Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

В серпні 2013 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу квартири, яку обґрунтувала наступними обставинами. 07.09.2011 року між відповідачем та позивачем був укладений договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак відповідач не передала ключі від квартири позивачу, при цьому згодом з'ясувалось, в квартирі проживають неповнолітні особи та попередній власник квартири; в квартирі проживають орендатори квартири, які уклали договір із попередню власницею договір оренди нерухомого майна. Таким чином, на думку позивача, підставами для розірвання договору є: не передання відповідачем ключів від квартири, тобто позивач не може користувач квартирою; відповідач не звільнив квартиру від по сторонніх осіб, які там мешкають; якщо б позивач виконав усі умови по розрахунку за квартиру, то він все одно не зі би нею користуватися; у договорі купівлі-продажу квартири не вказано, що ризик несе заінтересована сторона тобто позивач. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали та проти ухвалення заочного рішення не заперечували. У зв'язку із чим, суд на підставі ст.158 ЦПК України, ухвалив розглянути справу в їх відсутність. Відповідач у судові засідання, які були призначені на 27.11.2013 року, 08.01.2014 року, 12.02.1204 року, не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідач двічі зверталась до суду із заявами про перенесення розгляду справи, однак, разом із тим, доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи в її відсутність до суду не надала. Таким чином, на підставі ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України, суд ухвалив вирішити справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановити заочне рішення. Згідно ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечує, наслідки та порядок перегляду заочного рішення розуміє. Таким чином, суд визнав причини неявки відповідача неповажними та ухвалив розгляд справи провести у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, заслухавши пояснення позивача за первісним позовом, відповідачів за первісним позовом, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, а також заслухавши пояснення свідків, приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу квартири, обґрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 8 Цивільного процесуального кодексу України визначає законодавство, відповідно до якого суд вирішує справи. Суд вирішує справи відповідно до Конституції України законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Частина 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 16 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п.1 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання якщо не встановлено договором або законом, або розірвання договору. У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 659 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар. Згідно змісту ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства Статтею 664 Цивільного кодексу України, встановлено обов'язок продавця: передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частиною 2 ст. 653 Цивільного кодексу України визначено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Згідно ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Частиною 1 ст. 624 Цивільного кодексу України встановлено, що, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Судом встановлено, що між сторонами 07 вересня 2011 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, за реєстровим № 4253, відповідно до умов якого: відповідач є продавцем, а позивач покупцем квартири, загальною площею 57,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.4. договору, відповідач свідчила зокрема про те, що квартира не надана в користування наймачам (орендарям). Якщо повідомлена інформація не відповідає дійсності, позивач має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знав про права третіх осіб на квартиру. Пунктом 2.1. договору було визначено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 322894,35 грн., що на день підписання договору складало еквівалент 40500 дол. США, з яких відповідач отримав від позивача готівкою до підписання договору 251140,05 грн., що дорівнює еквіваленту 31500 дол. США. Відповідно до п. 3.1. договору, відповідач зобов'язалась зокрема: передати квартиру позивачу у стані, який був на момент огляду і який відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень й умовам цього Договору; до п'ятнадцятого вересня дві тисячі одинадцятого року зняти з реєстрації у прописаних осіб, звільнити квартиру від речей, здійснити оплату всіх комунальних послуг та спожитої електроенергії, передати ключі від квартири; попередити позивача про права третіх осіб на квартиру. Пунктом 4.7. договору встановлено, що у разі розірвання сторонами цього договору з поважної причини, яка передбачена положеннями Цивільного кодексу України, винна сторона повинна сплатити іншій стороні штраф у розмірі 50% від ціни договору, зазначеної у п. 2.1. цього договору, що дорівнює 161447,18 грн. Таким чином, суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до висновку, що відповідачем дійсно не виконуються умови договору купівлі-продажу квартири, а саме: відповідач не передала позивачу квартиру, не звільнила квартиру від речей, не здійснила оплату всіх комунальних послуг та спожитої електроенергії, передати ключі від квартири; не попередила позивача про права третіх осіб на квартиру, які на теперішній час у ній мешкають на підставі договору найму, що призвело до істотного порушення умов договору, а й отже відповідно до вимог ст. 651 ЦК України, він підлягає розірванню. Крім того, як достеменно встановлено судом, відповідач отримав від позивача в рахунок сплати вартості квартири 251140,05 грн., які, через невиконання відповідачем умов договору, підлягають стягненню на користь позивача. Разом з тим, оскільки відповідач є винною особою у розірванні договору купівлі-продажу, у зв'язку із чим, на підставі п. 4.7. договору, суд, відповідно до вимог ст.ст. 551, 624 ЦК України, стягує з неї на користь позивача суму неустойки в розмірі 161447,18 грн. у якості штрафу. При задоволенні позову на користь позивача з відповідача, відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного, ст. 1, 8, 10, 11, 60, 88, 123, 169, 208-209, 212-215, 218, 223-224, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 549, 551, 610, 611, 624, 651, 653, 655, 659, 662, 664, Цивільного кодексу України, суд, -

Outcome: approved