Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.01.1998, який 13.07.2001 було розірвано. 30.07.1998 від спільного проживання сторони мають дочку [PERSON], яка проживає з позивачем, та з 01.09.2015 навчається на ІІ курсі денної форми навчання в навчально-науковому інституті історії, етнології та правознавства ім. О.М. Лазаревського Чернігівського національного педагогічного університету ім. Т.Г. Шевченка. Відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає, зареєстрований та працює адвокатом в м. Чернігові, є самозайнятою особою та має мінливий дохід. В позові позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дочки в сумі 1500,00 грн, але не менше 30 % прожиткового мінімуму до досягнення дитиною 23-х років за умови продовження нею навчання, щомісячно з дня подачі позовної заяви. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.10.2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволено повністю та стягнуто 1500 грн. щомісячно. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення місцевого суду в частині розміру стягнення аліментів, встановивши його в сумі 750 грн. За доводами апеляційної скарги рішення суду першої інстанції винесено при неповному з»ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, невідповідності висновків суду обставинам справи. Судом неповно з»ясовано обставини справи щодо наявності у відповідача можливості надавати утримання повнолітній дочці в заявленому розмірі з урахуванням матеріального стану позивача, що має значення для визначення розміру аліментів, що виразилось в їх штучному завищенні. Вислухавши суддю-доповідача, сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач займаючись адвокатською діяльністю має можливість здійснювати виплату аліментів заявлених позивачем та визначив розмір в сумі 1500 грн. З таким висновком суду частково погоджується апеляційний суд враховуючи наступне. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Окрім того, глава 16 СК України не містить норми, яка зобовязує батьків надавати матеріальну допомогу у рівних частках і цей розмір визначається у кожному випадку окремо, з урахуванням обставин, зазначених у ст. 200 та ч. 1 ст. 182 СК України. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають дочку [PERSON] [INFO] (а.с. 3), яка є студенткою 2 курсу Навчально-наукового інституту історії, етнології та правознавства ім. О.М. Лазаревського Чернігівського національного педагогічного університету ім. Т.Г.Шевченка, термін навчання з 01.09.2015 по 30.06.2019, держзамовлення (а.с. 4). У п.п. 1 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Тобто на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] займається індивідуальною адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва № 362 виданого 27.12.2007 Чернігівською обласною КДКА (а.с. 5). З довідки про доходи виданої Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області (а.с. 31) вбачається, що [PERSON] за період з березня 2016 року по жовтень 2016 року включно отримав дохід в сумі 1930,84 грн. В період з 01.01.2016 по 30.09.2016 відповідач не отримував доходів з джерел підприємницької діяльності, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с. 65). Таким чином, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у розмірі 1500,00 грн, суд не в повній мірі врахував що дитина продовжує навчання за місцем свого проживання в м. Чернігові, не на платній основі, отримує стипендію, що не заперечувалось позивачем по справі, та матеріальне становище відповідача. З врахуванням вище викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, а саме з відповідача слід стягнути аліменти на утримання повнолітньої дочки у розмірі 750,00 грн. щомісячно на період навчання дочки. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи що, апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, на виконання вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 275,60 грн, а з [PERSON] на користь [PERSON] в повернення судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 303,16 грн.

Outcome: partial