Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, в розмірі 63798,24 гривень та судові витрати. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 05 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір DNН4КР87700486 на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 8749 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому та пені у встановленні договором терміни, у звязку з чим станом на 29 листопада 2016 року сума заборгованість складає 100145,19 грн., яка складається з: сума заборгованості за кредитом 5278,79 грн., заборгованість за відсотками 30170,01 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 64696,39 грн., штрафи 500 грн. (фіксована частина), 3014,2 грн. (процентна складова). Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість за вказаним кредитом в розмірі 39861,15 грн. Різниця становить 60284,04 грн. Позивач просить стягнути з відповідача частину заборгованості за кредитом розмірі 60284,04 грн., а також штрафи 500 грн. (фіксована частина), 3014,2 грн. (процентна складова), а всього 63798,24 грн. В судове засідання сторони не зявилися, представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій в разі неявки відповідачів не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся судом, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. У звязку з неявкою осіб, що беруть участь у справі фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом по справі встановлено факт, що 05 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір DNН4КР87700486 на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 8749 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 07 вересня 2009 року. Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір, правовідносини по якому урегульовані договором та параграфом 2 глави 71 ЦК України, а саме, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частиною 1\~ст. 553 ЦК України\~передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором\~\~боржника за виконання ним\~\~свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Так, позивачем були виконані його зобовязання, передбачені договором та законодавством, а саме, надано кредитні кошти. Однак відповідач в односторонньому порядку порушив вимоги як договору так і законодавства. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем було прострочено повернення позики. У звязку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості і рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість за вказаним кредитом в розмірі 49861,15 грн., з яких: 5278,79 грн. заборгованість за кредитом, 18187,15 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 23544,68. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2350,53 грн. штраф (процентна складова). Згідно розрахунку позивача за вирахуванням сум, що стягнуті за судовим рішенням від 04 червня 2015 року заборгованість відповідача перед банком становить 60284,04 грн. А тому позивач просить стягнути з відповідача частину заборгованості за кредитом розмірі 60284,04 грн., а також штрафи 500 грн. (фіксована частина), 3014,2 грн. (процентна складова), а всього 63798,24 грн., що по суті складають штрафні санкції за договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-3006цс15 від 08 червня 2016 року пунктом 3 частини першої статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір установлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). З розрахунку позивача (а.с. 5-6), не вбачається, яким чином за період з 31 березня 2010 року по 29 листопада 2016 року нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 64696,39 грн., крім того поза межами строку спеціальної позовної давності; крім того штрафи: і фіксована частина і процентна складова вже стягнуті рішенням суду від 04 червня 2015 року. Враховуючи, що відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed