Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Шиповича В.В. від 23 січня 2019 року провадження у справі було відкрите за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначена до розгляду у підготовче судове засідання. 25.02.2019 відповідачем надано відзив на позовну заяву. 11.03.2019 позивачем надано суду відповідь на відзив. Ухвалою суду від 10.04.2019 закрито підготовче провадження у справі. Розпорядженням заступника керівника апарату суду Вовк Л.А. №77 від 14.05.2019р. справу направлено на повторний автоматизований розподіл судової справи, оскільки суддю Шиповича В.В. 11.5.2019р. було відраховано зі штату суду у зв`язку із призначенням на посаду судді Верховного суду у Касаційний цивільний суд. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Демчика Р.В. Ухвалою судді Демчика Р.В. від 20.05.2019р. справу прийнято до його провадження та призначена до розгляду у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 20 червня 2019 року закрито підготовче провадження у даній справі. Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року роз`єднано позовні вимоги, виделено в окреме провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Таким чином, суд розглядає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування вимог зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.06.2009. На даний час, сторони припинили фактичні шлюбні відносини, проживають окремо. За час перебування в шлюбі сторонами було набуте майно, яке зареєстровано 11.07.2017 на відповідача, а саме легковий автомобіль Daewoo Matiz, д/н [NUMBER] . Позивач зазначає, що вартість такого автомобіля за даними інтернет ресурсу «AUTO.RIA.com» у середньому становить 89088грн. (еквівалент 3200 доларів США за курсом НБУ станом на 18.12.2018). Оскільки даний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, то він має ділитися між ними. Проте, згоди про порядок поділу чи використання спільного автомобіля між сторонами не досягнуто, тому позивач просила визнати за відповідачем право власності на це майно, а їй присудити грошову компенсацію вартості Ѕ частини цього майна, що становить 44544грн. Ухвалою суду від 03.10.2019 за клопотанням відповідача [PERSON] призначено у справі судову авто-товарознавчу експертизу. Зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 21.01.2020 провадження у справі відновлено, у зв`язку із закінченням проведення судової авто-товарознавчої експертизи. Позивач в судове засідання не з`явилась. Причину неявки суду не повідомила. Проте надала письмову заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, але за обов`язкової участі її представника - адвоката Яцюк М.В. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Яцюк М.В. підтримав позовні вимоги щодо поділу майна подружжя. Проте зазначив, що сторона позивача не згодна з вартістю спірного автомобіля визначеного висновками експертизи у розмірі 46462,52грн. Відповідач в судовому засіданні не заперечував того факту, що автомобіль був набутий сторонами під час їх перебування в зареєстрованому шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Проте зазначив, що не погоджується з вартістю Ѕ частини спірного автомобіля, який визначила позивач в розмірі 44544грн., оскільки на даний час його ринкова вартість значно нижча. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що з 11.06.2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.12.2019р. (справа № 711/7607/19). Під час перебування у шлюбі, сторонами було набуто майно, а саме автомобіль марки Daewoo Matiz, 2008 р.в., д/н [NUMBER] , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 11.07.2017 є відповідач [PERSON] . Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідач в судовому засіданні визнав, що спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, проте заперечував проти розміру компенсації Ѕ частини спірного майна, який був визначений позивачем. Згідно висновку експерта Черкаського НДЕКЦ МВС №8/685 від 15.01.2020 ринкова вартість автомобіля Daewoo Matiz, д/н [NUMBER] , 2008 року випуску станом на 10.01.2020 становила 46462,52грн. В той же час, сторона позивача в судовому засіданні не погодилась із розміром ринкової вартості спірного автомобіля визначений висновками експерта №8/685 від 15.01.2020. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Така правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 27.02.2019 у справі № 464/7011/16-ц (61-12168св18). Отже, [PERSON] просила суд провести поділ спільного майна подружжя саме на підставі статті 364 ЦК України, тобто шляхом припинення її права власності на спірне майно та присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя. Проте примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України. Разом із тим, вирішуючи позовні вимоги про поділ майна подружжя, шляхом припинення права на частку у спільному майні та залишаючи у власності відповідача автомобіль у порядку поділу неподільного майна й стягуючи з відповідача грошову компенсацію за частку, що належить позивачці, слід звернути увагу на зазначені вимоги закону про те, що такі вимоги можуть бути вирішені на підставі статті 365 ЦК України та лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Проте позивачка такі кошти не внесла. З огляду на вищевикладене, з урахуванням позиції позивача та частковим визнанням позовних вимог відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поділ майна подружжя слід задовольнити шляхом визнання за позивачем [PERSON] права власності на Ѕ частину спірного автомобіля. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог в сумі 704,80 грн. На підставі ст.ст.60, 63, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст.364, 365, 368, 370, 372 ЦК України, та

Outcome: approved