Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, яке виникло з рішень Ярмолинецького районного суду, та просив стягнути на його користь з відповідача 11779,96 грн. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що рішеннями Ярмолинецького районного суду Хмельницької області з його колишньої дружини [PERSON] було стягнуто грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, які були укладені ним під час шлюбу. На виконання вказаних судових рішень були видані відповідні виконавчі листи. Проте, [PERSON] не виконує належним чином зобов'язання по сплаті грошових коштів, присуджених на його користь за рішеннями суду. В зв'язку цим, вказує позивач, станом на 01.08.2016 заборгованість [PERSON] становить: по виконавчому листу №2-72 від 28.02.2011 2984,10 грн., по виконавчому листу №2221/1073/12 від 16.10.2012 10000,00 грн., по виконавчому листу №2-130 від 27.10.2010 5623,68 грн., по виконавчому листу №689/1637/14-ц, 2/689/398/14 від 24.10.2014 1205,09 грн., а всього 19812,87 грн. Тому позивач просить стягнути з [PERSON], як такої, що прострочила виконання грошового зобов'язання, понесені ним інфляційні втрати, а також три проценти річних від простроченої суми, за період з 01.11.2014 по 01.08.2016. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути на його користь з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за період з 01.11.2014 по 01.08.2016 по виконавчому листу №2-72 від 28.02.2011 1759,15 грн. (1602,43 грн. + 156,72 грн.), по виконавчому листу №2221/1073/12 від 16.10.2012 5995,19 грн. (5470,00 грн. + 525,19 грн.), по виконавчому листу №2-130 від 27.10.2010 2496,98 грн. (2293,54 + 203,44 грн.), по виконавчому листу №689/1637/14-ц, 2/689/398/14 від 24.10.2014 710,38 грн. (647,10 грн. + 63,28 грн.), а всього 10961,70 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, вказавши, що [PERSON] відмовляється добровільно виконувати зобов'язання за відповідними судовими рішеннями. Представник Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON], позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] позов не визнала, вважаючи його незаконним та необґрунтованим. Зокрема відповідач пояснила, що вона не вважає таке зобов'язання грошовим, а тому з неї не можуть бути стягнуті понесені позивачем інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Також відповідач зазначила, що вона намагається сплатити позивачу заборгованість за рішеннями суду, але робить це по мірі можливості. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. В силу статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання є договори та інші правочини. Судом установлено, а також підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ярмолинецького районного суду від 09.08.2010 (справа №2-130) було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частини боргу, сплаченого за кредитним договором №014/7686/82/861 від 27.07.2006, укладеного між АППБ Аваль з одного боку та [PERSON] з іншого, як кошти за погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом за період з листопада 2008 року по липень 2010 року на загальну суму 9613,57 грн.\~\~ Крім того, рішенням цього ж суду від 04.02.2011 (справа №2-72) було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частини боргу, сплаченого за кредитним договором №014/7686/82/861 від 27.07.2006, укладеного між АППБ Аваль з одного боку та [PERSON] з іншого, як кошти за погашення тіла кредиту в сумі 1798,66 грн. та відсотків за користування кредитом в сумі 1185,44 грн. за період з серпня 2010 р. по грудень 2010 р., а всього на суму 2984,10 грн. Крім того, рішенням цього ж суду від 20.09.2012 (справа №2221/1073/12) було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частини боргу, сплаченого за кредитним договором №014/7686/82/861 від 27.07.2006, укладеного між АППБ Аваль з одного боку та [PERSON] з іншого, як кошти за погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом за період з січня 2011 року по травень 2012 року на загальну суму 10000,00 грн.\~\~ На виконання вказаних рішень Ярмолинецьким районним судом були видані відповідні виконавчі листи №2-130 від 27.10.2010 (а.с. 7), №2-72 від 28.02.2011 (а.с. 4), №2221/1073/12 від 16.10.2012 (а.с. 5), які [PERSON] були пред'явлені до Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби для примусового виконання. Станом на 15.09.2016 борг [PERSON] по виконавчому листу №2-72 становив 177,10 грн., який відповідач повністю сплатила 10.12.2016. Станом на 15.09.2016 борг [PERSON] по виконавчому листу №2221/1073/12 становив 10000,00 грн., 14.11.2016 [PERSON] сплачено 100,00 грн., залишок заборгованості становить 9900,00 грн. Станом на 15.09.2016 борг [PERSON] по виконавчому листу №2-130 становив 1455,84грн., 06.10.2016 [PERSON] сплачено 127,00 грн., залишок заборгованості становить 1328,84 грн. Дані обставини підтверджуються розрахунками заборгованості [PERSON], які були надані Ярмолинецьким районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 05.09.2016 (а.с. 46), від 22.11.2016 (а.с. 53), від 30.01.2017 (а.с. 66). Такі зобов'язання зводяться до сплати грошей, відтак, є грошовими зобов'язаннями. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме до цього по суті зводиться правовий висновок щодо застосування норм права, що викладений у постанові Верховного Суду України № 6 - 113цс14 від 01.10.2014, який в силу ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Невиконання зобов'язання або виконання зобов'язання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) згідно ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язання. За приписами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини 1 та 2). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат здійснюється відповідно до ЦК України, Листа Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 року з рекомендаціями відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ та Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права. Відповідно до ст. 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення № 491-IV від 06.02.2003 (далі Закон №491-IV) індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Статтею 3 Закону №491-IV визначено, що індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Згідно ч. 1 ст. 4 вказаного Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат суд виходить з того, що індекс інфляції за період з 01.11.2014 по 01.08.2016 був таким: листопад 2014 року 101,90%, грудень 2014 року 103,00%; 2015 рік: січень 103,10%, лютий 105,30%, березень 110,80%, квітень 114,00%, травень 102,20%, червень 100.40%, липень 99,00%, серпень 99,20%, вересень 102,30%, жовтень 98,70%, листопад 102%, грудень 100,70%; 2016 рік: січень 100,90%, лютий 99,60%, березень 101,00%, квітень 103,50%, травень 100,10%, червень 99,80%, липень 99,90%, серпень 99,70%. Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок сум інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання дійшов до висновку, що такий розрахунок зроблений позивачем не вірно. Зокрема, розраховуючи інфляційні втрати та 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за виконавчим листом №2-130 позивач виходив із того, що заборгованість відповідача становить 4609,39 грн., і саме з цієї суми ним проводилося нарахування інфляційних втрат. Однак, як було встановлено в судовому засіданні, борг [PERSON] за вказаним виконавчим листом станом на 01.11.2014 становив 9413,57 грн., а в подальшому відповідач періодично сплачувала грошові кошти на погашення боргу (15.04.2015 1315,39 грн. (за рахунок реалізації майна відповідача), 21.04.2015 2543,79 грн. (взаєморозрахунок), 24.04.2015 80,00 грн., 22.06.2015 345,00 грн., 30.07.2015 180,00 грн., 25.09.2015 100,00 грн., 10.11.2015 100,00 грн., 08.02.2015 100,00 грн., 21.04.2016 2677,95 грн.(взаєморозрахунок), 04.05.2016 грн. - 275,60 грн., 06.07.2016 100 грн.), і саме з урахування цього мав би проводитися розрахунок як інфляційних втрат, так і 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Таким чином, з урахування сплачених [PERSON] грошових коштів на погашення заборгованості, загальна сума інфляційних втрат за виконавчим листом №2-130 становить 4285,06 грн., а 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання 291,06 грн. Проте, позивач просить стягнути на його користь інфляційні втрати за виконавчим листом №2-130 за період з 01.11.2014 по 01.08.2016 в сумі 2293,54 грн. та 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в сумі 203,44 грн. Сума інфляційних втрат по виконавчому листу №2-72, враховуючи те, що борг [PERSON] за вказаним виконавчим листом станом на 01.08.2016 становив 2984,10 грн., оскільки відповідачем тільки 06.09.2016 був проведений взаєморозрахунок з позивачем на суму 2807,00 грн., становить 1707,79 грн., а 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання 156,97 грн. Проте, позивач просить стягнути на його користь інфляційні втрати за виконавчим листом №2-172 за період з 01.11.2014 по 01.08.2016 в сумі 1602,43 грн. та 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в сумі 156,72 грн. Сума інфляційних втрат по виконавчому листу №2221/1073/12 враховуючи те, що борг [PERSON] за вказаним виконавчим листом станом на 01.08.2016 становив 10000,00 грн., оскільки відповідач тільки 14.11.2016 сплатила грошові кошти в сумі 100,00 грн., становить 5722,97 грн., а 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання 526,03 грн. Проте, позивач просить стягнути на його користь інфляційні втрати за виконавчим листом №2221/1073/12 за період з 01.11.2014 по 01.08.2016 в сумі 5470,00 грн. та 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в сумі 525,19 грн. Тому, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, через що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню за період з 01.11.2014 по 01.08.2016 інфляційні втрати за виконавчими листами №2-130, №2-72 та №2221/1073/12 в сумі 9365,97 грн. (2293,54 грн. + 1602,43 грн. + 5470,00 грн.) та 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в сумі 885,35 грн. (203,44 грн. 156,72 грн. 525,19 грн.), а всього 10251,32 грн. В той же час, суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача 647,10 грн. інфляційних втрат та 63,28 грн. 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання по виконавчому листу №689/1637/14-ц, 2/689/398/14 від 24.10.2014, оскільки такий виконавчий лист був виданий на підставі рішення Ярмолинецького районного суду від 15.09.2014, яким з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 3984,81 грн. інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання згідно виконавчих листів №2-130, №2-72 та №2221/1073/12, а зазначене зобов'язання не може вважатися таким, що виникло на підставі договорів та інших правочинів. Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі ст. 11, 509, 610, 612, 625 ЦК України,

Outcome: partial