Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернулась з вказаним позовом до відповідача, яким просила поділити майно, набуте за час шлюбу, визнавши за нею право власності на ? частки квартири [ADDRESS]. Вказувала, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2006 р. по 2016 р., за час якого в сторін народилось дві доньки - [PERSON] та [PERSON], на утримання яких відповідач сплачує аліменти. Під час спільного проживання подружжям було придбано зазначену квартиру, право власності на яку зареєстровано за відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивач стверджувала, що вказана квартира є спільним майном подружжя та підлягає поділу в порядку в порядку ст. 70 СК України, оскільки її було придбано подружжям під час спільного проживання. Також зазначала, що частка позивача має бути збільшена до ? часток, оскільки на її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, аліментів на утримання яких не вистачає для гармонійного розвитку дітей, які до того ж часто хворіють. В грудні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, відповідно до якого просив визнати спірну квартиру його особистою власністю. Зазначав, що квартира була придбана цілком за кошти, подаровані його рідними - батьками та сестрою, та [PERSON] жодного відношення до квартири не має, оскільки не брала участі у її придбанні. Відповідно до заперечень щодо позову [PERSON], [PERSON] зазначав, що він є безпідставним, оскільки - квартира не спільною сумісною власністю подружжя, яке разом протягом трьох років після весілля не проживало, крім того сторони були студентами не отримували доходів; - аліменти він сплачує у розмірі 1/3 частки згідно рішення суду та не має заборгованості; - кошти на придбання квартири надали йому його батьки, які мають у власності земельні ділянки, працюють та займаються бджолами, мають значні статки та сестра, яка є фізичною особою - підприємцем собі купила квартиру та разом його родичі подарували кошти на придбання житла для нього. Згідно поданого відзиву на зустрічний позов [PERSON] вказувала, що - доводи [PERSON] про придбання ним спірної квартири за 29 000,00 доларів США не підтверджені жодними належними доказами та спростовуються матеріалами справи, оскільки в договорі ціна квартири визначена в розмірі 80 000 грн. 00 коп.; - кошти на придбання квартири були надані батьками обох сторін, крім того на придбання квартири були витрачені кошти, подаровані подружжю на весілля та усі кошти отримані при народженні дітей, оскільки дітей повністю утримували її батьки, з якими вона мешкала після народження доньок протягом 3 років; - згода [PERSON] на придбання її чоловіком квартири згідно вимог чинного законодавства не вимагається та доводи [PERSON] з цього приводу є хибними. У судовому засіданні представники сторін підтримали заявлені позовні вимоги та заперечували проти позовів іншої сторони з підстав, зазначених у позові та відзивах. Встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, суд виходить з такого. З 16.09.2006 р. по 08.11.2016 р. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Від часу народження дітей та до досягнення ними трьох років, [PERSON] проживала з дітьми у своїх батьків ([PERSON] та [PERSON]), які матеріально їх утримували. Весь цей час [PERSON] мешкав в сім'ї своєї сестри ([PERSON]), працював разом з нею, офіційно не працевлаштовуючись. Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, було придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ПН Миколаївського МНО Барсковою Л.Є., від 10.04.2009 р. зареєстровано за [PERSON] Дійти згоди щодо права власності на цю квартиру сторони не мають змоги самостійно. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 01.07.2015 року (у справі №6-612цс15) та від 25.11.2015 року ( у справі 6-2333цс15). Таким чином, при вирішенні спору між сторонами необхідно встановити час набуття спірного майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Свідки [PERSON] та [PERSON] (батьки [PERSON]) в судовому засіданні показали, що кошти для придбання спірної квартири збирались тривалий час всією родиною обох сторін, та вони складались з коштів: подарованих подружжю на весілля; державної допомоги, отриманої подружжям при народженні дітей; коштів, наданих рідними подружжя з обох сторін. Свідки [PERSON], [PERSON] (сестра та чоловік сестри [PERSON]), [PERSON] показали, що спірна квартира придбавалась за кошти подаровані [PERSON] його батьками - 24 000,00 доларів США, які вони мали в наявності, отримали в борг та від продажу сільськогосподарської техніки, а також сестрою - 5 000,00 доларів США, для проживання [PERSON] Усі опитані свідки та представники сторін не спростовували того, що на момент укладення шлюбу сторони були студентами та власних коштів для придбання квартири вони не мали. Проте отримали кошти у дарунок на весілля та отримували державну допомогу при народженні дітей. Після народження дітей [PERSON] разом з дітьми переїхала до батьків, жила з ними протягом трьох років , батьки повністю утримували її та дітей, в той час як [PERSON] жив у сестри [PERSON] та працював разом з нею. При цьому ні свідки ні представники сторін не заперечували тієї обставини, що подружжя бажало налагодити сімейні стосунки та проживати спільно родиною, що було можливо лише за умови придбання спільного житла, та того, що від часу придбання спірної квартири, після ремонту, у ній постійно мешкало подружжя разом із дітьми. Суд критично ставиться до показань свідків з боку відповідача стосовно дарування коштів на придбання квартири особисто батьками та сестрою [PERSON], у загальному розмірі 29 000 доларів США, оскільки їх покази не підтверджені жодними належними доказами (відсутні договори дарування коштів, позики тощо), які б підтвердили визначене походження та існування вказаної суми. Доводи відповідача щодо того, що його батько працював, мав техніку, йому належала пасіка, батьки мають роботу та нерухоме майно та саме його батьки подарували йому основну частину коштів для придбання квартири, суд не може прийняти до уваги, оскільки сам по собі заробіток батьків позивача та їх майно, не є належним доказом відносно предмета спору. Слід зазначити також, що в договорі купівлі-продажу спірної квартири її ціна визначена в розмірі 80 000 грн. 00 коп., в той час як відповідач [PERSON] та свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] стверджують, що квартира була придбана за 29 000,00 доларів США. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 ЦК України). Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до положень ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п.2.1. Договору продаж квартири здійснено за ціною 80 000 грн. 00 коп. та між сторонами проведено повний розрахунок за квартиру. Таким чином, судом встановлено, що квартира придбана за ціною 80 000 грн. 00 коп., що підтверджується вказаним Договором, отже ціна, вказана відповідачем (29 000,00 доларів США) не підтверджена належними доказами. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Суд оцінює докази відповідно до вимог ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що спірна квартира була придбана під час перебування сторін у шлюбі, кошти для придбання квартири мали декілька джерел походження: певна сума коштів була подарована подружжю на весілля, вони отримували державну допомогу на дітей при народженні та, крім того, подружжю допомагали батьки обох сторін, [PERSON] працював. Крім того, судом встановлено, що квартира була придбана з метою спільного проживання в ній подружжя [PERSON] разом з дітьми, тобто майно було набуте в інтересах сім'ї, отже спірна квартира є спільним майном подружжя та підлягає поділу між сторонами. Таким чином позовні вимоги [PERSON] є недоведеними. Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Доводи позивача про те, що оскільки діти залишились проживати разом з нею та вона несе додаткові витрати на їх утримання, через що її частка у праві спільної власності на квартиру має бути збільшена не можуть бути прийняті до уваги, оскільки існування обставин, передбачених ч.2 ст. 70 СК України, нею під час розгляду справи не доведено. Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи, щодо їх належності і допустимості, достатності і достовірності, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити в повному обсязі з підстав, зазначених вище. Згідно ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial