Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак з лютого 2019 шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені, дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно коштів на утримання сина не надає, в зв`язку з чим просить стягнути з відповідача [PERSON] на утримання їхнього сина в розмірі 1/4 частки всіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття. В судове засіданні ні позивачка, ні її представник [PERSON] не з`явилися, однак направили заяву у якій вимоги позову підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився також, у телефонному режимі повідомив, що позовні вимоги визнає повністю, проти їх задоволення не заперечував. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно зі ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Беззаперечно доведено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі (а. с. 5). Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 6), який проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні (а. с. 8). Відповідач добровільно свого законного обов`язку по утриманню дитини не виконує, інших утриманців не має. Зазначені правовідносини регулюються: -ст.180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; -ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; -ч. 1 ст.183 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки відповідач належним чином не виконує законного обов`язку по утриманню малолітньої дитини, чим порушує її майнові права, то на користь позивачки з нього необхідно стягувати аліменти, які суд визначає з урахуванням майнового стану відповідача, відсутності у нього інших утриманців, в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved