Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

В серпні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим що, 26 грудня 2013 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до умов договору позики коштів позивач передала [PERSON] у власність грошові кошти в сумі 159 860 гривень, що еквівалентно, згідно офіційного курсу НБУ на день надання позики, 20 000 доларами США, готівкою, в наступному порядку: 87 923 гривні, що еквівалентно 11 000 доларів США, згідно офіційного курсу НБУ, в день підписання ними даного Договору; 39 965 гривень, що еквівалентно 5 000 доларів США, 9 січня 2014 року; 31 972 гривні, що еквівалентно 4000 доларів США, 2 березня 2014 року. [PERSON] після отримання нею грошей, відповідно до вимог п. 7 Договору позики коштів склала відповідні заяви, справжність підписів на котрих засвідчена нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Договором позики коштів, окрім позиченої суми, обумовлено також строк умови повернення грошей. Так, у п. 2 позичальник взяв на себе зобов’язання повернути позикодавцю, окрім отриманої ним суми коштів ( 159 860 гривень) також відсотки за користування позикою в розмірі 50 % за весь період користування нею (79 930 гривень), що разом еквівалентно 30 000 доларів США на дату повернення позики. Договором передбачено строк повернення суми позики та відсотків за її користування – до 1 липня 2014 року. Однак, коли минув час виконання позичальником своїх обов’язків по договору – повернення боргу – [PERSON] грошові кошти не повернула, мотивуючи це їх відсутністю. Таким чином, розмір стягнень з відповідача складає загальну суму 423 077 гривень 77 копійок, виходячи з наступного: 1) сума, передана у власність позичальнику 159 860 гривень, що еквівалентно 20 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день подання позову становить 262 600 гривень; 2) відсотки за користування позикою (50 % за весь період користування – 6 місяців – віл суми позики) – 131 300 гривень ( 262 600 гривень / 100 х 50 = 131 300 гривень); 3) відсотки за користування позикою в період з 1 липня 2014 року до дня подання позову ( 1 1/3 місяця) – 29 177,77 гривень ( 131 300 / 6 х 1 1/3 = 28 488,89 гривень). Крім стягнень. згідно Договору позики коштів, на відповідача мають бути покладені понесені позивачем судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 3654 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 5 000 гривень. Тому позивач просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг в розмірі 262 600 гривень, що еквівалентно 20 000 доларів США, відсотки за користування позикою в розмірі 131 300 гривень, що еквівалентно 10 000 доларів США, відсотки за користування позикою в період з 1 липня 2014 року до дня подання позову в розмірі 29 177 гривень 77 копійок, що еквівалентно 2 222 доларам США. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати в сумі 8654 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи з наступного. Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Стаття 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 533 ЦК України, визначає, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного суду України від 2 липня 2014 року по справі № 6-79 цс 14, вбачається, що аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов’язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов’язання і його виконання є національна валюта України – гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов’язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Як встановлено, в судовому засіданні 26 грудня 2013 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно п. 1 даного договору позивач передала відповідачу у власність грошові кошти в сумі: 159 860 грн., що еквівалентно 20 000 дол. США, згідно офіційного курсу НБУ на день надання позики. готівкою в наступному порядку: 87 923 гривні, що еквівалентно 11 000 доларів США, згідно офіційного курсу НБУ, в день підписання ними даного Договору; 39 965 гривень, що еквівалентно 5 000 доларів США, до 15 січня 2014 року; 31 972 гривні, що еквівалентно 4000 доларів США, до 1 березня 2014 року. Відповідно до п.2 Договору позики Відповідач зобов’язаний повернути позивачу, в строк та на умовах, передбачених цим договором, суму коштів, отриману відповідно до п. 1 цього Договору, а також сплатити відсотки за користування позикою, в розмірі 50 % за весь період користування від всієї суми позики, які разом з позикою скидають суму, що дорівнює 239 790 грн., що еквівалентно 30 000 доларів США, згідно офіційного курсу на дату повернення позики. Факт отримання від позивача коштів в розмірах визначених в договорі, підтверджується нотаріально посвідченими заявами [PERSON] від 26.12.2013 року, 09.01.2014 року, 02.03.2014 року. В строки передбачені в договорі позики [PERSON] не були виконані належним чином обов’язки щодо повернення суми боргу за договору позики, що у свою чергу порушує права позивача [PERSON] і які підлягають до захисту. Однак суд, не може погодитись із розрахунками, відповідно яких просить стягнути борг позивач. Так, згідно договору позики вбачається, що грошові кошти передавались позивачем у гривнях, а отже у відповідності до положень про договір позики, мають бути повернуті у такій же кількості та валюті що і по договору. Всього за договором позики від 26 грудня 2013 року відповідач отримала 159 860 грн., що разом із відсотками за користування кредитом, у розмір 50 %, по договору складає 239 790 грн., а отже саме таке сума підлягає стягнення з відповідача на користь позивача. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 50 % відсотків за користування позикою після 1 липня 2014 року з розрахунку в 79 930 грн., що складає 17 318,16 грн. Стаття 60 ЦПК України визначає що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.. 88 ЦК України судові витрати суд покладає на відповідача. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 192, 524, 525, 533, 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, та

Outcome: partial