Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана цивільна справа за позовом [PERSON] Представник позивача в поданій суду позовній заяві послався на те, що 15 листопада 2017 року о 08 годині 00 хвилин на вул. Донецьке шосе в м. Дніпро з вини водія [PERSON], яка керувала трамваєм б/н 2211 та перебувала в трудових відносинах з відповідачем як водій, сталася ДТП, внаслідок якої належний позивачу автомобіль [NUMBER] зазнав механічних ушкоджень, а позивач\~ майнової шкоди, в звязку із чим вартість фактично виконаного відновлювального ремонту автомобіля склала 54496 гривень. З урахуванням на викладене сторона позивача просила суд позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди вказану вартість відновлювального ремонту, а також понесені позивачем витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 1000 гривень. Крім того сторона позивача просила суд покласти на відповідача судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 705 гривень, а також витрат на професійну правничу допомогу, понесену позивачем, в розмірі 5300 гривень. В судове засідання позивач не зявилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача в останнє судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в ході розгляду справи позовні вимоги своєї довірительки підтримував, надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій послався на підтримання позовних вимог в повному обсязі з викладених у позові підстав. Представник відповідача в останнє судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. При цьому від сторони відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач посилається на сумнівність доказів понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, оскільки замовлення такого ремонту та його оплата здійснена за довіреністю представником позивача [PERSON], довіреність на імя якого не передбачає повноважень на вчинення означених дій. Крім того відповідач послався у відзиві і на те, що надані суду чеки не відповідають встановленій Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері, торгівлі, громадського харчування та послуг» формі, а також позивачем не подано суду доказів, що ФОП [PERSON] працює без печаті. (а.с.40-41) Представником позивача було подано відповідь на вищевказаний відзив, в якому сторона позивача послалась на те, що позивач нотаріально посвідченою довіреністю уповноважив [PERSON] на здійснення будь-яких необхідних платежів, якщо в цьому виникає необхідність. Відтак здійснення вказаним представником за довіреністю оплати відновлювального ремонту автомобіля позивача, що підтверджується відповідними квитанціями, є належним підтвердженням понесення саме позивачем вказаних витрат. Послався представник позивача і на помилковість посилання сторони відповідача на невідповідність чеків формі, встановленій Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері, торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки ФОП [PERSON] належить до групи платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій. Крім того, позивач не наділений повноваженнями перевіряти правильність ведення вказаним субєктом господарювання його бухгалтерського та податкового обліку. (а.с.47-49) На відповідь на відзив стороною відповідача були подані суду заперечення, у яких представник відповідача наполягав на тому, що у довіреності, виданій позивачем на імя [PERSON], не передбачено повноважень довіреною особою замовляти та здійснювати оплату відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля позивача. Також сторона відповідача наголошує на неналежність як доказів копій чеків ФОП [PERSON] через відсутність на них печатки, а також вказує на відсутність накладної на придбання запчастин та калькуляції вартості ремонтних робіт, що, в свою чергу, унеможливлює визначення суми майнової шкоди. Наголосив представник відповідача і на тому, що вартість заявленого відновлювального ремонту автомобіля позивача є дуже значною для відповідача, який не має коштів для її сплати. (а.с.53-54) Третя особа в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. З огляду на викладене суд, з урахуванням на положення ст.ст.223, 240, 280 ЦПК України, вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд цивільної справи по суті за фактичної відсутності учасників справи, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 15 листопада 2017 року о 08 годині 00 хвилин мала місце ДТП. Так, третя особа [PERSON] у вказаний день та час, керуючи трамваєм борт №2211, рухалась по вул. Донецьке шосе в районі е/о №373 в м. Дніпро, де в порушення вимог п.12.3, 13.1 Правил дорожнього руху при виникненні небезпеки для руху вчасно не вжила заходів гальмування аж до повної зупинки керованого транспортного засобу, не розрахувала безпечний інтервал та скоїла наїзд на автомобіль [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який від удару трамваєм здійснив рух вліво та скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що стояв зліва. Внаслідок вказаної ДТП транспортним засобам спричинені механічні пошкоджена, чим завдана майнова шкода. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина [PERSON] в її скоєнні встановлені постановою судді Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 09 лютого 2018 року, якою [PERSON] була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнута до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду набрала законної сили ще 20 лютого 2018 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина [PERSON] у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. (а.с.6) В той же час, судом в ході розгляду справи з матеріалів позовної заяви та у відповідності до вимог ст.82 ч.1 ЦПК України встановлено, що [PERSON] під час керування 15 листопада 2017 року о 08 годині 00 хвилин трамваєм борт\~№2211,\~що призвело\~до виникнення\~ДТП,\~внаслідок якої\~автомобілю позивача\~було завдано\~механічних пошкоджень,\~а позивачу\~в звязку\~із цим\~майнової шкоди,\~перебувала у\~трудових відносинах\~з відповідачем,\~виконуючи при\~цьому свої\~трудові обовязки\~водія трамваю (а.с.8). Факт належності автомобіля [NUMBER] позивачу підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.7). 20 грудня 2017 року судовим експертом за наслідками проведеного експертного дослідження з визначення вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, складеного висновок №4312/17/17, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП, складає 55077,08 гривень. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових частин автомобіля [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП, складає 34269,77 гривень. Розмір майнової шкоди, завданої володільцю автомобіля [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП, складає 34269,77 гривень. Вартість проведення\~вказаного експертного\~дослідження склала\~1500\~гривень та\~була сплачена\~позивачем. (а.с.8-16) Разом з тим, згідно рахунку №39 від 21 березня 2018 року, [PERSON] прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №12 від 23 березня 2018 року фактично оплачена вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] становить 54496 гривень. При цьому проведення такого ремонту було замовлено та оплачено представником позивача [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності. (а.с.17-20) Сторона позивача намагалась врегулювати даний спір в досудовому порядку, для чого представником позивача 02 березня 2018 року та 21 червня 2018 року надсилались на адресу відповідача досудова вимога та претензія, в якій сторона позивача просила відповідача здійснити відшкодування завданої позивачу майнової шкоди. Вказане відшкодування проведено не було. (а.с.74-75) Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦК України підставам и для виникнення цивільних прав та обовязків є, окрім іншого, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Положеннями ст.22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором. Нормою ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода,\~завдана внаслідок\~взаємодії кількох\~джерел підвищеної\~небезпеки,\~відшкодовується на\~загальних підставах,\~а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим, відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно ст.1192\~ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а отже і про можливість задоволення позову в повному обсязі. Свою правову позицію суд мотивує наступним. Наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін цивільне законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. Зокрема, загальні підстави цивільної відповідальності за завдану майнову шкоду (деліктна відповідальність) передбачені ст.1166 ЦК України, відповідно до змісту якої цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення: наявність майнової шкоди; протиправність рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; наявність причинно-наслідкового звязку між завданою майновою шкодою та протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю заподіювала шкоди; вина в заподіянні майнової шкоди. При цьому наявність вини презюмується, в звязку із чим тягар доведення відсутності вини покладається законом на самого заподіювача шкоди (відповідача). В той же час, нормами ст.ст.1187, 1188 ЦК України, які є спеціальними по відношенню до ст.1166 ЦК України, передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає в тому, що за загальним правилом шкода потерпілій особі, завдана джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом), відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє цим джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом). При цьому такий володілець транспортного засобу відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Однак, якщо шкоди завдано внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки (ДТП за участю кількох транспортних засобів), то шкода відшкодовується на загальних підставах шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим, існує ще одна спеціальна норма, що регулює питання відшкодування шкоди у деліктних правовідносинах, ст.1172 ЦК України, яка фактично перекладає обовязок з відшкодування майнової шкоди із безпосереднього заподіювача шкоди, в тому числі водія транспортного засобу, на роботодавця цього заподіювача шкоди, зберігаючи інші загальні (ст.1166 ЦК України) та/або спеціальні (ст.ст.1187, 1188 ЦК України) елементи складу цивільного правопорушення в залежності від характеру останнього. Застосування ж норми ст.1172 ЦК України можливе за наявності певних умов: знаходження заподіювача шкоди з певною юридичною або фізичною особою, до якої предявлено позов про відшкодування шкоди, у трудових відносинах; заподіяння шкоди у звязку із виконанням трудових (службових) обовязків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обовязків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обовязків працівника. Вищевикладена правова позиція суду щодо підстав цивільної відповідальності за завдану майнову шкоду (деліктна відповідальність) відповідає правовим позиціями, викладеним у постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі №6-108цс13, від 21 вересня 2016 року по справі №6-933цс16, а також у постанові [PERSON] Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по справі №426/16825/16-ц, постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року по справі №914/820/17, від 17 жовтня 2018 року по справі №758/12370/16-ц, від 05 грудня 2018 року по справі №703/2166/16-ц, від 14 січня 2019 року про справі №243/4692/17, п.п.4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року. Щодо обставин даної цивільної справи, то в ході її судового розгляду знайшли своє повне і належне підтвердження заявлені позивачем факти, обовязкові для встановлення і доведення з метою зясування наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: настання 15 листопада 2017 року о 08 годині 00 хвилин в районі е/о №373 по вул. Донецьке шосе в м.\~Дніпро ДТП, внаслідок якої автомобілю [NUMBER] завдано механічних пошкоджень, а позивачу майнової шкоди в заявленому позивачем розмірі; вказана ДТП сталася з вини [PERSON] внаслідок порушення останньою вимог п.12.3, 13.1 Правил дорожнього руху; водій [PERSON], яка керувала в момент ДТП трамваєм борт №2211, перебувала у трудових відносинах із відповідачем, виконуючи при цьому покладені на неї трудові обовязки водія трамваю. Встановлення та доведеність перед судом означених обставин є достатньою підставою для висновку про виникнення саме у відповідача обовязку відшкодувати позивачу завдану їй третьою особою майнову шкоду, тобто для висновку суду про наявність всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, передбаченого ст.ст.1166, 1172, 1187, 1188 ЦК України. Таким чином, з огляду також і на положення ст.1192 ЦК України позовні вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача вартості відновлювального ремонту в розмірі 54496 гривень підлягають задоволенню. При цьому суд критично ставиться та не приймає до уваги твердження, викладені стороною відповідача у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, оскільки довіреністю, виданою позивачем на імя [PERSON], передбачено право останнього бути представником позивача в будь-яких підприємствах, установах, банках, організаціях тощо незалежно від форм власності і на виконання своїх представницьких повноважень сплачувати від імені позивача інші платежі, якщо це буде необхідно (а.с.20). Відтак, наявність такого широкого формулювання представницьких повноважень [PERSON], на думку суду, дозволяло останньому здійснити як замовлення, так і оплату відновлювального ремонту автомобіля позивача. Тим паче, позивач, самим зверненням до суду із даним позовом фактично підтверджує правомірність дій її представника, вчинених на її користь. Аналогічним чином оцінює суд і твердження сторони відповідача про неможливість стягнення заявленої позивачем вартості відновлювального ремонту, в той час як згідно експертного висновку вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінених запчастин становить значно меншу суму 34269,77 гривень. Непогодження судом і позицією сторони відповідача щодо вказаного питання ґрунтується на тлумаченні норми ст.1192 ЦК України, згідно якої якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків), а також у правовідносинах зі страховиком згідно ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Схожа правова позиція викладена в п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, а також у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року по справі №686/17155/15-ц. Також суд критично ставиться і не приймає до уваги як безпідставні твердження сторони відповідача про сумнівність наданих позивачем в якості доказів чеків та акту приймання-передачі виконаних робіт з відновлювального ремонту через відсутність відбитку печатки або доказів про відсутність печатки, оскільки твердження про сумнівність таких доказів фактично є лише припущенням сторони відповідача, яка своїх доказів, які б спростовували вказані докази позивача, не подала, а суд у відповідності до вимог ст.81 ч.6 ЦПК України не може ґрунтуватись на припущеннях. Аналогічним чином суд оцінює посилання сторони відповідача на відсутність в матеріалах справи накладної на придбання запчастин, калькуляції вартості ремонтних робіт, оскільки вартість кожної із замінених запчастин, їх найменування містяться в наявному у справі рахунку №39 від 21 березня 2018 року та в акті прийому-передачі виконаних робіт, а додаткової потреби в зазначених відповідачем проміжних доказів суд не вбачає. Крім того, суд до заперечень сторони відповідача проти позову ставиться критично і не приймає до уваги в тому числі і тому, що наявність таких заперечень, за переконанням суду, з огляду на фактичні обставини спірних правовідносин та наявні у справі докази, зумовлена не в останню чергу бажанням відповідача мінімізувати або взагалі уникнути своєї майнової відповідальності у виниклих деліктних правовідносинах з огляду на свій фінансовий стан, на який і посилається сторона відповідача у своїх запереченнях на відповідь на відзив. Підлягає задоволенню і позовна вимога про стягнення на користь позивача вартості проведеного на замовлення позивача експертного дослідження з визначення вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, оформленого висновком №4312/17/17 від 20 грудня 2017 року, оскільки з огляду на положення ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення вказаного експертного дослідження є обовязковим для визначення розміру завданої майнової шкоди, а останнє, в свою чергу, необхідно для належного обґрунтування та доведення в суді заявлених позовних вимог. Відтак, з огляду на положення ст.22 ЦК України, вказані витрати позивача охоплюються поняттям реальних збитків, які мають в обовязковому порядку відшкодовуватись в повному обсязі. Разом з тим, оскільки суд у відповідності до норми ст.13 ЦПК України при розгляді справи не може виходити за межі заявлених позивачем позовних вимог, з відповідача має бути стягнуто саме заявлений позивачем розмір витрат на проведене на її замовлення експертне дослідження 1000 гривень, а не його фактична вартість, розмір якої згідно квитанції становить 1500 гривень (а.с.4, 16). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останньою при зверненні до суду судовий збір в розмірі 705 гривень (а.с.1), а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5300 гривень (а.с.70-81), а всього 6005 гривень судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved