Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпропетровської міської радипро визнання права власності. Ухвалою суду по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобовязання вчинити певні дії [PERSON] було залучено до участі у справі , як третю особу, яка заявила самостійні вимоги з огляду на предмет спору між сторонами. Під час судового розгляду, позовна заява позивача [PERSON] до [PERSON] про зобовязання вчинити певні дії була залишена без розгляду згідно ухвали суду. Позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, надавши до суду уточнену позовну заяву та просила її задовольнити в повному обсязі . В судове засідання не зявилася, просила суд розглянути цивільну справу без її участі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила наступне. На підставі сумісного рішення адміністрації та профспілкового комітету Відкритого акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» 11.09.2011 [PERSON] (за чоловіком [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб серії I-КИ №338336 з громадянином [PERSON] [PERSON] Хаїмом) видано ордер №71 на житлову площу в кімнаті №8, загальною площею 64,10 кв. м., в гуртожитку №8, розташованого за ад ресою: м. Дніпро, вул. Тверська, буд. 29. Позивач тривалий час належним чином здійснювала користування зазначеним приміщенням, постійно проживала там, здійснила перепланування на капітальний ремонт кімнати. У лютому 2016 року за результатами технічної інвентаризації отримала технічний паспорт на квартиру, яким юридично підтвердила її перепланування. В подальшому, позивач виявила бажання приватизувати вказану кімнату у гуртожитку на підставі Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків та звернулась із відповідними заявами до виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради та Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Згідно відповіді виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 09.06.2016 року №А-21, позивачу повідомлено, що для вирішення питання приватизації гуртожитку їй необхідно звернутись до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Згідно відповіді Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 30.06.2016 року №А-48, гуртожиток №8, розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Тверська, буд. 29, прийнятий у комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська, рішенням Дніпропетровської міської ради від 22.07.2015 року №36/66, яким внесено зміни до рішень Дніпропетровської міської ради №37/10 від 06.04.2011 та 10/62 від 22.10.2010, надано дозвіл на приватизацію житлових приміщень у зазначеному гуртожитку. Проте, у звязку з тим, що державна реєстрації права комунальної власності досі не відбулася, гуртожиток відсутній у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, приватизація на цей час, за думкою Дніпропетровської міської ради, є неможливою, тому позивачка для захисту своїх прав та інтересів звернулася до суду. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Суд дослідивши всі матеріали справи вважає, що гуртожиток №8, розташований за адресом: м. Дніпро (Дніпропетровськ), вул. Тверська, буд. 29, в тому числі і кімната за №8, фактично передані до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська, та, в свою чергу, взяті на баланс Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради. З огляду на докази надані до суду позивачем, відповідачами безпосередньо порушені права [PERSON], оскільки вона є такою, що користується житловим приміщення на підставі та в порядку, визначеному законодавством, підпадає під дію Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та має право на отримання кімнати №8 у гуртожитку №29 по вул. Тверській у м. Дніпро у власність. Наявна судова практика в Україні та практика Європейського суду з прав людини неодноразово наполягали на тому, що громадянин, який має майнове право, не може бути обмежений в реалізації свого права через дії (бездіяльність) органів державної влади. Відповідно до ст.\~47 Конституції України\~кожен має право на житло. Згідно зі ст. 58, ч. 2 ст.\~128, ст.\~129 ЖК Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення про гуртожитки (далі - Примірне положення), затвердженого [PERSON] Міністрів УРСР від 03.06.1986 №208 (чинного на час виникнення у позивача права користування кімнатою у гуртожитку), на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. З системного аналізу вказаних норм, вбачається, що вселення у гуртожиток і користування житловим приміщенням у гуртожитку відбувається на законних підставах у разі вселення на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету та отримання спеціального ордеру, який не визнано недійсним або таким, що виданий з порушенням вимог законодавства. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивач [PERSON] є користувачем кімнати №8 у гуртожитку №29 по вул. Тверській у м. Дніпро на законних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Однієюз обставин,з якою, пов'язаноправоособи на захист відповідно до вище вказаного Закону,є правомірність її проживання в гуртожитку та користуваннягуртожитком, що доведено вище. Статтею 328 ЦК України визначено підстави набуття права власності. Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 4 ст. 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», рішення про передачу гуртожитків у власність територіальних громад приймають відповідні органи управління (уповноважені особи) власників гуртожитків або суд. Рішеннями Дніпропетровської міської ради від 22.07.2015 №36/66, яким внесено зміни до рішень Дніпропетровської міської ради №37/10 від 06.04.2011 та 10/62 від 22.10.2010, гуртожиток №8 прийнято у комунальну власність та надано дозвіл на приватизацію житлових приміщень у ньому. Відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону України «Про приватизацію державного майна», інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. Згідно з\~ст. 345 ЦК України\~фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Отже, кімната за № 8 у гуртожитку №8, розташованого у м. Дніпро (Дніпропетровську) по вул. Тверській, буд. 29, належить до числа об'єктів, які підлягають приватизації, а позивач є суб'єктом приватизації, який на законних підставах зареєстрований та тривалий час проживає у гуртожитку, віднесеному до недержавного житлового фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.06.2014 у справі № 6-32цс13. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. На підставі викладеного, з огляду на зміст позовних вимог та докази долучені до матеріалів цивільної справи,

Outcome: approved