Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа № 202/1312/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності . Ухвалою суду по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності [PERSON] було залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи яка заявляє самостійні вимоги. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності залишено без розгляду . [PERSON] уточнив свої позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Оскільки, [PERSON] (позивач) звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нежитлову будівлю [ADDRESS], загальною площею 2414,9 кв.м., основною площею 1021,9 кв.м., яка знаходиться на земельній ділянці площею 7814 кв.м., та знаходиться по [ADDRESS] вказуючи, що в 2001 році між ним та відповідачем було укладено договір про спільне будівництво нежитлової будівлі по [ADDRESS]. Вказана будівля повинна була використовуватися ними в їхній спільній комерційній діяльності. За час будівництва відповідачі жодного разу не надавали грошей на будівництво, а пропонували розрахуватися з позивачем після закінчення будівництва. В 2015 році будівництво нежитлової будівлі по [ADDRESS] було закінчено, та позивач запропонував відповідачу розрахуватися з ним за вказане будівництво. Відповідачі повідомили, що вони не можуть розрахуватися із позивачем тому що в немає грошей. Позивач вважає, що відповідачі при укладанні договору з ним про спільне будівництво нежитлової будівлі не мали дійсного наміру вкладати грошові кошти в будівництво та не мали наміру на настання дійсних правових наслідків. Разом з тим відповідачі не визнають право власності позивача на вказану спірну будівлю, яку позивач побудував за свої грошові кошти. Використавши усі можливі заходи досудового врегулювання спору, позивач так і не зміг стягнути з відповідача половину вартості нежитлової будівлі. Просить визнати за ним право приватної власності на нежитлову будівлю [ADDRESS], загальною площею 2414,9 кв.м., основною площею 1021,9 кв.м., яка знаходиться на земельній ділянці площею 7814 кв.м., та знаходиться по [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, але надав в суд заяву з проханням справу розглядати в його відсутність, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в засідання не з'явилися, повідомлені у встановленому законом порядку про час та дату слухання справи, але ніяких відомостей не надали, тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України вважає, що можливо розглянути справу за їх відсутності. Суд знаходить позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справи, виникає спір. Судом встановлено, 2001 році між ним та відповідачами було укладено договір про спільне будівництво нежитлової будівлі по [ADDRESS] Вказана будівля повинна була використовуватися ними в їхній спільній комерційній діяльності. За час будівництва відповідачі жодного разу не надавали грошей на будівництво, а пропонували розрахуватися з позивачем після закінчення будівництва. В 2015 році будівництво нежитлової будівлі по [ADDRESS] було закінчено, та позивач запропонував відповідачам розрахуватися з ним за вказане будівництво. Відповідачі повідомили, що вони не можуть розрахуватися із позивачем тому що в них немає грошей. Позивач вважає, що відповідачі при укладанні договору з ним про спільне будівництво нежитлової будівлі не мали дійсного наміру вкладати грошові кошти в будівництво. Разом з тим відповідачі не визнають право власності позивача на вказану спірну будівлю, яку позивач побудував за свої грошові кошти. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оцінивши обставини справи, проаналізувавши норми діючого законодавства, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності

Outcome: approved