Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

В серпні 2013р. позивач [PERSON] звернувся до Ірпіньського міського суду Київської області з позовом до відповідача ТОВ «Давір-Фінанс», в якому, з урахуванням уточненої редакції (а.с.27-29), просив суд: стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 228945,38 грн.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 1411,31 грн.; неустойку в розмірі 10% від загальної вартості квартири у розмірі 35449,6 грн. та суму сплаченого судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 жовтня 2012р. між ним та відповідачем було укладено попередній договір, за умовами якого він сплатив відповідачу 228945,38 грн., з метою укладання в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], загальною площею 57,58 кв.м. За умовами вищезгаданого договору відповідач зобов'язувався в строк до 31 липня 2013р. укласти з позивачем основний договір купівлі-продажу нерухомого майна, проте вказане зобов'язання виконано не було. Оскільки, починаючи з 01 серпня 2013р. відповідач володіє грошовими коштами позивача без відповідної правової підстави, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просив суд стягнути суму внесених на рахунок відповідача коштів за попереднім договором, а також неустойку та 3% річних. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2013р. цивільну справу за позовом [PERSON] до ТОВ «Давір-Фінанс «про стягнення заборгованості за безпідставне користування грошовими коштами передано до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю. До судового засідання представник позивача подала на адресу суду заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи і підтримує заявлені позовні вимоги. Сторона відповідача, про час та місце розгляду справи оповіщалась в установленому законом порядку, поважності причин неявки суду не повідомила, заперечення на позов не подавалися. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 30 жовтня 2012р. між відповідачем, в особі начальника відділу реалізації нерухомого майна [PERSON], та позивачем було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №8762. Предметом цього договору було укладання в майбутньому (в строк до 31 липня 2013р.) договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], загальною площею 57,58 кв.м. 01 листопада 2012р. позивачем було перераховано відповідачу 177248,0 грн., 30 листопада 2012р. - 7385,34 грн., 28 грудня 2012р. - 7385,34 грн., 30 січня 2013р. - 7385,34 грн., 28 лютого 2014р. - 7385,34 грн., 29 березня 2013р. - 7385,34 грн., 30 квітня 2013р. - 7385,34 грн., 28 травня 2013р. - 7385,34 грн. Факт перерахування грошових коштів підтверджується квитанціями, копії яких наявні у матеріалах справи (а.с. 6-7). В установлений договором строк відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав. На виконання п. 4.1.5 попереднього договору, а саме щодо узгодження часу та місця укладення основного договору, позивачем 13 червня 2013р. було направлено листа відповідачу із пропозицією щодо укладення основного договору або ж поверненням сплачених за попереднім договором грошових коштів. Відповіді позивач не отримав. У відповідності з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу положень ч. 1-3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Судом достовірно встановлено, що позивачем було сплачено відповідачу 228945,38 грн. У відповідності до п. 5.1. попереднього договору від 30 жовтня 2012р., грошова сума у розмірі 177248,0 грн. є забезпечувальним платежем. У випадку невиконання цього договору стороною 1 (відповідачем), вона зобов'язується на протязі 30 календарних днів сплатити стороні 2 (позивачу) всі фактично сплачені кошти на момент розірвання даного договору та неустойку в розмірі 10% від загальної вартості квартири, визначеної п.2.1. цього договору (354496,0 грн.). Враховуючи те, що попередній договір не був розірваний, і в силу положень ч. 3 ст. 635 ЦК України він є припиненим, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги, підлягають частковому задоволенню, а саме: слід стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 228945,38 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь неустойки у розмірі 10% вартості квартири, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки попередній договір не було розірвано. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, у зв'язку із порушенням стороною відповідача взятих на себе зобов'язань за попереднім договором, основний договір не укладений, а сума сплачених грошових коштів за попереднім договором станом на день розгляду справи не повернута позивачеві, суд приходить до висновку про задоволення вимог сторони позивача в частині стягнення 3% річних від простроченої суми у розмірі 1411,31 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2303,57 грн.

Outcome: partial