Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18.11.2013 року він уклав з відповідачем договір позики, за яким передав [PERSON] 15500 грн., а останній зобов'язався в строк до 20.12.2013 року повернути суму позики. Зазначений договір сторони уклали у письмовій формі. На підтвердження отримання грошей за договором позики [PERSON] видав розписку від 18.11.2013 року. Після спливу строку виконання зобов'язання, відповідач суму позики не повернув. В зв'язку з цим він звернувся до суду і просить стягнути на його користь з відповідача борг в сумі 15500; три проценти річних від простроченої заборгованості в розмірі 284 грн. 09 коп.; інфляційні втрати в сумі 1891 грн. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. [PERSON], повідомлений за місцем реєстрації про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Суд розглядає справу заочно у відсутність відповідача відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в зв'язку з наступним. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. З наданих суду документів видно, що 18.11.2013 року [PERSON] та [PERSON] укладали договір позики. За даним договором [PERSON] передав в борг [PERSON] 15500 грн., а [PERSON] зобов'язався в строк до 20.12.2013 року повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. ч. 2 ст. 545 ЦК України встановлено, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. За змістом ч. 3 ст. 545 ЦК України підтвердженням виконання боржником зобов'язання є наявність у нього боргового документа. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Аналізуючи докази згідно із ст. ст. 212, 58, 59 ЦПК України, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав взятого на себе за договором зобов'язання і позов в частині стягнення суми боргу підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, позов в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 284 грн. 09 коп. та інфляційних втрат у розмірі 1891 грн. 90 коп. оснований на законі та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір, що був сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved