Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2019 року позовні вимоги було задоволено і стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 14 027 гривень 45 коп., три відсотки річних у розмірі 1 023 гривень 36 коп. та інфляційні втрати у розмірі 3 030 гривень 52 коп., а також 1 921 гривню судового збору, а всього 20 002 гривні 33 коп. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року поновлено відповідачеві строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду. Позивач у своєму позові посилався на те, що відповідач є побутовим споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] , їй відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідач споживала природний газ, проте своєчасно не сплачувала послуги з газопостачання, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2019 року у розмірі 18 081 гривні 33 коп. Позивач у позовних вимогах просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 14 027 гривень 45 коп., три відсотки річних у розмірі 1 023 гривень 36 коп. та інфляційні втрати у розмірі 3 030 гривень 52 коп., а також 1 921 гривню судового збору. Відповідач [PERSON] у своїй заяві, доводи, викладені позивачем, спростувала. Зазначила, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2019 року судовий наказ № 205/706/19, виданий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» заборгованості за спожитий природний газ було скасовано. 18 травня 2016 року [PERSON] продала належне їй домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та на теперішній час зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] , тому судові повістки поверталися без вручення. На час укладання договору купівлі-продажу від 18 травня 2016 року, заборгованість у неї перед позивачем була відсутня. Нові власники домоволодіння за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] і [PERSON] , особовий рахунок навмисно не переоформили та допустили заборгованість. Проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити в їх задоволенні. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , а фактом приєднання до Типового договору є факт споживання природного газу і його оплата. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2019 року судовий наказ за заявою ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про стягнення заборгованості з [PERSON] було скасовано (а.с. 43). Відповідно до договору купівлі-продажу від 18 травня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Солошенко Ю.В., [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] і [PERSON] купили домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 44-45). Таким чином, відповідач на теперішній час не є співвласницею домоволодіння, за адресою якого утворилася заборгованість за спожитий природний газ. З виписки по особовому рахунку вбачається, що на момент відчуження домоволодіння, заборгованість у відповідача перед позивачем за спожитий природний газ була відсутня. Із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23 квітня 2021 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 53). На підставі п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Як вбачається з матеріалів справи, договір про надання послуг з споживання природного газу між сторонами не укладався, разом з тим, відповідач, будучи зареєстрованим за вказаною адресою, користується послугами, які надаються позивачем, а тому повинна здійснювати їх оплату у встановлені законом строки. На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 67, ч. 1 ст. 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням зазначених обставин, відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем по даній цивільній справі. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити. На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 1 921 гривні (а.с. 1, 2), який з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed