Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду перебуває на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності та рішення державного реєстратора. В обґрунтування власної позиції сторона позивача зазначає, що 02 березня 2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 2007/670-2.06/34. 02 березня 2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений іпотечний договір, в який в подальшому було 30 березня 2009 року внесені зміни. Згідно п. 1.1 іпотечного договору в іпотеку було передано двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Так, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке було прийнято 02.11.2017 року, право власності на вищевказану квартиру було зареєстроване за ПАТ «Укрсоцбанк». Сторона позивача вважає, що реєстрація права власності проведена з порушенням діючого законодавства, тому просить визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру № 5, що розташована за адресою: Одеська область, м. Одеса. [PERSON] Івана та Юрія, будинок 37 за ПАТ «Укрсоцбанк» та визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON], Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Одеська область про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про проведення державної реєстрації права власності квартири № 5, що розташована за адресою: Одеська область, м. Одеса. [PERSON] Івана та Юрія, будинок 37 за ПАТ «Укрсоцбанк». Представник позивачів у відкрите судове засідання зявився, заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» у відкрите судове засідання зявився, заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у задоволення позову, надав відзив. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився, проте надав відзив, заперечував проти задоволення позову, просив суд розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи у судове засідання зявився, просив розглянути справу з урахування інтересів дітей. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін за суттю спору і підставами звернення до суду, дослідивши представлені суду докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виниклим між сторонами по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 022 березня 2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 2007/670-2.06/34. 202 березня 2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений іпотечний договір, в який в подальшому було 30 березня 2010 року внесені зміни. Згідно п. 1.1 іпотечного договору в іпотеку було передано двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Так, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке було прийнято 02.11.2017 року, право власності на вищевказану квартиру було зареєстроване за ПАТ «Укрсоцбанк». Згідно довідки № 558/02.04.2018 року в квартирі зареєстровані діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до\~позовної заяви\~предметом спору\~у даній\~справі є\~вимоги позивачів\~про визнання\~незаконним та\~скасування рішення\~про державну\~реєстрацію прав\~та їх\~обтяжень,\~ скасування права власності. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Державний реєстратор, реалізуючи свої функції, керується Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п.1 ч.І ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ст. 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Внесення відомостей до Державного реєстру прав, згідно з п.4 ч.І ст. З Закону, здійснюється виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 , передбачено вичерпний перелік документів для проведення державної реєстрації прав, а саме: п. 40 Порядку вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону та цим Порядком. В даному випадку державний реєстратор проводив саме державну реєстрацію прав, а не примусове виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, з матеріалів справи вбачається, що звернення стягнення на квартиру як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки надала іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. У статті 204\~ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Окрім того, суд не приймає посилання сторони позивача щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки за договором, укладеним між сторонами нерухоме майно не відчужувалось. Вимоги указаного Закону розповсюджуються на примусову реалізацію майна, а стягнення на предмет іпотеки було звернуто у позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору від 22.03.2007 року. Також безпідставними є доводи позивачів про те, що державною реєстрацією права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк» порушені права дітей, які на момент відчуження квартири були зареєстровані та проживали у спірній квартирі, оскільки зареєстровані без дозволу іпотекодержателя та після укладання іпотечного договору в супереч пункту 2.1.4. Договору. Відповідно до ч.1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed