Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду наразі знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до КУ «Міська клінічна лікарня №1» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих ушкодженням здоровя. В обґрунтування заявлених позовних вимог сторона позивача посилалась на ті обставини, що в січні 2007 року [PERSON] був прооперований в КУ «Міська клінічна лікарня №1» та згодом виписаний. Але в червні 2011 року позивача було госпіталізовано до Одеської обласної клінічної лікарні зі скаргами на стан здоровя під час проведення операції в [PERSON] було виявлено та вилучено два сторонніх тіла, а саме бинти, які були залишені в його організмі лікарями КУ «Міська клінічна лікарня №1» при проведенні операції в 2007 році. Позивач вважає, що відшкодовувати заподіяну шкоду повинна КУ «Міська клінічна лікарня №1», у звязку з чим [PERSON] просив стягнути на його користь суму матеріальної шкоди в розмірі 61245,00 гривень та суму компенсації заподіяної моральної шкоди у розмірі 100000,00 гривень. Представник позивача [PERSON] у відкрите судове засідання зявилась, заявлені вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача КУ «Міська клінічна лікарня №1» у відкрите судове засідання зявилась, заявлені вимоги не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені та забезпечені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд дійшов до висновку про обґрунтованість часткового задоволення заявлених позовних вимог з наступних підстав і в наступному обсязі. Під час розгляду цивільної справи і на підставі присутніх в ній доказів, судом було встановлено, що 10 січня 2007 року, через годину після отримання травми в результаті падіння з висоти, [PERSON] було доставлено до КУ «Міська клінічна лікарня №1» з травмою грудної клітини, живота та струсом головного мозку. Через тяжкий стан в цей же день його було прооперовано. В післяопераційний період через декілька годин після першої операції, [PERSON] було прооперовано повторно, так як в нього був виявлений розрив правої нирки. 07 березня 2007 року [PERSON] було виписано з КУ «Міська клінічна лікарня №1». 01 червня 2011 року позивача було госпіталізовано до Одеської обласної клінічної лікарні зі скаргами на різку загальну слабкість, помірні болі в області правого підреберя. В лікарні він пройшов повне обстеження. В результаті обстеження було призначено дві операції на 02 червня 2011 року та на 07 червня 2011 року. 07 червня 2011 року під час проведення другої операції в [PERSON] було виявлено та вилучено два сторонніх тіла, а саме бинти, які були залишені в його організмі лікарями КУ «Міська клінічна лікарня №1», при проведенні ними операції 10 січня 2007 року. Також [PERSON] було поставлено діагноз: абсцес зачеревного простору праворуч, інтоксикаційний синдром. 17 червня 2011 року позивача було виписано з КУ «Одеська обласна клінічна лікарня». В період з 05 червня 2012 року по 12 червня 2012 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні порожнинної хірургії Воєнно-медичного клінічного центру Південного регіону. До медичного закладу потрапив зі скаргами на болі в поперековій області праворуч, підвищення температури тіла, слабкість, нудоту. Після повного обстеження був поставлений діагноз абсцес: зачеревного простору праворуч, в результаті чого [PERSON] було прооперовано 07 червня 2012 року. В період з 03 грудня 2012 року по 18 грудня 2012 року [PERSON] знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні в Університетській клініці Одеського національного медичного університету з діагнозом: обємне утворення зачеревного простору (абсцес), вірусний гепатит С (стадія ремісії), в результаті чого його було прооперовано 05 грудня 2012 року. При виписці лікарями було рекомендовано обмеження фізичного навантаження на протязі місяця та носіння бандажу. [PERSON] продовжив лікування та відвідував хірурга, гастроентеролога та гематолога за місцем проживання. З метою дослідження стану здоровя [PERSON] та встановлення причинно-наслідкового звязку між оперативними втручаннями, проведеними в КУ «Міська клінічна лікарня №1» та виниклими ускладненнями, судом неодноразово призначались експертизи. Так, згідно висновку №411 комісійної судово-медичної експертизи від 19 квітня 2014 року, виконаної комісією Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, при проходженні [PERSON] лікування в Одеській обласній клінічній лікарні з 01 червня по 17 червня 2011 року, особі 08 червня 2011 року було проведено операцію, внаслідок якої з зачеревного простору хворого було вилучено два чужорідних тіла марлевих серветок. Експертами вказано, що хронічний запальний процес з подальшим розвитком ускладнень у вигляді неодноразових абсцедувань зачеревного простору, спайкового процесу та формування обємного утворення у [PERSON] є наслідками наявності чужорідних тіл в правому зачеревному просторі двох марлевих серветок, що залишились у зачеревному просторі після проведених операцій 10 січня 2007 року. Одночасно з цим, вирішуючи відповідне питання, у експертному висновку зазначено, що операції 10 січня 2007 року при перебуванні [PERSON] на стаціонарному лікуванні в КУ «Міська клінічна лікарня №1» були проведені технічно правильно. Оскільки за переконанням позивача експертиза була проведена поверхнево та неповно, експертам було запропоновано надати усні пояснення щодо питань, які вирішувались. В судовому засіданні на питання чи правильно технічно були проведені операції 10 січня 2007 року, якщо ні, то які помилки були допущені під час їх проведення та їх наслідки з визначенням ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, експертом було пояснено, що лікарями КУ «Міська клінічна лікарня №1» при проведенні операції в організмі [PERSON] було залишено два сторонніх тіла, а саме марлеві серветки. Також у висновку на питання чи могла виникнути втрата працездатності в результаті проведених оперативних втручань 10 січня 2007 року зазначено, що втрата загальної працездатності не могла розвинутись в результаті проведених оперативних втручань 10 січня 2007 року. В судовому засіданні експертом було заявлено, що втрата працездатності у [PERSON] могла виникнути через абсцес зачеревного простору праворуч, що є наслідком проведення оперативних втручань 10 січня 2007 року, під час проведення яких в організмі [PERSON] лікарями КУ «Міська клінічна лікарня №1» було залишено два сторонніх тіла. Виходячи з викладеного, судом у справі було призначено повторну комісійну судово-медичну експертизу, про що 18 вересня 2014 року постановлено відповідну ухвалу. Однак забезпечити проведення відповідної експертизи не уявилось можливим у звязку з відсутністю необхідних матеріалів, зокрема гістологічних препаратів та вологого архіву видаленої селезінки [PERSON], чужорідних тіл 2 марлеві серветки, діагностичних знімків, повязаних із травмою [PERSON], про що свідчать лист КУ «Міська клінічна лікарня №1» №284 від 18 березня 2015 року, лист КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» №01/01-07/1159 від 15 квітня 2015 року, лист КУ «Одеське обласне патологоанатомічне бюро» №270 від 21 травня 2015 року. Відсутність архівних матеріалів, що унеможливлює проведення повторної експертизи, суд трактує на користь сторони позивача в порядку ст. 146 ЦПК України. Таким чином, аналіз висновку №411 комісійної судово-медичної експертизи від 19 квітня 2014 року у сукупності з іншими матеріалами справи, зокрема медичною документацією [PERSON], письмовими поясненнями КУ «Міська клінічна лікарня №1» (лист №619 від 14 червня 2013 року), письмовими поясненнями КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» (лист №01/01-07/2029 від 25 червня 2013 року), вказує на переконливість позиції [PERSON] Але в той же зазначення висновку №411 комісійної судово-медичної експертизи від 19 квітня 2014 року про те, що операції [PERSON] в КУ «Міська клінічна лікарня №1» 10 січня 2007 року були проведені технічно правильно, не витримують критичної оцінки, оскільки суперечать як іншим положенням висновку, так і іншим матеріалам справи. Відтак, суд приходить до висновку, що шкода здоровю позивача [PERSON] була завдана внаслідок відповідних дій повноважних осіб КУ «Міська клінічна лікарня №1», які полягли в неналежному виконанні операцій [PERSON], внаслідок яких в зачеревному просторі хворого було залишено два чужорідних тіла. Згідно ст. 1166 ч.3 ЦК України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Як регламентує ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Відповідно до ст. 1195 ч.ч.1,2,3 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоровя фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у звязку з втратою здоровя, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Як розяснює ст. 1197 ч.ч.1,3 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоровя заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоровя, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоровя або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоровя. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від пятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з пятикратного розміру мінімальної заробітної плати. При цьому, до втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо. Предявляючи відповідний позов, позивачем [PERSON] вимог щодо відшкодування саме заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності за рахунок КУ «Міська клінічна лікарня №1» заявлено не було, відповідних розрахунків на підставі встановленого ступеню втрати професійної або загальної працездатності, суду не надавалось, що сукупно виключило можливість їх вирішення в силу ст. 11 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що [PERSON] вправі заявити відповідні вимоги в порядку, що визначений ЦПК України. З позиції сторони позивача в суді в процесі розгляду даної цивільної справи випливає, що заявляючи до стягнення з КУ «Міська клінічна лікарня №1» суми матеріальної шкоди у розмірі 61245,00 гривень, позивач [PERSON] вкладав в цю категорію сенс понесених витрат, що були повязані із медичними обстеженнями та придбанням ліків, які в силу ст. 1195 ч.1 ЦК України віднесені до додаткових витрат. Однак при цьому суду не представлено медичних документів, фінансово-платіжних квитанцій, чеків або інших письмових доказів, що б підтверджували несення [PERSON] даних витрат на заявлену суму. Суд звернув увагу на лист КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» №01/01-07/2029 від 25 червня 2013 року, в якому наведено перелік використаних при лікуванні [PERSON] препаратів, що придбавались за кошти пацієнта. Проте дані відомості не надають можливості обєктивно визначити загальну вартість медичних препаратів. Відтак суд зазначає про наявність в [PERSON] права на відшкодування витрат на лікування, однак приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог у звязку із недоведеністю заявленої до стягнення грошової суми. В силу ст. 23 ч.ч.1,2,3,4 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. У відповідності до ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Водночас, згідно ст. 1168 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як розяснюють п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже зважаючи на відповідні вимоги суд погоджується, що [PERSON] з боку КУ «Міська клінічна лікарня №1» дійсно було заподіяно певної моральної шкоди, однак суму компенсації, яку заявив до стягнення позивач у розмірі 100000,00 гривень, суд вбачає надмірною. Спираючись на принцип виваженості, розумності та справедливості, а також враховуючи обставини завдання шкоди, суд вважає обґрунтованим стягнути з КУ «Міська клінічна лікарня №1» на користь [PERSON] суму компенсації заподіяної моральної шкоди у розмірі 30000,00 гривень. Як зобовязує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Дійсно, згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак як чітко зобовязує ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У звязку з цим, в процесі розгляду даної цивільної справи суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення інших вимог сторони позивача та прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial