Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

В провадженні Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області перебуває вказана цивільна справа. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем, 15.10.1992 року, зареєструвано шлюб. Проте спільне життя сторін не склалося через несумісність характерів, різні погляди на ведення спільного господарства, між ними відсутнє порозуміння. Шлюбні відносини сторін існують лише формально, а тому позивач просить розірвати шлюб із відповідачем. За час шлюбу сторонами було придбано земельну ділянку площею 0, 0787 га та житловий будинок, які розташовані в [ADDRESS] , які позивач просить поділити між ним та відповідачкою по Ѕ частки за кожним. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано15.10.1992 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.10.1992 року. (а.с.5) За час шлюбу сторонами було придбано земельну ділянку площею 0, 0787 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки серії НА 0987501 (а.с.6), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 214320934 (а.с.7), витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0519065332020 від 23.03.2020 року (а.с.8-9), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 229557267 (а.с.10), технічним паспортом на житловий будинок від 12.10.2020 року (а.с.11-13), висновком щодо оцінки вартості земельної ділянки від 29.12.2020 року (а.с.14) Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейні відносини відсутні. Статтею 206\~ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Правовими підставами для задоволення позовних вимог є відповідно норми Сімейного та Цивільного кодексу України. Статтею 51\~Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 1ст.\~60\~Сімейного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 61\~Сімейного кодексу\~України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1ст.\~69\~Сімейного кодексу\~України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1статті 70\~Сімейного кодексу\~України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.\~69-72\~СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом встановлено, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних відносин між сторонами неможливе і суперечить інтересам подружжя, за час подружнього життя ними набуто вказаний земельну ділянку площею 0, 0787 га та житловий будинок, які розташовані в [ADDRESS] . Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що шлюб між позивачем та відповідачем, слід розірвати, а майно поділити. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу та поділ майна обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст.56, 60, 61,69,70,110,112,113\~Сімейного кодексу\~України,\~ст.368\~ЦК України та

Outcome: approved