Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

В провадженні суду знаходилася справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель Микола Володимирович, Лиманський районний відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 24.05.2021 р. справу розглянуто ухвалено рішення. 09.06.2021 року позивач звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення в частині ррозподілу судових витрат, а саме 13748,80 грн. , яка складається із судового збору у розмірі 840 грн.80 коп., 908 грн. ( 454 грн.х2) судовий збір при поданні заяви про забезпечення позову від 14.01.2021 р. та від 27.01.2021 р., а також 12000 грн. витрати на правничу допомогу. Представник відповідача звернулася з клопотанням про залишення без розгляду заяви вказуючи на те, що вимога по витратам на правничу допомогу неспівмірна зі складністю справи, детальний опис робіт містить дії, які не відносяться до правової допомоги, складання договору та акту про обсяг виконаних робіт, оформлення ордеру для представництва не можуть бути враховані, оскільки це внутрішні документи, які забезпечують роботу адвоката. Витрати за подання заяв про забезпечення позову понесені з власної ініціативи, і вони не були неминучими. Відповідач сама виховує дитину, заявлена сума судових витрат є непід`ємним тягарем для неї. Крім того, позивачем пропущено строк для звернення з заявою. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню. Як судом встановлено 24.05.2021 року судом прийнято рішення у справі , позов [PERSON] задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис з пропозицією звернути стягнення на грошові кошти у розмірі 138859,27 грн, належні [PERSON] , вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель Миколою Володимировичем 29.10.2020 р., номер в реєстрі 797 . В засіданні проголошено встаупну та резолютивну частини рішення., повне рішення складено 28.05.2021 р. 20.05.2021 р. позивачем через кур`єрську службу доставки направлена і надійшла 01.06.2021 р. до суду заява про подання доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу протягом пяти днів після ухвалення судом рішення. 28.05.2021 р. позивачем надіслано до суду кур`єрською службою доставки заяву про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання щодо розподілу судових витрат з доказаами отримання правничої допомоги. Враховуючи дату проголошення рішення та дату відправлення заяви, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено пятиденний строк для подання такої заяви визначений нормами ст.141 ЦПК України. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Як судом встановлено при звернені до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. 14.01.2021 р. позивачем з заявою про забезпечення позову сплачено суждовий збір у розмірі 454 грн. 15.01.2021 р. судом заяву про забезпечення позову залишено без задоволення. 28.01.2021 р. позивач повторно звернувся з заЯвою про забезпечення позову та сплатив 454 грн.. 29.01.2021 р. заяву задоволено частково, зупинено виконання виконавчого напису. На підтвердження витрат правничої допомоги позивачем надано договір про надання правничої допомоги №03/12/2020/1 від 03.12.2020, додаткова угода №1 до вказаного договору про розмір гонорару 12000 грн., акт про обсяг виконаних робіт до договору, детальний опис робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За нормами ст.137 ЦПК України визначено: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За нормами ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем послуг адвоката та понесення ним витрат. Разом з тим, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму не є співмірними виходячи з того, що справа не є складною, розглянута в порядку спрощеного провадження. Судом також враховуються висновки Великої Палати Верховного Суду висловлені в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, висновок Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. Таким чином, враховуючи вказані висновки суд вважає що розмір витрат підлягає зменшенню до 3000 грн.. Крім того, підлягає частковому задоволенню вимога про стягнення судового збору. Так, стягненю на користь позивача з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн. за подання позову та частково судовий збір за подання заяви про забезпечення позову від 28.01.2021у розмірі 227 грн. (454/2), оскільки було частково задоволено вказану заяву. Щодо стягнення судового збору по заяві від 14.01.2021 р. , то в цій вимозі необхідно відмовити, оскільки в її задоволенні було відмовлено.

Outcome: partial