Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

в позові вказано, що 07/05/2019 в смт. Перегінське по вул. Сагайдачного [PERSON] керував автомобілем Опель Астра [NUMBER] у стані сп`яніння виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] Рено Логан чим заподіяв збитки позивачу. 03/06/2019 відповідача притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідальність [PERSON] застраховано ПАТ Страхова компанія «Галицька». Позивач повідомив ПАТ Страхова компанія «Галицька» про ДТП 23/05/2019. Тому позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно 188302,12 гривень майнової шкоди, 15000 гривень з [PERSON] , 14500 гривень судових витрат. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та надав перед судом пояснення про те, що у стані сп`яніння відповідача виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] Рено Логан чим заподіяв збитки позивачу; відповідача притягнуто до відповідальності судом, позивач повідомив страхову компанію про ДТП. На запитання суду чому в позові розміщено прохання про стягнення з відповідачів грошових коштів в солідарному порядку адвокат позивача повідомив суд, що немає пояснення з цього приводу. Адвокат позивача Бандура В.О. надав перед судом пояснення про те, що ним подано заяву про збільшення позову, однак в дійсності таку заяву в даному провадженні не було подано суду. В позові вказано, що позивач поніс витрат за послуги евакуатора в сумі 1500 гривень, доказу чого у нього немає. Однак відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому не може бути вирішено спір про стягнення витрат на послуги евакуатора на підставі припущення. В ч. 1 ст. 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 зазначеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Адвокат відповідача Ошуст С.С. не подав суду будь-яких доказів, пояснень та заперечень щодо суті спору. Суд двічі звернувся до органу надання вторинної правової допомоги [PERSON] , яким відмовлено відповідачу в забезпеченні представника з підстав його не належності до категорії осіб, яким надається відповідна послуга. Відповідно до повідомлення позивача до ПАТ «Страхова компанія Галицька» 07/05/2019 мало місце ДТП по вул. Сагайдачного в смт. Перегінське, в якому [PERSON] 07/05/2019 керував автомобілем Опель Астра [NUMBER] та заподіяв збитки авто [NUMBER] Рено Логан. 23/05/2019 позивач склав заяву до ПАТ «Страхова компанія Галицька» про відшкодування йому майнової та моральної шкоди за пошкодження авто [NUMBER] Рено Логан. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] Рено Логан він належить позивачу. Відповідно до свідоцтва про шлюб № [NUMBER] позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб 22/09/2016. Відповідно до витягу з ЄРДР №12019090220000150 внесено відомості про обставини ДТП 07/05/2019, в результаті якого відповідач керував автомобілем Опель Астра [NUMBER] та заподіяв збитки авто [NUMBER] Рено Логан, в якому пасажир отримав тілесне ушкодження. Постановою Рожнятівського суду Івано-Франківської області від 03/06/2019 накладено стягнення на відповідача за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставинами управління транспортним засобом в стані сп`яніння 07/05/2019 біля 18:35 години в см. Перегінське по вул. Сагайдачного. Відповідно до протоколу №053918 його складено за ст. 124 КУпАП щодо [PERSON] 07/05/2019 керував автомобілем Опель Астра [NUMBER] , яким вчинив дорожньо-транспортну пригоду з автомобілем [NUMBER] . Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку авто [NUMBER] Рено Логан заподіяно шкоду на суму 186802,12 гривень. 21/05/2019 складено протокол огляду транспортного засобу [NUMBER] Рено Логан і встановлено перелік пошкоджень. 21/05/2019 складено ремонту калькуляцію на суму 186802,12 гривень. Відповідно до квитанції від 21/05/2019 позивачем сплачено 2500 гривень СПД [PERSON] за складення звіту оцінки. 19/09/2018 позивач та Страхова група «ТАС» склали поліс АМ/7321898, за яким застраховано відповідальність [PERSON] , на період з 20/09/2018 по 19/09/2019, яку може бути заподіяно під час управління ним Рено Логан [NUMBER] . Розпорядженням від 09.04.2019 № 538 Нацкомфінпослуг внесла зміни до нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування та збільшено розміри страхових виплат за договорами страхування відповідальності водія транспортного засобу у виплаті за шкоду, заподіяну майну потерпілих, збільшено зі 100 до 130 тисяч гривень. До часу вчинення ДТП розмір компенсації складав 100000 гривень. В постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 в справі №754/1114/15-ц вказано, що відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно зі ст.6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом закону №1961-IV (стст.9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст.1194 ЦК, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК). Відповідно до ст.511 ЦК зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із чч.1 та 4 ст.636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. У свою чергу відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на час виникнення спірних відносин) установлено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В ч. 3 ст. 22 ЦК України вказано, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, під час якого заподіяно майнову шкоду позивачу. В ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В ч. 1 ст. 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В ч. 2 ст. 1166 ЦК України вказано, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже [PERSON] не довів перед судом, що майнову шкоду завдано не з його вини. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідача [PERSON] визнано винуватим в ДТП, а його відповідальність застраховано відповідачем СК «Галицька». Право вибору особи, з якої належить здійснити стягнення належить безпосередньо позивачу. Однак реалізація відповідного права здійснюється позивачем відповідно до змісту ст. 16 ЦК України з правових підстав та у порядку, що встановлені законом або договором. Доказу укладення відповідачами договору про солідарний обов`язок відповідачів позивач та його представник суду не надали. В ст. 541 ЦК України вказано, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Отже позивачем не доведено обставину солідарного обов`язку відповідачів. Право на відшкодування збитків реалізується шляхом подання позову безпосередньо на винну в ДТП особу або на страхову компанію. Такий висновок зробив ВС в постанові №754/1114/15-ц. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18) вказано, що право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачено у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Тому можливим було пред`явлення позову до фізичної та юридичної осіб стосовно стягнення з них коштів, навіть якщо ці особи не були солідарними боржниками, якими їх вважав позивач. Крім того, спільний розгляд таких вимог не створив солідарного обов`язку для відповідачів. Однак позивач свого обов`язку за змістом закону не виконав. Однорідні позови до відповідачів не пред`явив. Натомість подав позов про стягнення з відповідачів спірних грошових коштів в солідарному порядку. Так у справі «Трегубенко проти України» Європейського суду з прав людини (2004 р.) зроблено категоричний висновок про те, що суспільна потреба передбачає і правильне застосування закону. У свою чергу Велика Палата ВС в постанові №917/1739/17 в п. 85 вказала, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові ВП ВС від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові КЦС від 23 жовтня 2019 року у справі №761/6144/15-ц). У рішенні у справі «Чопенко проти України» (п.62) ЄСПЛ повторно наголосив, що саме національні органи, зокрема суди, мають вирішувати проблеми тлумачення національного законодавства. З огляду на невиконання позивачем обов`язку щодо правових підстав та форми позову щодо зазначених однорідних претензій до кількох відповідачів та визначення Великою Палатою Верховного Суду положення щодо застосування судом закону позов в частині солідарного обов`язку та стягнення з відповідачів грошових коштів не доведено перед судом, разом з цим позивач звернувся до суду із проханням компенсувати йому завдану шкоду, внаслідок порушення його прав відповідачами. Тому позов в частині майнових вимог позивача про відшкодування майнової шкоди підлягає задоволенню в частині претензій позивача до СК «Галицька», яка застрахувала відповідальність [PERSON] . В постанові КЦС ВС від 11 лютого 2020 року у справі № 489/2170/17 вказано, що згідно із ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Згідно зі ст. 1194 Цивільного кодексу особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже в рішенні Верховного Суду застосовано аналогічний правовий підхід у вирішенні спору, що вказаний в цьому рішенні. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже моральна шкода підлягає стягненню безпосередньо з [PERSON] , який завдав позивачу збитки і пошкодив його майно. Моральна шкода за порушення прав позивача підлягає стягненню безпосередньо з [PERSON] , оскільки саме його дії призвели до завдання позивачу майнової шкоди, ним своєчасно та в повному обсязі не забезпечено поновлення порушених прав позивача у будь-який із способів, що встановлені законом, або могли бути погоджені ним з позивачем. [PERSON] не виявлено поведінки, яка б була спрямована на вирішення порушення порядку звичайного способу життєдіяльності позивача, усунення перешкод в користуванні його майном, відновлення майнового стану позивача, відновлення його майна, при тому що він є безпосереднім винуватцем порушення такого майнового стану позивача та його звичного способу життєдіяльності. Моральна шкода позивача може бути компенсована 5000 гривень з урахуванням змісту позову, доказів та підстав, що вказані на її обґрунтування. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16. 26/07/2019 адвокат Бандура В.О. видав ордер на представництво позивача. 26/07/2019 адвокат Бандура В.О. склав розрахунок судових витрат на суму 12000 гривень за правничу допомогу, 2500 гривень на проведення експертизи. Адвокат Бандура В.О. видав квитанцію №010241 про надання юридичних послуг на суму 12000 гривень в липні 2019 року. Відповідно до свідоцтва № 700 Бандура В.О. має право на заняття адвокатською діяльністю. Разом з цим судом встановлено, що позивачем без належних правових підстав подано позов про солідарну відповідальність відповідачів, невірно визначено правові підстави солідарної відповідальності, всупереч встановленому правовому порядку пред`явлено позов про солідарний обов`язок відповідачів, що вказує на позбавлення правовими підставами прохань позивача про компенсацію правової допомоги в сумі 12000 гривень. Крім цього в договорі про правову допомогу не визначено переліку послуг правничої допомоги, не встановлено їх вартості і порядку обчислення. Так в ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. У свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 632 ЦК України, якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Отже виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору вартість послуг правничого характеру відповідного переліку, кількості і якості не може бути оцінено більше 5000 гривень на оплату послуг з професійної правничої допомоги. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір підлягає покладенню на сторони в частках, оскільки правові підстави позову передбачають можливість пред`явлення відповідного позову до зазначених відповідачів, за що позивачу належало сплатити відповідний розмір судового збору. Відповідно до квитанції від 29/08/2019 позивач сплатив 2033 гривень судового збору. 2500 гривень сплачено за висновок щодо оцінки збитку. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial