Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

В провадження Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Позовну заяву обґрунтовано наступним. Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 липня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М., [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], в якому і по сьогоднішній день проживає та продовжує бути зареєстрованим. Разом з позивачем в будинку зареєстровані: Дружина [PERSON] (1954 року народження) та [PERSON] (1991 року народження). В серпні 2002 року [PERSON] вселила свою доньку - [PERSON]. [PERSON] вселила свого сина [PERSON]. При цьому, [PERSON] самостійно знялась з реєстрації місця проживання в будинку [PERSON]. З моменту реєстрації, відповідач в будинку позивача не проживав, не оплачує користування житловим приміщенням та комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті. Будь-які договірні відносини про порядок користування будинком - не укладалися. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню будинку [ADDRESS], у своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців - 3 особи та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів, які підлягають оплаті позивачем. Однак, позивач не бажає оплачувати комунальні платежі за відповідача, оскільки він не проживає у спірному будинку. Наявність реєстрації відповідача в будинку лише тільки ускладнює фінансове становище, оскільки це призводить до додаткових витрат на сплату комунальних платежів за відповідача. У зв'язку з цим просив суд усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження своїм майном, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - [ADDRESS], та зняття відповідача з реєстраційного обліку. Позивач у судове засідання не з'явився, просив розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 липня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М. і по сьогоднішній день проживає та продовжує бути зареєстрованим у вказаному будинку. Відповідно до Довідки № 553 виданої Виконавчим комітетом Індустріального району м. Дніпропетровська [PERSON] від 05 липня 2017 року у будинку [ADDRESS] зареєстровано три особи - [PERSON] (1960 р.н.), [PERSON] (1954 р.н.) і [PERSON] (1991 р.н.), який зареєстрований за вказаною адресою, але з 1991 року фактично мешкає за іншою адресою. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі, окрім інших прав, гарантується право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інакше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - [ADDRESS], законні та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Із вказаної норми випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80грн.

Outcome: partial