Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають разом з нею, перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає, в зв`язку з чим просить стягнути з відповідача [PERSON] на утримання їхніх дітей в розмірі 1/2 частки всіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, проти їх задоволення не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Згідно зі ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Беззаперечно доведено, що з 2006 по 2014 роки позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 09.07.2014 було розірвано (а. с. 9). Від цього шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 3-5), які проживають з матір`ю та знаходиться на її утриманні (а. с. 8). Відповідач добровільно свого законного обов`язку по утриманню дітей не виконує, інших утриманців не має. Зазначені правовідносини регулюються: -ст.180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; -ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; -ч. 1 ст.183 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки відповідач належним чином не виконує законного обов`язку по утриманню малолітніх дітей, чим порушує їхні майнові права, то на користь позивача з нього необхідно стягувати аліменти, які суд визначає з урахуванням майнового стану відповідача, відсутності у нього інших утриманців, в розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved