Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №1721-н від 13.07.2007р. ВАТ «Державний ощадний банк України» надав [PERSON] кредит в сумі 216 750,00грн., під 17% річних, виконання зобовязань по якому було забезпечено договором поруки №1 від 13.07.2007р., укладеним між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] Також, як вказує позивач, у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №1721-н від 13.07.2007р. між банком та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу від 13.07.2007р., предметом якого виступив транспортний засіб, а саме: автобус пасажирський марки БАЗ, модель А079.14, 2007 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. За твердженням позивача, банк належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, надавши позичальнику обумовлені кредитні кошти, однак відповідач взяті на себе зобовязання, щодо своєчасного внесення платежів по погашенню кредиту та процентів за користування кредитними коштами, не виконав, а тому, станом на 21.07.2015р., загальна заборгованість склала 185 568,24грн., із яких: 61 094,94грн. прострочений основний борг; 32 032,89грн. прострочені проценти за користування кредитом; 51 526,33грн. пеня за прострочений основний борг по кредиту; 13 833,25грн. пеня за прострочені проценти за користування кредитом; 19 861,77грн. сума інфляційних витрат за прострочення сум по кредиту; 1,58грн. сума інфляційних витрат за прострочення відсотків по кредиту; 7 217,48грн. 3% річних від простроченої заборгованості, що і спонукало позивача на звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надавши, відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, заяву про розгляд справи в її відсутності та згоду на заочний розгляд справи, а тому справа розглянута без її присутності, що відповідає положенням ст.169 ЦПК України. /ар.сп. 49-50, 54-56, 58-60, 69-71, 86-87 / Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, та, надавши письмові заперечення, стверджували про необґрунтованість позовних вимог, в частині стягнення пені, вважаючи, що вона стягнута бути не може, оскільки, на їх думку, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦПК України, до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік. Відповідач [PERSON] в своїх поясненнях також зазначив, що він неодноразово пропонував банку провести звірку погашення кредиту та знайти компроміс у виниклому спорі, але позивач ухилився від його пропозиції, запропонувавши лише регулярно сплачувати кредит. /ар.сп. 73-75 / Після оголошеної перерви в судовому засіданні, для надання можливості сторонам прийти до мирової угоди, відповідач [PERSON] пояснив суду, що представник позивача, на його пропозицію укласти мирову угоду, повідомив про необхідність, для банку, спочатку отримати судове рішення, а потім вже домовлятись про компроміс. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні також пояснив, що [PERSON] отримав кредит вперше і про збільшення строку давності по пені не знав, а сам кредит є споживчим, оскільки брався для купівлі автобуса. Вказаний кредитний договір закінчився 13.07.2012р., позов поданий в суд лише 27.07.2015р., згідно ст.257 ЦК України строк загальної позовної давності встановлений в три роки, відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист споживачів» - кредитору забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого закінчився, а тому, на його думку, в силу ч.4 ст.267 ЦК України, сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, представник [PERSON] зазначив, що у разі якщо суд дійде висновку про задоволення позову та стягнення пені, то на його переконання вона має бути зменшена в силу обставин, які мають істотне значення для справи, зокрема, знаходження на утриманні відповідача [PERSON] двох малолітніх дітей та непрацюючої дружини, оренда житла для його сімї та постійно зростаючі комунальні послуги, а також оплата за навчання дітей в школі, стосовно яких (обставин) відповідач [PERSON] також подав письмову заяву. /ар.сп. 95-97 / Співвідповідач [PERSON] про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про отримання судових повісток, причини своєї неявки суду не повідомив і клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, а тому справа розглянута без його присутності, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. /ар.сп. 51, 62, 67, 89, 94 / Всебічно і повно зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши всі надані сторонами докази, та проаналізувавши правові норми, що регулюють вказані правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного: представник позивача в своїх поясненнях, на письмове заперечення представника відповідача [PERSON], зазначив, що п.7.7 кредитного договору №1721-н від 13.07.2007р. передбачено збільшення строків позовної давності до 3 років для всіх грошових зобовязань, а сума пені за несвоєчасну сплату процентів розрахована з 20.07.2012р. по 21.07.2015р., тобто за 3 роки; /ар.сп. 82-83 / згідно кредитного договору №1721-н від 13.07.2007р., укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], останній отримав від Банку кредитні кошти в сумі 216 750,00грн., строком на 60 місяців, зі сплатою позивачеві процентної винагороди за користування кредитом в розмірі 17 відсотків річних, для придбання транспортного засобу БАЗ А079.14,2007р., шляхом перерахування на поточний рахунок продавця товару, платіжним дорученням №3520 від 13.07.2007р.; /ар.сп. 4-11, 25-26, 28, 40 / п.3.3.4 вказаного кредитного договору позичальник зобовязався здійснювати погашення кредиту та сплату процентів, за користування ним, щомісячними платежами в сумі 5 445,00грн., починаючи з серпня 2007 року, та внесенням останнього платежу не пізніше 13 липня 2012 року; /ар.сп. 8 / п.5.2 зазначеного кредитного договору встановлено, що за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів, позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення; /ар.сп. 9 / відповідно до п.7.7 згаданого кредитного договору, сторони домовились про збільшення строків позовної давності, відповідно до ч.1 ст.259 Цивільного кодексу України, до 3 (трьох) років для всіх грошових зобовязань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами вказаного Договору; /ар.сп. 9 / із договору поруки №1 до кредитного договору №1721-н від 13.07.2007р., укладеного між [PERSON], банком та [PERSON], вбачається, що поручитель зобовязався перед Банком відповідати, солідарно, в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Позичальником зобовязань за вказаним кредитним договором; /ар.сп. 12-13, 27-28 / відповідно до п.4.1 договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором №1721-н від 13.07.2007р. не предявить вимоги до поручителя; /ар.сп. 12 / в забезпечення виконання зобовязань позичальника по вказаному кредитному договору, між банком та [PERSON] 13.07.2007р. було також укладено договір застави, згідно якого, останній передав у заставу, належний йому транспортний засіб, типу автобус пасажирський, марки БАЗ, модель А079.14, 2007 року випуску, жовтого кольору, шасі (кузов, рама) №38122575L70884Y7FA0791470003208, реєстраційний номер [NUMBER]; /ар.сп. 14-16, 24 / наданими розрахунком загальної заборгованості за договором №1721-н від 21.07.2007р. та додатками до нього №№1,2,3 позивач стверджує, що позичальник, після отримання кредиту, взяті на себе зобовязання щодо його погашення належним чином виконував лише до квітня 2009 року, а в подальшому платежі здійснював не регулярно, в звязку з чим, станом на 21.07.2015р., утворилась загальна заборгованість в сумі 185 568,24грн., в тому числі: прострочений основний борг по кредиту - 61 094,94грн.; прострочені проценти за користування кредитом 32 032,89грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту 51 526,33грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 13 833,25грн.; інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом - 19 861,77грн; інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом 1,58грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту 7 217,48грн.; /ар.сп. 17-23 / із наданих відповідачем [PERSON] банківських квитанцій №95560879 від 26.08.2015р., №103330859 від 26.10.2015р., №109335373 від 21.11.2015р. та №107080203 від 30.11.2015р. видно, що після подання позову він продовжив погашення кредиту, сплативши протягом серпня-листопада 2015р. всього 8 000,00грн., тобто намагається виконувати взяті на себе зобовязання; /ар.сп. 98-99 / ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру; п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки: ч.1 ст.259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін; ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, і після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується; згідно ч.1 ст.509 ЦК України, боржник зобовязаний вчинити на користь кредитора певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; ст.526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу; відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, які обчислюються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, відповідно; ч.4 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення; ст.554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; ч.1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений договором; згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором; ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, позовні вимоги, в частині стягнення простроченого основного боргу по кредиту (тіло кредиту) 61 094,94грн., прострочених процентів за користування кредитом - 32 032,89грн., інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом - 19 861,77грн., інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом 1,58грн. та 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту 7 217,48грн., на думку суду, підлягають задоволенню, оскільки відповідач [PERSON], отримавши від банку кредитні кошти, відповідно до встановленого графіку їх не повертає, порушуючи таким чином взяті на себе зобовязання, а тому позивач має безумовне право на стягнення вказаної заборгованості. Водночас, розмір пені, за прострочений основний борг по кредиту 51 526,33грн. та за прострочені проценти за користування кредитом 13 833,25грн., а разом 65 359,58грн., з урахуванням складних життєвих обставин, які виникли у відповідача [PERSON] (знаходження на його утриманні двох малолітніх дітей та непрацюючої дружини, а також оренда житла для його сімї) та мають істотне значення, суд находить можливим зменшити до 15 359,58грн., що з урахуванням вже сплачених [PERSON] коштів по погашенню кредиту в сумі 296 804,97грн. (155 655,06грн. погашення самого кредиту, та 141 149,91грн. погашення відсотків), а також 8 000,00грн. після подачі позову, буде цілком відповідати основоположному європейському принципу справедливого розгляду справи. Натомість, твердження відповідача та його представника, про закінчення строку позовної давності стосовно пені, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, а відтак неможливості її стягнення взагалі, суд змушений відхилити, виходячи з того, що намагання [PERSON], хоч і з запізненням, погасити взятий кредит, та здійснення ним платежів і після закінчення строку дії договору, в тому числі останній 01.07.2015р., а в подальшому і в серпні-листопаді 2015 року після подачі позову, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України, перериває перебіг позовної давності і час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Окрім того, посилання представника відповідача на п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист споживачів», щодо заборони кредитору вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого закінчився, суд також змушений відхилити, оскільки в абз.1 ч.11 ст.11 вказаного Закону мова йде про позасудовий порядок звернення з вимогою про повернення споживчого кредиту, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України в справі №6-239цс14 від 04.02.2015р. З огляду на викладене, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідачів, складає 135 568,24грн., в тому числі: прострочений основний борг по кредиту - 61 094,94грн.; прострочені проценти за користування кредитом 32 032,89грн.; пеня за прострочений основний борг по кредиту 11 526,33грн.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом 3 833,25грн.; інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом - 19 861,77грн; інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом 1,58грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту 7 217,48грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів, на користь позивача, слід стягнути судовий збір, в розмірі 1 356,50грн. /ар.сп. 3 / На підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.11 ч.2 п.1, 264 ч.ч.1,3, 509 ч.1, 526, 549, 551 ч.4, 554, 612 ч.1, 1049 ч.1, 1054 ч.1 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial