Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності та запису про реєстрацію права власності звернулась [PERSON] В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд їх задоволити та визнати протиправною та скасувати проведену 25 лютого 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області [PERSON] державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру №[ADDRESS] та скасувати запис про право власності №13455444,стягнути з відповідача усі понесені судові витрати. В судовому засіданні відповідач приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] заявлені позовні вимоги позивача не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] заявлені позовні вимоги позивача не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні. В судове засідання третя особа [PERSON] не зявилась, однак подала до суду письмові пояснення у яких просила задовільнити позов [PERSON], розгляд справи проводити без її представника. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03 квітня 2014 року між [PERSON] (позичальником) та [PERSON] (позикодавцем) було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав для останньої у власність (позичив) 66 000 гривень, що на день укладання договору становило 6000 доларів США по курсу Національного банку України з кінцевим погашенням заборгованості 03 квітня 2015 року. Відповідно до п.10 вказаного договору, договір вважається укладеним з моменту передання позикодавцем грошей позичальнику. Договір підписаний сторонами та укладений в письмовій формі. 03 квітня 2014 року між [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) позивачем по справі укладений договір іпотеки, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області, відповідно до умов договору іпотеки, накладається заборона відчуження майна квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належить [PERSON] до виконання чи розірвання іпотечного договору. Відповідно до п.2 договору позики, даний договір є оплатним зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 6,5% щомісяця від суми позики. Рішенням Рівненського міського суду від 24 лютого 2016 року по цивільній справі №569/8768/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики та договору іпотеки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено у звязку з його недоведеністю. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 17 травня 2016 року, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Рівненського міського суду від 24 лютого 2016 року по цивільній справі №569/8768/15-ц залишено без змін. Вказана ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 25 лютого 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області [PERSON] здійснено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру №[ADDRESS], яка була передана йому в іпотеку позивачем по справі [PERSON] за невиконання договірних зобовязань [PERSON] перед [PERSON]. Підставою позову стало рішення відповідача приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно якого було звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом оформлення права власності за відповідачем. В обґрунтування своєї вимог позивач зазначає, що у порушення ст.35 Закону України «Про іпотеку» та п.57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень їй не направлялась та вона не отримувала вимогу іпотекодержателя про усунення порушень, що є обовязковою умовою для звернення стягнення на предмет іпотеки. Окрім того, позивач вважає, що [PERSON] від відповідача було приховано факт оспорювання договору іпотеки у судовому порядку. З такими доводами позивача суд не погоджується виходячи з наступного. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі за №6-1851цс15, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки у судовому порядку не передбачений чинним законодавством України. Зокрема, Верховним Судом України визначено, що ч.2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реалізації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. Таким чином, єдиним шляхом задоволити вимоги кредитора є позасудовий спосіб звернення стягнення шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки. Позов у судовій справі №564/1112/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка перебувала у провадженні Костопільського районного суду залишений без розгляду. Отже, у даній справі позивачем оспорюється єдиний можливий спосіб захистити права кредитора на повернення наданої позики реєстрація права власності на предмет іпотеки. Стосовно направлення боржнику та іпотекодавцю та отримання ними вимоги про усунення порушення. На виконання вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» [PERSON] тричі направляв вимоги про усунення порушення на адресу боржника та іпотекодавця. 17 грудня 2014 року вимога про усунення порушення була направлена боржнику - [PERSON] та іпотекодавцю [PERSON] цінними листами. Вказана вимога від 17 грудня 2014 року була отримана боржником [PERSON], що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про вручення цінного листа. 06 листопада 2015 року вимога була направлена боржнику [PERSON] та іпотекодавцю [PERSON] цінними листами з повідомленням про вручення та рекомендованими листами з повідомленням про вручення. Вказана вимога була отримана рекомендованим листом боржником [PERSON], що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про вручення цінного листа. Таким чином, підтверджується факт направлення вимог про усунення порушення [PERSON] та [PERSON] та отримання вимог [PERSON] Що стосується отримання вимоги [PERSON], то 20 травня 2015 року ухвалою Костопільського районного суду порушено провадження у справі №564/1112/15-ц, яка була досліджена в даному судовому засіданні за позовом [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Костопільського районного суду від 02 червня 2016 року у справі №564/1112/15-ц задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. 01 липня 2015 року ухвалою Костопільського районного суду у справі №564/1112/15-ц до справи залучено [PERSON] в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. 21 серпня 2015 року [PERSON] було подано клопотання про зупинення провадження у справі №564/1112/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, учасниками судової справи Костопільського районного суду були [PERSON] як відповідач та [PERSON], як третя особа. Відповідно до ст.127 ЦПК України після відкриття провадження у справі суд невідкладно надсилає особам, які беруть участь у справі, копії ухвали про відкриття провадження у справі. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі відповідачу надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, а третій особі копія позовної заяви. До позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки були долучені копії листа-вимоги від 17 грудня 2014 року на імя [PERSON] та [PERSON] Оскілки відповідно до ст.127 ЦПК України дана позовна заява з копіями доданих до неї документів була направлена на імя [PERSON], то остання отримала вимогу про усунення порушення у травні 2015 року. Додатково факт отримання позовної заяви з додатками підтверджується фактом підготовки [PERSON] процесуальних документів у справі №564/1112/15-ц зокрема, клопотання про зупинення провадження у справі, у яких остання посилається на зміст позовної заяви, на підстави та предмет позову. Таким чином, підтверджується факт отримання [PERSON] вимоги про усунення порушень від 17 грудня 2014 року. Отже, на думку суду [PERSON] зробив усе можливе для надання можливості позивачу та [PERSON] погасити заборгованість без звернення стягнення та для повідомлення їх про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Натомість, [PERSON] та [PERSON] умисно ігнорували листи, які надходили на їх адресу від імені [PERSON] Зокрема, після реєстрації права власності на предмет іпотеки, [PERSON] направив вимогу про виселення [PERSON] з квартири, яку остання не отримала, а лист повернувся за закінченням терміну зберігання. Встановлені обставини свідчить про недобросовісність позивача та намір уникнути від виконання цивільних зобовязань перед відповідачем [PERSON] Вказані обставини та докази в сукупності доводять факт дотримання вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» та п.57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, тобто факт направлення боржнику та іпотекодавцю вимоги про усунення порушення та їх отримання останніми. Що стосується наявності судової справи про звернення стягнення на предмет іпотеки та справи про визнання договору позики та договору іпотеки недійсними то відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, на момент вчинення оспорюваної реєстраційної дії, до набрання законної сили судовим рішенням про визнання недійсним договору іпотеки, будь-які доводи позивача стосовно його недійсності не можуть бути прийняті судом до уваги. На момент вчинення оспорюваної реєстраційної дії, яка відбулась 25 лютого 2016 року, а саме 24 лютого 2016 року Рівненським міським судом було прийняте рішення про відмову в позові [PERSON] про визнання договору позики та договору іпотеки недійсними. Зважаючи на положення п.п.2-3 ст.13 ЦК України відповідно до яких при звільненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, слід зазначити наступне. Позов про визнання недійсними договору позики та іпотеки був поданий після порушення провадження у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки. При подачі позову, [PERSON] обґрунтовувала свою позицію відсутністю у [PERSON] права надавати позику у іноземній валюті без наявності відповідної ліцензії. В подальшому правова позиція [PERSON] була змінена і остання стверджувала, що кошти згідно договору позики взагалі не отримувала. Такі доводи були спростовані [PERSON] та відхилені судом, а відтак, у даному позові було відмовлено. У звязку з подачею позову до Рівненського міського суду [PERSON] було подано клопотання про зупинення провадження у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, протягом тривалого часу [PERSON] був позбавлений можливості задоволити свої вимоги. Зважаючи на положення ст.33 Закону України «Про іпотеку» [PERSON] мав право скористатися будь-яким способом звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак наявність судової справи в Костопілсьькому районному суді не позбавляла останнього оформити право власності на предмет іпотеки. Таким чином, факт оспорювання договору іпотеки в судовому порядку не є доказом, який може підтвердити неправомірність оспорюваного рішення відповідача. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки було здійснено на підставі договору іпотеки, укладеного в забезпечення виконання зобовязань за договором позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Відповідач по справі приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] діяла відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127, направлення вимог про усунення порушення як іпотекодавцю так і боржнику. Для вчинення реєстраційної дії, іпотекодержателем були надані нотаріусу докази направлення та вручення вимог відповідачу [PERSON], третій особі [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні представник позивача не довів заявлених ним позовних вимог, а тому у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed