Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

В позовній заяві позивач вказує, що 23 квітня 1988 року вона та відповідач уклали шлюб, який було зареєстровано Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області, про що зроблено актовий запис №8. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалось у зв'язку з тим, що у сторін постійно виникають конфлікти, сварки. Сторони прожили у шлюбі 30 років, весь цей час намагались вести спільне господарство та будувати міцні сімейні відносини. У зв'язку з постійними суперечками, вони не можуть спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми і не можуть як сім'я проживати разом та виконувати сімейні обов'язки. Фактично шлюбні відносини припинились і з початку 2018 року сторони як сім'я не проживають, хоча і мешкають за однією адресою. На даний час шлюб між сторонами є формальним, почуття, що зближують подружжя між ними втрачені, примирення між сторонами неможливе, вони не мають спільних інтересів. Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами, а тому позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, прізвище просить не змінювати, заливши шлюбне прізвище «[PERSON]». В підготовче судове засідання позивач не з'явилась, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Підтримала позов в повному обсязі. В підготовче судове засідання відповідач не з'явився, проте надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання позову. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (частина 3); ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (частина 4). Відповідно до ст.. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина 1); у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя (частина 1); суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2). Судом встановлено, що 23 квітня 1988 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області, про що зроблено актовий запис №8, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.8). Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей, що підтверджено свідоцтвами про народження (а.с.9,10). Спільне життя у сторін фактично припинено з січня 2018 року, сторони проживають спільно, але не ведуть спільне господарство, що не оспорювалося відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що сім'я розпалася повністю та не може бути збережена, оскільки спільне сімейне життя сторони фактично припинили, шлюбні відносини відновлювати не збираються, а тому шлюб підлягає розірванню, а прізвище позивача залишається без змін «[PERSON]».

Outcome: approved