Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення на її користь з [PERSON] 527 грн. 98 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 30 червня 2016 року [PERSON] визнано винним в скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Даним вироком встановлено, що відповідач 14 листопада 2015 року переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, тримаючи [PERSON] руками за шию, вдарив останню головою один раз об стіну сараю та один раз об стіну вуличного туалету, після чого схопив за руки та стиснув, внаслідок чого спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців обох верхніх кінцівок та волосяної частини голови, котрі відносяться о легких тілесних ушкоджень. Позивач зазначила, що понесла витрати на лікування в сумі 527 грн. 98 коп., які підтверджуються розрахунковими документами, а також понесла моральні страждання, які оцінила в 5000 грн. Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2017 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на її користь 1000 грн. на відшкодування завданої кримінальним правопорушення моральної шкоди, в решті позову відмовлено. Не погоджуючись з даним рішенням [PERSON] звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що зазначені нею витрати на купівлю препаратів, рентгенівської плівки були для неї вимушеними та здійснені в звязку з протиправними діями відповідача. Апелянт зазначає, що всі препарати були придбані від головного болю, відповідача було засуджено саме за те, що він ударив позивача головою об стіну сараю та об стіну вуличного туалету, що й спричинили головну біль. Також [PERSON] не погоджується з розміром моральної шкоди, вважає, що судом не взято до уваги ступінь моральних страждань зважаючи на її вік, різницю в віці з нападником, стан спяніння останнього, спосіб нанесення тілесних ушкоджень тощо. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного висновку. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення витрат на лікування в сумі 527 грн. 98 коп., суд першої інстанції виходив з того, що дані витрати не є витратами понесеними саме внаслідок дій [PERSON], оскільки вироком суду не було встановлено, що у позивачки був струс головного мозку, зазначено лише про тілесні ушкодження у вигляді синців обох верхніх кінцівок та волосяної частини голови. Задовольняючи частково вимоги [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначив, що позивачем доведено саме такий розмір шкоди. Однак, з таким висновком не може повністю погодитись колегія суддів апеляційного суду. Згідно ст.1166 ч.1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною першою ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Позивачка свої вимоги про відшкодування майнової і моральної шкоди пов'язує з фактом ушкодження її здоров'я внаслідок тілесних ушкоджень, завданих [PERSON] В пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Судом встановлено, що 14 листопада 2015 року, близько 11 год. 20 хв., [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись у дворі господарства по вул.Дружби, 3-г м.Новгорода-Сіверського Чернігівської області, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, тримаючи [PERSON] руками за шию, вдарив її головою один раз об стіну сараю та один раз об стіну вуличного туалету, після цього схопив потерпілу пальцями рук за її руки, стиснувши при цьому свої пальці, внаслідок чого спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців обох верхніх кінцівок та волосяної частини голови, котрі відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вина [PERSON] у вчиненні даного злочину доведена повністю, його дії кваліфіковані правильно, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження. Дані обставини підтверджуються вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 30 червня 2016 року(а.с.4-7). Також у вироку суду від 30 червня 2016 року зазначено, що висновком експерта №133 від 26 листопада 2015 року, складеним за результатами судово-медичної експертизи [PERSON] встановлені тілесні ушкодження у вигляді: синців обох верхніх кінцівок та волосяної частини голови, котрі могли виникнути від дії тупого предмета (предметів) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Визначити точну кількість ударів неможливо, загальна локалізація може вказувати на не менш як по одноразовому прикладенні травмуючої сили в ділянки обох верхніх кінцівок та голови. Від одного травмуючого впливу могло виникнути декілька тілесних ушкоджень, так і декількаразові травматичні впливи в одну ділянку можуть проявитися одним тілесним ушкодженням. Виявлені тілесні ушкодження на тілі потерпілої могли утворитися внаслідок нанесення сторонньою особою ударів руками. Синці на волосяній частині голови [PERSON] могли утворитися внаслідок удару головою потерпілої о сторонню поверхню (стінку). Тілесних ушкоджень на шиї [PERSON] у наданій медичній документації не зазначено. Синці на обох верхніх кінцівках [PERSON] могли утворитися внаслідок стискання пальцями рук сторонньою особою (хватання за руки). Тілесні ушкодження на тілі [PERSON] не могли утворитися шляхом падіння та удару о тверду поверхню. Виявлені тілесні ушкодження у [PERSON] могли мати місце при викладених обставинах та утворитися 14 листопада 2015 року. Виявлені тілесні ушкодження на тілі потерпілої могли утворитися в процесі боротьби, тілесних ушкоджень, характерних для самооборони не виявлено. Виявлені тілесні ушкодження на тілі потерпілої могли утворитися при обставинах на які вона вказує під час допиту у якості потерпілої та під час проведення слідчого експерименту з нею (а.с.6). Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тобто, вироком суду встановлено вину [PERSON] та встановлено, що у [PERSON] легкі тілесні ушкодження у вигляді синців обох верхніх кінцівок та волосяної частини голови. Тобто, з вироку не вбачається, що у [PERSON] був струс головного мозку. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який зазначив, що відповідача засуджено за заподіяння позивачу легких тілесних ушкоджень у вигляді синців обох верхніх кінцівок та волосяної частини голови. Вимоги про відшкодування витрат на лікування саме цих тілесних ушкоджень позивачем та представником не доводилися взагалі. Також колегія суддів погоджується і з висновком суду де зазначено, що запис (записи виконувалися неодноразово і не в один день) на папірці, без зазначення дати огляду, суд не може вважати доказом заподіяння позивачу певного ушкодження здоров`я саме 14 листопада 2015 року. Однак, судова колегія, вважає за необхідне збільшити розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої на користь [PERSON], з урахуванням ступені провини відповідача, характеру і об'єму заподіяних моральних страждань. Спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової шкоди) розглядаються судами, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Цивільний кодекс України передбачає право на відшкодування моральної шкоди у окремо визначених випадках, у тому числі і у разі її завдання неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особою, яка її завдала (ч.1 ст.1167 ЦК України). Відповідно до ч.1, п.1 ч.2, ч.ч.3, 4 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Враховуючи глибину моральних страждань, їх характер та обсяг, враховуючи вимоги зазначених норм закону та розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України, апеляційний суд, вирішуючи спір відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу неправомірними діями відповідача, яка підлягає відшкодуванню, слід визначити у розмірі 5000 грн., що буде відповідати принципу розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу [PERSON] належить задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення залишити без змін. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що [PERSON] звільнена від сплати судового збору, та враховуючи, що апеляційна скарга задоволена частково в частині стягнення моральної шкоди (немайнова вимога), судовий збір в дохід держави необхідно стягнути з [PERSON] в сумі 606 грн. 32 коп.

Outcome: partial