Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

В Придніпровський районний суд м. Черкаси звернулася з позовом [PERSON] до ФОП [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог Інспекція з питань захисту прав споживачів у Черкаській області, в якому просить визнати недійсним Договір від 08.10.2014 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] та зобов'язати ФОП [PERSON] повернути кошти, сплачені за Договором, у сумі 3500 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 08.10.2014 р. між нею та відповідачем було укладено Договір про виготовлення ПВХ конструкції. Відповідно до п.3.1. зазначеного Договору: «Замовник зобов'язується оплатити вартість замовлення в сумі 11790 грн. , а згідно до п. 3.2. «Після виконання п.3.1. (тобто після оплати усієї вартості замовлення) виконавець зобов'язується виготовити та доставити замовлення протягом 30 робочих днів». 08.10.2014 вона сплатила 3500 грн., що підтверджується Договором, скріпленим особистою печаткою ФОП [PERSON] [PERSON] згодом вона зрозуміла, що її було введено в оману, а ФОП [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, яка законом визнається як нечесна, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові, просили позов задовольнити. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Інспекції з питань захисту прав споживачів у Черкаській області позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідачка в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. В судовому засіданні достовірно встановлено, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] 08.10.2014 року було укладено Договір щодо виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкції за розцінками виконавця . На виконання договору позивачем за спільною домовленістю було частково оплачено вартість замовлення в сумі 3500 грн.00 коп., що підтверджується Договором, скріпленим особистою печаткою відповідача. На день розгляду справи зобов'язання по виготовленню ПВХ конструкції ФОП [PERSON] не виконані, хоча позивач неодноразово зверталася до суб'єкта господарювання з письмовою претензією, що підтверджується рекомендованим повідомленням , але лист було повернуто у зв'язку із закінченням терміну його зберігання, що свідчить про те, що ФОП [PERSON] не з'явилася для отримання поштової кореспонденції. Крім того, 16.12.2014 року позивачем було отримано гарантійний лист, яким суб'єкт господарювання зобов'язувався провести відповідні монтажні роботи по встановленню металопластикової конструкції, які на даний час не виконані. Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту прав та інтересів осіб і ними в тому числі є: визнання правочину недійсним. Статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. В розумінні положення ч.2 ст.230 ЦК України, якою передбачено що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно п. З ч. 12 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, які явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача. Відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено що коли під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, яка необхідна споживачу для здійснення ним свідомого вибору і вчинення правочину, така діяльність розцінюється як нечесна підприємницька практика і є такою, що вводить споживача в оману. Правочин, укладений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним. Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Статтею 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вбачається з договору від 08.10.2014 року , який укладений між сторонами щодо виконання робіт по виготовленню ПВХ конструкції за розцінками виконавця є несправедливим, оскільки в ньому закладені такі положення, які порушують основоположні принципи добросовісності та рівності в договірних відносинах, зокрема: - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд та в будь- який час, в той час споживачеві таке право не надається; передбачено право продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти, внесені як оплата за ненадану продукцію, у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника), що явно порушує права споживача. Оскільки відповідачем до моменту розгляду справи судом, зобовязання за договором не були виконані, та суду не надані заперечення та докази, які б спростовували доводи позивача, то на думку суду з відповідача слід стягнути суму оплачену відповідачем за договором від 08.10.2014 року в розмірі 3500 гривень. Відповідно до вимог статті 1167 ЦК України зазначено що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб. В даному випадку суд вважає, що саме з боку відповідача і були незаконні та винні дії, які спричинили позивачеві моральну шкоду. По перше суд виходить з того, що відповідач навмисно ввела в оману позивача та уклала з нею завідомо незаконний договір і не мала наміру його виконати, Сам договір виписаний таким чином, що в ньому була викладена інформація яка є нечіткою, незрозумілою для споживача, що ввело його в оману. Тобто з боку відповідача були явно незаконні дії при укладенні та не виконанні договору. Позивачка маючи похилий вік та заплативши певні кошти не досягла по вині відповідача того результату який мала отримати при належному виконанні умов договору, вимушена була тривалий час ходити та розшукувати відповідача, її неодноразово обманювали, що спричинило їй значні моральні страждання, створювало різноманітні незручності в її особистому житті, а тому суд вважає, що за таких обставин є всі підстави для стягнення моральної шкоди і суд її розцінює в розмірі 1\~000 гривень. Так як суд задовольняє позовні вимоги, то з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати, а саме витрати на сплату судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved