих обставин на підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України. З урахуванням вищенаведеного, а також з огляду на правову позицію Верховного Суду, страховий випадок за Полісом № АМ/3494000 від 17 липня 2018 року настав. AT «ПРОСТО-страхування», як страховик за Полісом № АМ/3494000 від 17 липня 2018 року, зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну позивачам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце на території Саратського району Одеської області, біля с. Миколаївка-Новоросійська, на 92 км+80 км автодороги «Одеса-Рені». Щодо відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON] , зазначили, що смерть [PERSON] полягає у прямому причинному зв`язку з вищезгаданою подією ДТП. Витрати на поховання [PERSON] склали 121380 гривень, з них: організація поховання - 48 60 гривень, придбання товарів та послуг для поховання - 59 900 гривень, оплата поминальних обідів - 12920 гривень. Витрати на поховання [PERSON] здійснювалися за рахунок коштів подружжя [PERSON] , які в силу приписів ч. 3 ст. 368 ЦК України є спільною сумісною власністю. У зв`язку з вищенаведеним, розмір матеріальної шкоди, завданої подружжю [PERSON] , становить 121380 гривень. При цьому, завдана матеріальна шкода підлягає стягненню на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (на користь [PERSON] - 60 960 гривень, на користь [PERSON] - 60 960 гривень). Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] зазначили, що після звістки про подію ДТП [PERSON] зазнав значних душевних страждань, що спричинило пригнічений психологічний стан. Такі відомості стали психотравмуючими та обумовили порушення фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування, перешкоджали можливості активної і повноцінної життєдіяльності та викликали формування негативних психологічних переживань. Враховуючи, що на час звістки про трагічне ДТП [PERSON] перебував за декілька тисяч кілометрів від сім`ї, даний факт спричинив зневірення у своїх силах, у зв`язку з неможливістю бути поряд з рідними людьми та надати будь-яку допомогу. Після повернення, вже за день відбулись похорони доньки [PERSON] . В цей час дружина [PERSON] перебувала в комі, чоловік не знав і не міг передбачити, наскільки тяжкі наслідки в подальшому матимуть отримані травми дружини. [PERSON] не знала про загибель доньки, тому після виходу з коми дружини, [PERSON] зазнав додаткових посилених емоційних, душевних переживань у зв`язку з повідомленням та реакцією дружини на смерть доньки. Разом з тим, вищезгадані події суттєво порушили звичний ритм життя [PERSON] , так як останньому довелось значну частину часу проводити в медичних установах задля догляду за дружиною, шукати додаткові кошти з метою проведення необхідних медичних втручань, в той же час не маючи змоги перебувати необхідний час у закордонних відрядженнях. Таким чином, звичний ритм життя [PERSON] все ще не відновлено, душевний біль, спричинений загибеллю неповнолітньої доньки, все ще впливає на емоційний стан [PERSON] , зміни у психічному та емоційному стані [PERSON] є незворотніми. У зв`язку з цим розмір моральної шкоди, заподіяної [PERSON] та [PERSON] вони визначили по 700000 гривень кожному. Позивачкою [PERSON] заявлено цивільний позов, в якому вона з урахуванням уточнених позовних вимог від 18 березня 2021 року (т. 1 а.с. 203) просить стягнути на її користь: з АТ «ПРОСТО-страхування» витрати на лікування та поховання сестри [PERSON] у розмірі 54674,46 гривень; в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди - 300000 гривень; з [PERSON] - 300000 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Посилається на те, що внаслідок ДТП загинула її рідна сестра [PERSON] , унаслідок чого їй заподіяна матеріальна шкода у розмірі 54674,46 копійок у вигляді витрат на лікування, поховання та ритуальні послуги. Після трагічної загибелі сестри вона пережила сильний емоційний стрес через втрату близької людини, незворотньо і назавжди був порушений її звичний спосіб життя, її психологічний стан значно погіршився, що додає моральних страждань На лікування [PERSON] вона витратила 1916,46 гривень. На поховання сестри та ритуальні послуги нею було витрачено 52758 гривень. Позивачем [PERSON] заявлено позов, в якому він з урахуванням уточнених позовних вимог від 16 квітня 2021 року (т. 1 а.с. 69-72) просить стягнути на його користь з АТ «ПРОСТО-страхування»: в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 252376 гривень 01 копійка та моральну шкоду 150000 гривень, а з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 150000 гривень. Позов обґрунтував тим, що унаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Після ДТП його було госпіталізовано до травматологічного відділення Саратської ЦРЛ за з 31 січня 2019 року по 01 лютого 2019 року йому було надано первинну медичну допомогу. З 01 лютого 2019 року по 05 лютого 2019 року він проходив стаціонарне лікування в КУ «МКЛ № 11» м. Одеса, з 06 лютого 2019 року по 21 лютого 2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Кілійській багатопрофільній лікарні. З 22 лютого 2019 року перебував на амбулаторному лікуванні. Загальний розмір витрат на лікування склав 10585,88 гривень, з яких 5635,88 кошти, витрачені на придбання ліків, медикаментів, лікарських засобів, 4950 кошти витрачені на проведення діагностичних обстежень. Крім того, внаслідок ДТП був пошкоджений належний йому транспортний засіб «VOLKSWAGEN LT-35», реєстраційний номер [NUMBER] . Розмір матеріальної шкоди становить 236790,13 гривень, що підтверджено звітом № 6087 про визначення вартості матеріального збитку станом на 31 травня 2019 року. Крім того, діями [PERSON] йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він переніс сильний фізичний біль, отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, переніс болісні лікувальні та діагностичні процедури, пережив емоційний стрес, почуття розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги. Зазначені негативні фактори змінили його звичайне життя. Позивачем [PERSON] пред`явлено позов, в якому він з урахуванням уточнених позовних вимог від 16 березня 2021 року (т. 1 а.с.145) просить стягнути на його користь: з АТ «ПРОСТО-страхування» матеріальну шкоду в розмірі 5567,13 гривень, та моральну шкоду у розмірі 300000 гривень, а з обвинуваченого [PERSON] моральну шкоду 300000 гривень. Позов обґрунтував тим, що унаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, переніс фізичний біль, хірургічні втручання, тривале лікування. За час перебування на лікарняному ним було сплачено значну суму коштів на придбання лікарських препаратів. Оскільки на час ДТП він перебував в офіційному відрядженні, частину витрачених коштів йому було витрачено Фондом соціального страхування. Невідшкодованою залишилась сума в розмірі 5567,13 гривень, яку він просить стягнути з АТ «ПРОСТО-страхування». Крім того, внаслідок ДТП йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в фізичному болі та душевних стражданнях, які він відчуває з 31 січня 2019 року по теперішній час, нервовому стресі, пов`язаному з можливістю втрати працездатності руки, унаслідок ДТП визнаний особою з інвалідністю третьої групи, що потягло вимушені та незворотні зміни в його житті. Під час нового розгляду справи позови [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прийняті до розгляду та ухвалою суду від 20 квітня 2021 року вказані позови об`єднано в одне провадження та об`єднаній справі присвоєно номер № №513/667/19 провадження № 2/513/187/21. Також, ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та [PERSON] , яку також об`єднано із справою № №513/667/19 провадження № 2/513/187/21. 13 квітня 2021 року до суду надійшов відзив від відповідача АТ «ПРОСТО-страхування», відповідно до якого цивільно-правова відповідальність [PERSON] відповідно до умов полісу №АМ/3494000 не є застрахованою і у страховика не виникає обов`язку щодо виплати страхового відшкодування. Також, представник звертає увагу на те, що державна реєстрація автомобілю марки «BMW 520», реєстраційний номер [NUMBER] , призупинена та участь у загальному русі заборонена. Таким чином, позивачами не правильно обрано спосіб захисту і заявлені вимоги мають бути заявлені лише до заподіювача шкоди, також зазначив, що у разі відмови в задоволенні позову застосувати поворот виконання рішення. Ухвалою суду від 19 травня 2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] (т. 1 а.с. 69-72), відповідно до якої позивач просить стягнути з АТ «ПРОСТО-страхування» майнову шкоду у розмірі 252376 гривень 01 копійка, та з АТ «ПРОСТО-страхування», [PERSON] моральну шкоду в розмірі по 150000 гривень з кожного. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він поніс витрати на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для лікування здоров`я, діагностування у розмірі 10585 гривень 88 копійок та збитки завдані ушкодженням транспортного засобу, у розмірі 236790,13 гривень та 5000 гривень, які підлягають стягненню з АТ «ПРОСТО-страхування». Крім того, позивачу були завдані моральні страждання, у зв`язку із зміною здоров`я, тяжкістю змін у життєвих та виробничих стосунках, які він оцінює у 300000 гривень. 25 травня 2021 року до суду надійшов відзив від АТ «ПРОСТО-страхування» на позовну заяву [PERSON] (т. 2 а.с. 133-136), відповідно до якого відповідач повторно зазначив, що цивільно-правова відповідальність саме [PERSON] відповідно до умов полісу №АМ/3494000 не є застрахованою і у страховика не виникає обов`язку щодо виплати страхового відшкодування. Також зазначив, що звіт №6087 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля Volkswagen LT-35, державний номер [NUMBER] , є неналежним доказом, оскільки містить недоліки, які є суттєвими; не встановлено залишкову вартість транспортного засобу; заяву про виплату страхового відшкодування подано не у визначений законом строк. Ухвалою суду від 27 липня 2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву представника позивача [PERSON] та [PERSON] - адвоката Яковлевої Діани Віталіївни у даній цивільній справі В судове засідання на 23 грудня 2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , позивач [PERSON] та його представник адвокат Горбачова Г.Н., представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Яковлева Д.В. не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позови підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» адвокат Синюк С.Л. позов не визнав, з підстав викладених у відзиві. В судове засідання на 23 грудня 2021 року не з`явився, надав заяву про можливість проведення судового розгляду за відсутності представника АТ «ПРОСТО-страхування». Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не з`явився. Надав заяви про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позовів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились та надали відповідні заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження №1-кп/513/16/20, та оцінивши письмові докази, приходить до таких висновків. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, 31 січня 2019 року о 14 годині 20 хвилин, [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно несправним легковим автомобілем марки «BMW 520», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по автодорозі Одеса-Рені зі сторони м. Одеса в напрямку м. Рені зі швидкістю 148 км/год на 92 км + 800 м зазначеної автодороги біля с. Миколаївка-Новоросійська Саратського району Одеської області порушив вимоги пунктів 2.3.а), 2.9.а), 10.1., 12.6.г), 31.1, 31.4, 31.4.5, 34.1.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), не переконався в безпеці свого руху, не обрав безпечну і допустиму швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, погодні та дорожні умови, свої практичні навички керування транспортними засобами, а також особливості завантаження та стан свого автомобіля, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням, втратив контроль та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з маршрутним таксі марки «WOLKSWAGEN LT-35» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку зі сторони м. Рені в напрямку м. Одеса. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир легкового автомобіля марки «BMW 520» [PERSON] , водій маршрутного таксі марки «WOLKSWAGEN LT-35» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] та пасажири зазначеного маршрутного таксі [PERSON] , [PERSON] отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, пасажир маршрутного таксі [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, пасажири маршрутного таксі [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинула на місці, та [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла [INFO] в реанімаційному відділенні КЗ Саратської ЦЛР. Вироком Саратського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, на підставі ст.71 КК України, остаточне покарання у виді позбавлення волі на строком 9 (дев`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Цивільний позов [PERSON] та [PERSON] задоволено повністю. Стягнуто з АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 194955 (сто дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 50 копійок. Стягнуто з АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 194955 (сто дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 50 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 700000 (сімсот тисяч) гривень та 4173 (чотири тисячі сто сімдесят три) гривні судових витрат. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 700000 (сімсот тисяч) гривень та 4173 (чотири тисячі сто сімдесят три) гривні судових витрат. Цивільний позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 54674 (п`ятдесят чотири тисячі шістсот сімдесят чотири) гривні 46 копійок; 2733 (дві тисячі сімсот тридцять три) гривні 72 копійки в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 57418 (п`ятдесят сім тисяч чотириста вісімнадцять) гривень 18 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000 (триста тисяч) гривень. В задоволенні решти позову [PERSON] відмовлено. Цивільний позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5567 (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень 13 копійок та моральну шкоду у розмірі 278 (двісті сімдесят вісім) гривень 36 копійок, а всього 5845 (п`ять тисяч вісімсот сорок п`ять) гривень 49 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 300000 (триста тисяч) гривень. В задоволенні решти позову [PERSON] відмовлено. Цивільний позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10585 (десять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 88 копійок та моральну шкоду у розмірі 529 (п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 25 копійок, а всього 11115 (одинадцять тисяч сто п`ятнадцять) гривень 13 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень. В задоволенні решти позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року вирок суду першої інстанції щодо [PERSON] залишено без зміни, а апеляційну скаргу представника цивільного відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» - адвоката Синюка С.Л. та потерпілого [PERSON] - без задоволення. Постановою Верховного Суду від 21 січня 2021 року вирок Саратського районного суду Одеської області від 30 квітня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільних позовів потерпілих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , АТ «ПРОСТО-страхування» про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди було скасовано і призначено новий розгляд у цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Отже, вина [PERSON] у скоєні 31 січня 2019 року ДТП встановлена вироком суду та доказування у цій справі не потребує. Відповідно до п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Згідно вимог ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 Цивільного кодексу України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім завдання шкоди ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яка відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала. Згідно з вимогами ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з нормою ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 982 ЦК України визначено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором (ст. 983 ЦК України). Щодо настання/ненастання страхового випадку за полісом (договором) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 липня 2018 року № АМ/3494000, та призупинення реєстрації транспортного засобу «BMW 520», суд зазначає таке. Із полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 липня 2018 року № АМ/3494000, укладеного між АТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] , вбачається, що він передбачає особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу, у тому числі недопущення до керування осіб з водійським стажем менше 3-х років. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 200000 гривень, за шкоду, завдану майну - 100000 гривень. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ч. 1.7. ст. 1 вказаного Закону встановлено, що забезпечений транспортний засіб - це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Особою, відповідальність якої застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах (ч. 1.4, 1.6 ст. 1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до частини першої статті 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Положеннями статті 398 ЦК України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Тобто правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи. Водночас під неправомірним заволодінням майна необхідно розуміти заволодіння особою чужим майном всупереч волі його власника. Таким чином умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майна, є наявність відповідної волі власника на передання володіння іншою особою таким майном. Доказів вибуття автомобілю марки «BMW 520», реєстраційний номер [NUMBER] , поза волею власника матеріали справи не містять, тобто правомірність володіння [PERSON] транспортним засобом презюмується. На підставі наведеного можна зробити висновок, що незважаючи на відсутність у [PERSON] посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, на момент керування автомобілем марки «BMW 520», реєстраційний номер [NUMBER] , та заподіяння ним шкоди під час дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] мав статус особи, відповідальність, якої застрахована, у зв`язку із чим суд відхиляє доводи адвоката ПрАТ «ПРОСТО-страхування» про те, що ДТП, яка сталася 31 січня 2019 року, не є страховим випадком та підстави для стягнення із страхової компанії відшкодування матеріального збитку, оскільки застрахованим транспортним засобом здійснювала керування особа, яка не мала права керувати транспортним засобом, так як не отримала водійського посвідчення, тобто, в розумінні положень діючого законодавства не є водієм, та вважає їх необґрунтованими і такими, що спрямовані на уникнення страховою компанією обов`язку по відшкодуванню матеріальних збитків застрахованого транспортного засобу. Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною в ухвалі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року по справі №610/2229/18 про те, що передача власником транспортного засобу іншій особі із порушенням публічно-правових норм, зокрема, особі, яка не мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, не мають значення для кваліфікації цивільно-правових наслідків завдання шкоди такою особою під час ДТП та виникнення обов`язків у страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також, твердження представника відповідача щодо того, що автомобіль марки «BMW 520», реєстраційний номер [NUMBER] , не є транспортним засобом в розумінні п.1.5 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки за даними Державного підприємства «REGITRA», що веде реєстр транспортних засобів Литовської Республіки, його реєстрація призупинена та участь у загальному русі заборонена, не є дійсними з огляду на таке. У пунктах 1.5, 1.7 статті 1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах; у цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Виходячи з аналізу положень статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, сторони повинні усвідомлювати ризики тих наслідків, які можуть випливати за наслідками укладення такого договору в контексті принципів цивільного законодавства щодо обов`язковості виконання зобов`язання сторонами (постанова Верховного Суду від 08 квітня 2019 року по справі № 910/14693/17). Отже, видача полісу № АМ/3494000 від 17 липня 2018 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди щодо істотних умов договору, а також доказом того, є сплата страхового платіжу, що також підтверджується матеріалами справи (а.с.155). Відповідно до положення ст. ст. 3, 13 ЦК України, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки (постанова Верховного Суду від 09 червня 2020 року по справі № 910/1654/19). Таким чином, автомобіль марки «BMW 520», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , є забезпечиним у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Уклавши договір страхування на умовах, що визначені полісом № АМ/3494000 від 17 липня 2018 року, страховик не вправі посилатися на те, що автомобіль марки «BMW 520», реєстраційний номер [NUMBER] , не с транспортним засобом в розумінні ч. 1.5. ст. 1 Закону № 720-ІХ, як на підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування, тобто всі доводи представника відповідача, як уже зазначалось у рішенні, спрямовані на уникнення страховою компанією обов`язку по відшкодуванню матеріальних збитків застрахованого транспортного засобу. У п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України зазначено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. З урахуванням вищевикладеного, у AT «ПРОСТО-страхування», як страховика за полісом № АМ/3494000 від 17 липня 2018 року, виник обов`язок щодо відшкодування шкоди, заподіяної потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце на території Саратського району Одеської області, біля с. Миколаївка-Новоросійська, на 92 км+800 м автодороги «Одеса-Рені». Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає таке. Внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, від отриманих тілесних ушкоджень настала смерть потерпілих [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку із чим спричинено шкоду їх життю та здоров`ю, та потерпілі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] понесли матеріальні витрати, пов`язані з їх похованням, що підтверджується відповідними договорами, довідками, актами виконаних робіт, чеками тощо. Згідно з ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Відповідно до ст.1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» передбачене визначення поняття «поховання» похованням є діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого; забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих; надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності. Позивачі [PERSON] та [PERSON] стверджують, що понесли витрати, пов`язані із похованням донки на суму 121 380 гривень, які складаються з 48560 гривень - витрат на поховання, 12920 гривень - витрати на поминальний обід, а також 59900 придбання товарів та послуг для поховання. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині стягнення витрат на оплату поминальних обідів у сумі 12920 гривень, суд залишає без задоволення, виходячи з такого. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання у розумінні статті 1201 ЦК України. Наведене узгоджується правовою позицію Верховного суду, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року у справі № 500/8418/13-ц. Згідно зі ст. 27 п. 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII розмір мінімальної заробітної плати станом на 31 січня 2019 року дорівнював 4 173 гривні, а тому максимальний розмір відшкодування витрат на поховання складає 50 076 гривень. Оцінивши надані [PERSON] та [PERSON] докази на підтвердження понесених ними витрат, суд вважає, що витрати у сумі у сумі 48560,00 гривень на організацію похорон та у сумі 59900 гривень на придбання товарів та послуг для поховання є доведеними (т. 2 а.с.38, 39), однак з врахуванням вимог ст. 27 п. 27.4 Закону, суд доходить до висновку про стягнення з страховика на користь останніх понесені ними витрати на поховання у межах максимального розміру відшкодування витрат на поховання, яка складає 50 076 гривень /2, тобто по 25038 гривень на кожного. Відповідно до страхового полісу № АМ/3494000 від 17 липня 2018 року, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 200000,00 гривень за шкоду заподіяну життю і здоров`ю. Відповідно до п. 22.1. - 22.2. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 23.1. ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. За п. 24.1. ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Тобто, вказаною нормою законодавець визначив, що ключовим елементом для здійснення виплати є саме обґрунтованість наданих доказів лікування потерпілого. Шкода, заподіяна здоров`ю, яка була завдана [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є страховим випадком, та була забезпечена договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір коштів витрачених на лікування [PERSON] становить 268531 гривня, які підтверджені належними та допустимими доказами (т.2 а.с.16-36, що також підтверджується матеріалами кримінального провадження №1-кп/513/16/20) та свідчать про оплату медичних препаратів та засобів, які були пов`язані із лікуванням [PERSON] . Дані витрати є цілком обґрунтованими з урахуванням стану здоров`я позивачки внаслідок ДТП, а також ця сума витрат не спростовується відповідачами. Страхова сума по об`єкту страхування 200000 гривень. Таким чином, враховуючи розмір шкоди заподіяної позивачці [PERSON] внаслідок ДТП, ліміт відповідальності страховика, а також його об`єктивний обов`язок у відшкодуванні такої шкоди, межі позовних вимог відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову в цій частині в межах граничного розміру відшкодування та у межах заявлених позовних вимог у сумі 169917 гривень 50 копійок (169917,50+25038=194955,50). Суд відхиляє доводи представника позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвоката Яковлевої Д.В., що сума коштів витрачена подружжям [PERSON] на лікування [PERSON] внаслідок події ДТП має бути відшкодована страховиком рівними частинами на користь [PERSON] та [PERSON] , оскільки витрати на лікування здійснювались за спільні кошти подружжя, у розрізі такого. Так, з урахуванням системного аналізу статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», слідує, що витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого відшкодовуються страховиком тільки потерпілому, відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 зазначеного Закону якими є особи, життю та здоров`ю яких заподіяна шкода внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу та який поніс витрати на своє лікування. Суд враховує, що [PERSON] перебувала в критичному стані та в комі після ДТП, по цій причині вона потребувала стороннього догляду, частину витрат по її лікуванню здійснював [PERSON] , разом з тим, право вимоги на відшкодування витрат, які поніс позивач [PERSON] на лікування дружини, потерпілої від ДТП, у нього настає відповідно до статей 23, 1166 ЦК України, до особи, заподіювача шкоди, яким є [PERSON] , однак, в межах даного позову таких вимог ним не заявлено. Також, ураховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, характер немайнових втрат та інші обставини із врахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає, що спричинена діями [PERSON] моральна шкода потерпілим [PERSON] та [PERSON] підлягає відшкодуванню останнім. Так, потерпіла [PERSON] внаслідок ДТП втратила близьку людину, неповнолітню доньку [PERSON] , отримала тяжкі тілесні ушкодження, їй спричинено сильний фізичний біль, вона перебувала в комі, потребувала хірургічних втручань та тривалого лікування, що спричинило незворотні наслідки, порушило її звичний спосіб життя, тому позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди з [PERSON] підлягають задоволенню у сумі 700000 гривень. Також з [PERSON] належить стягнути судові витрати за залучення експерта в сумі 4173 гривень. Так, потерпілий [PERSON] внаслідок ДТП втратив неповнолітню доньку [PERSON] , яка загинула на місці пригоди, тяжкі тілесні ушкодження отримала його дружина [PERSON] , у зв`язку із чим, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з [PERSON] підлягають задоволенню у сумі 700000 гривень. Також з [PERSON] належить стягнути судові витрати за залучення експерта в сумі 4173 гривень. Обґрунтованих заперечень щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди з [PERSON] , останнім не надано. Позивачкою [PERSON] заявлено позовні вимоги, в яких вона просить стягнути на її користь: з АТ «ПРОСТО-страхування» витрати на лікування та поховання сестри [PERSON] у розмірі 54674,46 гривень та моральну шкоду у сумі 300000 гривень; з [PERSON] - 300000 гривень моральної шкоди (т. 1 а.с. 203). Позовні вимоги потерпілої [PERSON] щодо спричинення їй матеріальної шкоди, пов`язаної із лікуванням та похованням сестри, підлягають частковому задоволенню. Так, [PERSON] надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених нею витрат на поховання сестри та ритуальні послуги, які становлять 52758 (23910 + 2298 + 26550) гривень (т. 1 а.с.92, 93 матеріалів кримінального провадження №1-кп/513/16/20), разом з тим, з врахуванням вимог ст. 27 п. 27.4 Закону, з страховика на користь останньої належить стягнути витрати у сумі 50076 гривень, у межах граничного розміру. Не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] до страховика (т.1 а.с.203-209) про стягнення витрат на ліки та супутні товари у сумі 1700 гривень, 56,06 гривень та 157,4 гривень, оскільки як зазначалось раніше у даному рішенні, дані витрати відшкодовуються страховиком тільки потерпілому, який поніс такі витрати на своє лікування. [PERSON] має право вимоги щодо стягнення витрат на ліки, відповідно до статей 23, 1166 ЦК України, до особи, заподіювача шкоди, яким є [PERSON] , однак, в межах даного позову таких вимог нею не заявлено. Положеннями ст. 26.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Однак, як встановлено судом під час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] безпосередньо не було заподіяно шкоду, зв`язку з чим суд залишає вимогу до страховика АТ «ПРОСТО-страхування» про стягнення моральної шкоди без задоволення. Разом з тим, вимога про стягнення з [PERSON] моральної шкоди у сумі 300000 гривень підлягає задоволенню, оскільки потерпіла [PERSON] внаслідок ДТП втратила рідну сестру [PERSON] , після трагічної загибелі якої вона пережила сильний емоційний стрес, через втрату близької людини, незворотньо і назавжди був порушений її звичний спосіб життя, її психологічний стан значно погіршився, що завдало моральних страждань. Обґрунтованих заперечень щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивачки [PERSON] моральної шкоди з [PERSON] , останнім не надано. Позивачем [PERSON] пред`явлено позовні вимоги, відповідно до яких, він просить стягнути на його користь: з АТ «ПРОСТО-страхування» матеріальну шкоду в розмірі 5567,13 гривень, та моральну шкоду у розмірі 300000 гривень, а з обвинуваченого [PERSON] моральну шкоду 300000 гривень (т. 1 а.с.145). Так, унаслідок ДТП останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, переніс фізичний біль, хірургічні втручання, тривале лікування та душевні страждання, унаслідок ДТП визнаний особою з інвалідністю третьої групи, що потягло вимушені та незворотні зміни в його житті. За час лікування ним було витрачено значна сума коштів на придбання лікарських препаратів, оскільки на час ДТП, позивач офіційно перебував у відрядженні, частину витрачених коштів йому було відшкодовано Фондом соціального страхування України. Невідшкодованою залишилась сума в розмірі 5567 гривень 13 копійок, яка підтверджена належними та допустимими доказами (т. 1 а.с.101-107 кримінального провадження №1-кп/513/16/20, т. 1 а.с.150-152). Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити частково та стягнути на його користь з АТ «ПРОСТО-страхування» матеріальну шкоду у сумі 5567,13 гривень та моральну шкоду у розмірі 278,36 гривень (5567,13 грн.:100х5), а всього 5845,49 гривень, а також з [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 300000 гривень. Обґрунтованих заперечень відповідачем [PERSON] , з приводу заявлених до нього позовних вимог, не надано. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з АТ «ПРОСТО-страхування» майнової шкоду у розмірі 252376 гривень 01 копійка, та з АТ «ПРОСТО-страхування», [PERSON] моральної шкоди в розмірі по 150000 гривень з кожного, підлягають частковому задоволенню. Так, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на лікування, підлягають задоволенню в повному обсязі, в межах пред`явлених позовних вимог, оскільки такі витрати підтверджені належними та допустимими дозами у розмірі 10585,88 гривень, також позовні вимоги до АТ «ПРОСТО-страхування» в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі 529,25 гривень (10585грн.:100х5), а до відповідача [PERSON] в частині моральної шкоди у повному обсязі, оскільки [PERSON] унаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, переніс фізичні та душевні страждання, болісні лікувальні та діагностичні процедури, пережив емоційний стрес, почуття розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги. Унаслідок ДТП був пошкоджений належний йому транспортний засіб «VOLKSWAGEN LT-35», реєстраційний номер [NUMBER] . Зазначені негативні фактори змінили його звичайне життя. Обґрунтованих заперечень відповідачем [PERSON] , щодо стягнення з нього моральної шкоди на користь позивача [PERSON] , не надано. Щодо позовних вимог в частині стягнення з АТ «ПРОСТО-страхування» ринкової вартості пошкодженого автомобіля у розмірі 263790,13 гривень + 5000 гривень витрат на визначення вартості матеріального збитку, судом встановлено таке. Так, обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині позивач посилається на висновок звіту №6087 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 05 квітня 2021 року, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «VOLKSWAGEN LT-35», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 31 травня 2019 року склала 236790,13 гривень. Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу. Відповідно до полісу №АМ/3494000 від 17 липня 2018 року, страхова сума (ліміт відповідальності) за ним за шкоду, заподіяну майну становить - 100000 гривень. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року, №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро. Згідно Звіту №6087 від 05 квітня 2021 року, вартість відновленого ремонту складає 236790 гривень 13 копійок, а ринкова вартість автомобіля на час пошкоджень складає 236790 гривень 13 копійок. Суд відхиляє доводи представника відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» щодо його незгоди із вказаним звітом, оскільки звіт містить суттєві недоліки, з огляду на таке. Так, з першого - другого аркушу звіту вбачається, що угода укладена 05 квітня 2021 року, ринкова вартість транспортного засобу визначалась на 31 травня 2019 року за курсом НБУ на відповідну дату. В межах даної цивільної справи представником відповідача не ініційовано проведення автотоварознавчої експертизи, не запропоновано іншого висновку, не запропоновано іншого розрахунку, лише висловлено незгоду із датами зазначеним у висновку та відсутністю відомостей щодо залишкової вартості, відсутністю страхового випадку. Суд зазначає, позивач [PERSON] з позовом про відшкодування шкоди до відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» звернувся 15 серпня 2019 року, тобто в межах строку визначеного законом. Всі доводи представника відповідача спрямовані на уникнення страховою компанією обов`язку по відшкодуванню матеріальних збитків застрахованого транспортного засобу, що суперечить принципу добросовісності (п.6 ч.1 ст.3 ЦПК України). Таким, чим суд приймає в якості належний доказу звіт №6087 від 05 квітня 2021 року, оскільки він стосується предмета доказування та не був спростований відповідачем. Із змісту уточненої позовної заяви вбачається, що позивач погоджується із тим, що автомобіль є фізично знищеним. Отже, позивач має право на отримання страхового відшкодування від страховика у в межах страхового ліміту 99000 гривень, за вирахуванням франшизи (1 000 грн). Факт пошкодження автомобіля позивача унаслідок ДТП і сума відшкодування є доведеним. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, і з АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] належить стягнути матеріальну шкоду 10585,88 гривень та моральну шкоду у розмірі 529,25 гривень, в межах відшкодування шкоди заподіяної життю та здоров`ю, а також матеріальну шкоду, заподіяну майну у сумі 99000 гривень; з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 150000 гривень. Таким чином, з АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума у розмірі 194955 гривень 50 копійок, у межах страхового відшкодування витрат на лікування та поховання доньки та у межах заявлених вимог, що відповідає ч.1 ст.13 ЦПК України, оскільки позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Разом з тим, як встановлено судом, згідно платіжного доручення № 17934 від 26 листопада 2020 року, з АТ «ПРОСТО-страхування» на користь державного виконавця Кісельової В.В. у межах виконавчого провадження ВП №63722497, стягувач [PERSON] , було сплачено 215151 гривня 05 копійок (т.1 а.с.54, 55), з яких 20195,55 виконавчий збір, а тому сума 194955 гривень 50 копійок не підлягає примусовому стягненню за наслідками прийняття рішення судом. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] належить задовольнити в повному обсязі та стягнути з [PERSON] судові витрати за залучення експерта в сумі 4173 гривень, та моральну шкоду в сумі 700000 гривень. З АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума у розмірі 25038 гривень, оскільки позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Разом з тим, відповідно до платіжного доручення №17933 від 26 листопада 2020 року АТ «ПРОСТО-страхування» було сплачено на користь державного виконавця Кісельової В.В., у межах виконавчого провадження ВП №63722497, стягувач [PERSON] , 215151 гривня 05 копійок (т.1 а.с.52, 53), з яких 20195,55 виконавчий збір, а тому сума 25038 гривень не підлягає примусовому стягненню за наслідками прийняття рішення. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] належить задовольнити в повному обсязі та стягнути з [PERSON] судові витрати за залучення експерта в сумі 4173 гривень, та моральну шкоду в сумі 700000 гривень. З АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума у 50076 гривень, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Як встановлено судом, відповідно до платіжного доручення №18637 від 08 грудня 2020 року АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] сплачено 57418,18 гривень (т.1 а.с.57), а тому сума коштів у розмірі 50076 гривень не підлягає примусовому стягненню за наслідками прийняття рішення судом. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] належить задовольнити в повному обсязі та стягнути моральну шкоду в сумі 300000 гривень. З АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] належить стягнути матеріальну шкоду 5567,13 гривень та моральну шкоду у розмірі 278,36 гривень, а всього 5845,49 гривень. Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Як встановлено судом, відповідно до платіжного доручення №18713 від 09 грудня 2020 року АТ «ПРОСТО-страхування» сплачено [PERSON] грошові кошти у сумі 5845,49 гривень (а.с.61), тому сума коштів у розмірі 5845,49 гривень не підлягає примусовому стягненню за наслідками прийняття рішення судом. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] належить задовольнити в повному обсязі та стягнути моральну шкоду в сумі 300000 гривень. З АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] належить стягнути матеріальну шкоду 10585,88 грн. та моральну шкоду у розмірі 529,25 гривень за шкоду завдану здоров`ю, а також матеріальну шкоду, заподіяну майну у сумі 99000 гривень. Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Як встановлено судом, відповідно до платіжного доручення №19951 від 29 грудня 2020 року АТ «ПРОСТО-страхування» на користь [PERSON] сплачено 11115,13 гривень (а.с.59). Таким чином, сума коштів у розмірі 11115,13 гривень за наслідками прийняття рішення примусовому стягненню не підлягає. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] належить задовольнити в повному обсязі та стягнути моральну шкоду в сумі 150000 гривень. Так, відповідно до ч.2 ст.444 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Статтею 444 ЦПК України також визначено, що питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони (ч. 5 цієї статті); якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин 1-3 цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 9 цієї статті); заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції (ч. 10 цієї статті). Таким, чином враховуючи, що заяву про поворот виконання рішення суду, у відповідності до ч.5 ст.444 ЦПК України, представником відповідача не подано, суд не вирішує питання про поворот виконання рішення, однак роз`яснює, що з такою заявою представник відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» може звернутись у межах строку визначеного ст.444 ЦПК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Розмір заявлених позовних вимог [PERSON] до АТ «ПРОСТО-страхування» складає 194955 гривень 50 копійок, до [PERSON] - 700000,00 гривень, таким чином судовий збір за подання позову до АТ «ПРОСТО-страхування» - 1949,56 грн., до [PERSON] - 7000,00 гривень. Розмір заявлених позовних вимог [PERSON] до АТ «ПРОСТО-страхування» складає 194955 гривень 50 копійок, до [PERSON] - 700000,00 гривень, таким чином судовий збір за подання позову до АТ «ПРОСТО-страхування» - 1949,56 гривень, до [PERSON] - 7000,00 гривень. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог суд стягує судовий збір з АТ «ПРОСТО-страхування» в дохід держави 250,38 гривень (25038/194955,50х1949,56=250,38 грн.), з [PERSON] в дохід держави - 7000,00 гривень. Розмір заявлених позовних вимог [PERSON] до АТ «ПРОСТО-страхування» складає 54674 гривень 46 копійок та моральна шкода у сумі 300000 гривень, до [PERSON] - 300000 гривень, таким чином судовий збір за подання позову до АТ «ПРОСТО-страхування» - 3546,47 гривень, до [PERSON] - 3000,00 грн. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог суд стягує судовий збір з АТ «ПРОСТО-страхування» в дохід держави 500,75 гривень (50076/354674,46х3546,74=500,75 гривні), з [PERSON] в дохід держави - 3000,00 гривень. Розмір заявлених позовних вимог [PERSON] до АТ «ПРОСТО-страхування» складає 5567 гривень 13 копійок та моральна шкода у сумі 300000 гривень, до [PERSON] - 300000 гривень, таким чином судовий збір за подання позову до АТ «ПРОСТО-страхування» - 3055,67 гривень, до [PERSON] - 3000,00 грн. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог суд стягує судовий збір з АТ «ПРОСТО-страхування» в дохід держави 55,67 грн. (5567,13/305567,13х3055,67=55,67 гривень), з [PERSON] в дохід держави - 3000,00 гривень. Розмір заявлених позовних вимог [PERSON] до АТ «ПРОСТО-страхування» складає 252376 гривень 01 копійок та моральна шкода у сумі 150000 гривень, до [PERSON] - 150000 гривень, таким чином судовий збір за подання позову до АТ «ПРОСТО-страхування» - 4023,76 гривень, до [PERSON] - 1500,00 грн. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог суд стягує судовий збір з АТ «ПРОСТО-страхування» в дохід держави 1101,15 грн. (110115,13/402376,01х4023,76=1101,15 гривень), з [PERSON] в дохід держави - 1500,00 гривень. Таким чином, з АТ «ПРОСТО-страхування» в дохід держави судовий збір належить стягнути в сумі 3857 гривень 51 копійка (1949,56+250,38+500,75+55,67 +1101,15). [PERSON] в дохід держави належить стягнути судовий збір в сумі 21500 (7000+7000+3000+3000+1500) гривень.

Outcome: partial