Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа Сектор громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РВ УМВСУ у Львівській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстраційного обліку. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 09 серпня 2018 року позивач [PERSON], [INFO], проживає [ADDRESS], звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до [PERSON], зареєстрований [ADDRESS] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстраційного обліку. Позовну заяву обґрунтовує тим, що позивачу на праві приватної власності згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом після смерті батьків, належить квартира [ADDRESS]. В квартирі зареєстрований але не проживає син, відповідач - [PERSON], більше п'яти років. Зазначає, що жодних відносин не підтримують та не спілкуються, жодних особистих речей в квартирі відповідач не зберігає, кореспонденція не надходить. Реєстрація відповідача у квартирі, що належить позивачеві на праві власності, перешкоджає у реалізації позивача права власності у повному обсязі. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилою площею у квартирі [ADDRESS]. Заяви (клопотання) учасників справи: Позивач [PERSON] подав клопотання про розгляд справи в порядку заочного провадження (а.с.55). Відповідач [PERSON] відзив у встановлений судом строк, не подав. Будь яких заяв чи клопотань від відповідача [PERSON] на адресу суду не надходило. Від третьої особи Сектор громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РВ УМВСУ у Львівській області заяв чи клопотань на адерсу суду не надходило. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30.08.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.23-24); 01.10.2018 року підготовче відкладено (а.с.32-33); 29.10.2018 року Ухвалою Шевчен призначено справу до судового розгляду (а.с.40- 41); 07.12.2018 року судове засідання відкладен; 01.10.2018 року, 29.10.2018 року, 07.12.2018 року виклик відповідача [PERSON] здійснено через оголошення на офіційному веб - порталі Судової влади України (а.с.36,44,53); 03.01.2019 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду; В судовому засідання 03.01.2019 року позивач [PERSON] надав аналогічні пояснення викладенні в позовній заяві, та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; В судові засідання відповідач [PERSON] не з'являвся, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що свідчить вихідна кореспонденція, яка повернута на адресу суду з відміткою «інші причини» (а.с.29, 38,45); В судове засідання представник третьої особи Сектор громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РВ УМВСУ у Львівській області не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить вихідна інформація (а.с.52). Підтвердження про вручення рекомендованого поштового повідомлення до суду не надійшло. Причини не явки суду не відомі. Заяв чи клопотань на адресу суду не надходило; Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено: Згідно довідки з місця проживання про склад сімї і реєстрацію № 828 від 09.08.2018 року в квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровано 4 особи: - [PERSON], [INFO] - власник; - [PERSON], [INFO] - дружина; - [PERSON], [INFO] - син дружини; - [PERSON], [INFO] - син (а.с.6). Згідно актів виданих Брюховицькою селищною радою: - № 865 від 20.05.2015 року ; - № 1054 від 29.06.2017 року; - № 1084 від 08.08.2018 року - комісія в складі голови житлової комісії виконкому Брюховицької селищної ради [PERSON] та членів комісії [PERSON] , [PERSON] обстежили фактичне проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] та встановили наступне: на момент обстеження [PERSON] був відсутній. Зі слів мешканців [PERSON] за даною адресою не проживає протягом 5 років (а.с.7-9). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 167790198 від 27.01.2014 року [PERSON] являється власником 1/4 частики квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.11). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16796577 від 27.01.2014 року [PERSON] являється власником 3/4 частики квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.01.2014 року Черник Н.С., державний нотаріус Третьої львівської державної нотаріальної контори, посвідчив, що - на підставі заповіту, посвідченого Дячуком О.А., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 30 листопада 2005 року, зареєстрованого у реєстрі за № 2828. спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], 1946 року народження, який помер [INFO], є - [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: - 3/4 (три четвертих) частини квартири [ADDRESS] (а.с.13). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36440721 від 27.01.2014 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину 55650221 [PERSON] належить 3/4 частина квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.15-16). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.2014 року Черник Н.С., державний нотаріус Третьої львівської держав нотаріальної контори, посвідчує, що на підставі статті 1261 ЦК України, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], 1938 року народження, яка померла 2005 року, є її син - [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та її чоловік [PERSON], який помер [INFO]. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: - 1/2 (однієї другої) частини квартири [ADDRESS] (а.с.14). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36439212 від 27.01.2014 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину 55649587 [PERSON] належить 1/2 частина квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.10). Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, заслухавши обґрунтування позивача, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статею 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п. 63). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною 1 статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст.417 ЦПК України є обов'язковою для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених ст.71 ЖК України, не встановлено. Реєстрація відповідача у квартирі позивача, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому на законних підставах майном, у зв'язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до положень263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку із задоволенням позовних вимог понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме, судовий збір у розмірі 704,80 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved