Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

В серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Посилалась на те, що з 1998 року з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 11 квітня 2006 року. Від шлюбу є син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, але значно в меншому розмірі, ніж це дозволяє йому заробітна плата та доход, збільшити суму цієї допомоги на її прохання не бажав. Відповідач [PERSON] працює начальником відділу ринків управління розвитку споживчого ринку департаменту економіки Чернівецької міської ради, тому матеріально забезпечений, здоровий, одружений, але від шлюбу дітей у нього немає, а його батьки отримують пенсію за віком. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Позивачка [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно з дня подання заяви і до повноліття дитини з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, згоден сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, оскільки має регулярний заробіток, пояснив, що дійсно з позивачкою перебував в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням суду. Згоден за рішенням суду сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від заробітку, так як це його батьківський обовязок, він є здоровим і може сплачувати аліменти на утримання дитини в тому розмірі, який просить позивачка. Заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Відповідно до ст.130 ч.4 ЦПК України ухвалення в попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно ст.174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони з 1998 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний 11 квітня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.5). Від даного шлюбу у позивачки і відповідача є син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6), який проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні, що визнали сторони в судовому засіданні. Після розірвання шлюбу відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, знаючи, що син [PERSON] навчається у школі, потребує постійної батьківської уваги і допомоги, всі витрати по утриманню дитини несе позивачка, однак ця матеріальна допомога не була достатньою для його утримання. Згідно ст.ст.180, 183 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно працює начальником відділу ринків управління розвитку споживчого ринку департаменту економіки Чернівецької міської ради, має регулярний щомісячний дохід, здоровий, непрацездатних батьків немає, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, тому він має можливість і зобовязаний утримувати свою дитину, що підтвердив в судовому засіданні, в звязку з чим суд вважає, що з відповідача на користь позивачки належить стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] в частці від його заробітку в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, з чим погодився і відповідач, задовольнивши повністю позовні вимоги. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., а позов задоволено повністю, то суд вважає, що згідно вимог ст.88 ч.3 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України. На підставі викладеного, ст.ст.180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved