Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

В серпні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 42840,00 грн. В обґрунтування позову позивачка вказали на те, що 02 листопада 2007 року та 26 липня 2010 року між позивачкою та відповідачами були укладені трудові договори, за яким відповідачі зобов'язуються працювати на посаді продавець нехарчових товарів та зберігати товар та матеріальні цінності. Після укладення трудових договорів відповідачами було підписано типові договори стосовно повної індивідуальної матеріальної відповідальності. 06 листопада 2012 року відповідачами були написані розписки, у яких зазначалось, що згідно з актом звірки товару зафіксовано нестачі золотих виробів загальною вагою 155,57 грамів вартістю 25670 гривень. Відповідачі зобов'язуються відшкодувати нестачу у невизначений строк. 04 грудня 2012 року позивачкою була складена розписка стосовно отримання від відповідачів 2000 грн. у якості погашення заборгованості за нестачі золотих виробів. 09 січня 2013 року позивачкою була складена розписка стосовно отримання від [PERSON] 1000 грн. у якості погашення заборгованості за нестачі золотих виробів. 13 лютого 2013 року позивачкою була складена розписка стосовно отримання від [PERSON] 1500 грн. у якості погашення заборгованості за нестачі золотих виробів. 19 березня 2013 року позивачкою була складена розписка стосовно отримання від [PERSON] 1000 грн. у якості погашення заборгованості за нестачі золотих виробів. 18 квітня 2013 року позивачем була складена розписка стосовно отримання від [PERSON] 1000 грн. у якості погашення заборгованості за нестачі золотих виробів. І протягом наступних чотирьох місяців сплата заборгованості відповідачами припинилась. Виходячи з вищевикладених розписок [PERSON] винна позивачці - 22170,00 грн., а [PERSON] винна позивачці - 20570,00 грн. Проте, свій обов'язок щодо повернення боргу відповідачі у встановлений в розписці строк не виконали. Позивачка декілька разів уточнювала свої позовні вимоги та в остаточному варіанті просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість у розмірі 26670 грн., згідно боргу зазначеному в розписці від 06.11.2012 року, та стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість у розмірі 26670 грн., згідно боргу зазначеному в розписці від 06.11.2012 року. Ухвалою суду відповідачку по справі - [PERSON] було замінено на - [PERSON]. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивачки підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Посилалися на обставини викладені в позові. Також, вказала, що між сторонами були трудові відносини, в наслідок яких, у відповідачок виникла недостача товару, вартість якого вони повинні відшкодувати позивачці. Відповідачки [PERSON] та [PERSON], а також представник останньої [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивачки та просили відмовити їй в повному обсязі. При цьому, пояснили, що позивачка звернулася з підставами в порядку ЦК, в той час коли, між сторонами виник спір з трудових відносин. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають по наступним підставам. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] перебуває в трудових відносинах з [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) та [PERSON], на підставі укладених з ними трудових договорів від 02.11.2007 року та від 26.07.2010 року відповідно (а.с.6-7), а також типових договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.8-9). Згідно вищевказаних договорів, відповідачки працювали продавцями непродовольчих товарів. 05 листопада 2012 року під час проведення позивачкою інвентаризації магазину було встановлено нестачу золотих виробів загальною вагою 155,57 грамів, про що був складений акт нестачі від 05.11.2012 року. На підставі вищевказаного, 06 листопада 2012 року відповідачками, [PERSON] та [PERSON], були написані та надані позивачці розписки, згідно яких відповідачки ознайомлені з складеним актом нестачі від 05.11.2012 року та зобов'язалися погасити суму 25670 грн. протягом року (а.с.10-11). При цьому, [PERSON] та [PERSON] частково сплатили [PERSON] борг, а саме [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) сплатила 3500,00 грн., що підтверджується розписками написаними [PERSON] від 04.12.2012 року та від 13.02.2013 року (а.с.14), а [PERSON] сплатила 5000,00 грн., що підтверджується розписками написаними [PERSON] від 04.12.2012 року, від 09.01.2013 року, від 19.03.2013 року та від 18.04.2013 року (а.с.12-13,15). Залишок суми заборгованості відповідачками повернутий позивачці не був. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, вищевказані обставини були визнані сторонами в судовому засіданні та не оспорювалися, а тому доказуванню вищевказані обставини не підлягають згідно з положеннями ч. 1 ст. 61 ЦПК України. У зв'язку з вищевказаним позивачка звернулася до суду та просила стягнути з відповідачок суму боргу зазначену в розписці від 06.11.2012 року. Підставами своїх позовних вимог позивачка вказала 192, 525, 526, 1046, 1047 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд вважає, що позивачем невірно були застосовані норми цивільного законодавства у зв'язку з тим, що відповідачі знаходяться з позивачкою у трудових відносинах і правовідносини, що склалися між ними регулюються нормами трудового законодавства. Крім того, сама представник позивачки в судовому засіданні вказала, що між сторонами трудові відносини і спір виник у зв'язку з нестачею товару під час виконання відповідачками своїх трудових відносин. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає за необхідне відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог про стягнення суми заборгованості на підставі 192, 525, 526, 1046, 1047 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed