Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, в розмірі 11600,89 гривень та судові витрати. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 18 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому та пені у встановленні договором терміни, у звязку з чим станом на 30 вересня 2016 сума заборгованість складає 11600,89 грн., (сума заборгованості за кредитом 5487,84 грн., за процентами 4522,53 грн., за пенею і комісією 800 грн.; штраф фіксована частина 250 грн., штраф процентна складова 540,52 грн.). Враховуючи, що добровільно відповідач погашати заборгованість відмовляється вимушені звернутися до суду з позовом. В судове засідання сторони не зявилися, представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій в разі неявки відповідачів не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилася, в своїх запереченнях, посилаючись на тяжкий матеріальний стан, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, просив суд відмовити в стягненні санкцій та пені. У звязку з неявкою осіб, що беруть участь у справі фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово розяснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду Судом по справі встановлено факт, що 18 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір, правовідносини по якому урегульовані договором та параграфом 2 глави 71 ЦК України, а саме, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частиною 1\~ст. 553 ЦК України\~передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором\~\~боржника за виконання ним\~\~свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Так, позивачем були виконані його зобовязання, передбачені договором та законодавством, а саме, надано кредитні кошти. Однак відповідач в односторонньому порядку порушив вимоги як договору так і законодавства. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем було прострочено повернення чергової частини позики. У звязку з чим станом на 30 вересня 2016 сума заборгованості за кредитом становить 5487,84 грн., за процентами 4522,53 грн.. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом в сумі 5487,84 грн., за процентами 4522,53 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача: штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту: за пенею і комісією 800 грн.; штраф фіксована частина 250 грн., штраф процентна складова 540,52 грн., то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому з урахуванням вищевикладеного, а також у звязку суд вважає за необхідне зменшити розмір штрафних санкцій, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд приходить до висновку, що розмір штрафних санкцій повинен бути зменшений до 100 грн. у звязку із скрутним матеріальним становищем відповідача. Таким чином, на підставі ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором з відповідача підлягають стягненню на користь позивача заборгованість, яка складається з: заборгованості за кредитом 5487,84 грн., за процентами 4522,53 грн., та за пенею 100 грн., а всього 10110,37 грн.. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в іншій частині позову необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial