Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

В серпні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні належним йому на праві особистої приватної власності автомобілем BMW-540І, 2001 року випуску, легковий універсал, шасі (кузов, рама) № WBADN61040GG91688, державний номерний знак «АВ 0804 АТ», шляхом його витребовування з чужого володіння. Позов мотивовано тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2016 року, яке набуло законної сили 06 травня 2016 року, за позивачем визнано право власності на вказаний вище автомобіль, власником якого була колишня дружина позивача - [PERSON] На неодноразові усні звернення [PERSON] відмовляється повертати позивачу автомобіль. 01 червня 2016 року позивачем на адресу відповідача був направлений лист-вимога про повернення автомобіля, яка на сьогоднішній день не виконана. Таким чином, відповідач своїми діями порушує право позивача на вільне користування приватною власністю, у звязку із чим останній звернувся до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовільнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] вимоги позову не визнала, з підстав зазначених в письмових запереченнях, просила суд у його задоволенні відмовити. Залучена судом в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] до судового засідання не зявилась, хоча повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2016 року у справі № 127/8904/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя (а.с. 8-11), залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2016 року (а.с. 46-51), за [PERSON] визнано право особистої приватної власності на автомобіль BMW-540I, 2001 року випуску, легковий універсал, шасі (кузов, рама) №WBADN61040GG91688, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 355\~253 грн. Станом на день розгляду справи в суді, вказаний вище автомобіль зареєстровано за відповідачем - [PERSON], що підтверджується відомостями наданими Державною Автомобільною Інспекцією Управління МВС України у Вінницькій області (а.с. 42). Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння врегульовано статтею 387 ЦК України, у відповідності до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, розяснено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. (п. 23 Постанови Пленуму). Заперечуючи позов, відповідач в своїх запереченнях зазначає про те, що вона з своїм колишнім чоловіком (позивачем по справі) з 2009 року спірний автомобіль не вважали своїм, оскільки за спільною згодою продали автомобіль, оформивши це дорученням, виданого покупцю при укладенні угоди купівлі-продажу. Продажом автомобіля займався [PERSON] особисто. Однак, як вбачається із згаданого вище рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2016 року, суд, задовільняючи вимогу щодо поділу автомобіля з визнання права власності за [PERSON], зазначав проте, що ним не беруться до уваги заперечення відповідача-позивача [PERSON] про продаж автомобіля BMW-540I, 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) №WBADN61040GG91688, д.н.з. [NUMBER], оскільки належних та допустимих доказів в підтвердження своїх заперечень не надано. Посилання на довіреність від 05 квітня 2009 року є безпідставне, оскільки, остання, не свідчить про продаж спірного автомобіля. Довіреність відповідно до ст. 244 ЦК України є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. При цьому, як свідчать матеріали справи, автомобіль зареєстрований за відповідачем-позивачем [PERSON] До того ж суд зауважує, що відповідно до норм сімейного законодавства поділу підлягають речі, які знаходяться в третіх осіб. Таким чином вказаний автомобіль підлягає поділу. Крім того, під час розгляду справи про поділ майна подружжя, [PERSON] та її представник у своїх поясненнях зазначали про те, що автомобіль BMW-540 I, 2001 року випуску продано. Разом з тим, відмічали, що не заперечують щодо його виділення іншій стороні, якщо суд дійде такого висновку. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина 2 статті 61 ЦПК України). Отже, судом достовірно встановлено, що станом на день розгляду справи в суді спірний автомобіль із володіння [PERSON], за будь-яким правочином не вибував, в тому числі протиправно в наслідок незаконного його заволодінням, оскільки докази на підтвердження даної обставини, окрім нотаріально посвідченої довіреності від 05 квітня 2009 року, оцінка якій надавалась судом при розгляді справи про поділ майна подружжя, стороною відповідача суду надано не було. Таким чином, враховуючи вказані вище обставини, суд дійшов висновку, що автомобіль BMW-540 I, 2001 року випуску, право власності на який на підставі рішення суду визнано за [PERSON], і з 06 травня 2016 року (дата набрання законної сили рішення суду) перебування даного автомобіля у володінні [PERSON], яка згідно реєстраційних документів була попереднім його власником, є незаконним, а відтак, підлягає витребуванню з її володіння. Слід звернути увагу на неможливість одночасного предявлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (оскільки віндикація це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого невласника) і про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (оскільки негаторний позов це позов про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння). А тому, враховуючи встановлені судом правовідносини, а саме те, що в даному випадку підлягають до застосування положення статті 387 ЦК України, позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні автомобілем, задоволенню не підлягають. З огляду на вищевикладене, з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про усунення перешкод в користуванні автомобілем, шляхом його витребування підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial