Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду за станом на теперішній час знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], Одеської міської ради про поділ в натурі домоволодіння та визнання права власності, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ в натурі домоволодіння та визнання права власності. Обґрунтовуючи заявлені вимоги первісно [PERSON] вказувала, що на підставі певних документів вона являється власником 1/3 ідеальної частки домоволодіння (садиби) під №16 по вулиці С.Перовської у місті Одесі, яка складалась з: житлового будинку літ.«А», загальною площею 31,9кв.м., в тому числі житловою площею 20,9кв.м.; літньої кухні літ.«Б»; сараю літ.«В»; убиральні літ.«З». В той же час, власником 2/3 ідеальної частки нерухомості являється [PERSON] У звязку з необхідністю укріплення конструктивних елементів будівлі для підвищення безпеки проживання, з метою підтримання нерухомості в належному технічному стані та задоволення побутових потреб, [PERSON] в процесі користування вказаним майном власними силами й за власний рахунок здійснили низку певних ремонтно-відновлювальних, реконструкційно-будівельних робіт по частці садиби, в результаті яких було збільшено загальну площу житлового будинку літ.«А» до 40,7кв.м., а також встановлено навіс літ.«Л» й душову літ.«К». Як посилалась [PERSON], відповідачі невмотивовано не визнають її майнових прав на реконструйовану садибу, що викликає виникнення значних перешкод в належному й повному користуванні особою цією власністю. При цьому, зважаючи на технічну можливість, [PERSON] забажала поділити спірну садибу між співвласниками в натурі, однак [PERSON] відмовився від виконання повязаних з цим нотаріальних дій. Саме з підстав викладеного, позивач й звернулась в суд з відповідним позовом. В обґрунтування зустрічного позову, [PERSON] посилався на ті обставини, що первісно він дійсно являвся власником 2/3 ідеальної частки садиби під №16 по вулиці С.Перовської у місті Одесі. Однак в подальшому, у звязку з проведеною реконструкцією та прийняттям реконструйованого обєкту до експлуатації, був здійснений перерахунок ідеальних часток та [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на 17/20 ідеальну частку вказаного домоволодіння, а у власності [PERSON] відповідно залишилась 3/20 ідеальна частка. З урахуванням викладеного, а також у звязку з існуванням певних перешкод у спільному користуванні нерухомістю, зважаючи на технічну можливість, [PERSON] забажав поділити спірну садибу між співвласниками в натурі, однак [PERSON] відмовилась від виконання повязаних з цим нотаріальних дій, через що [PERSON] й звернувся до суду. У відкритому судовому засіданні повноважний представник [PERSON] від імені та в інтересах особи цілком підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Зустрічні вимоги [PERSON] визнала у поновному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. [PERSON] цілком підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Первісні вимоги [PERSON] визнав у поновному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Повноважний представник Одеської міської ради у відкрите судове засідання не зявився, установа повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини та пояснення сторін, що викладені у відповідних позовах, а також висловлені безпосередньо у суді за суттю спору і підставами звернення в суд, оглянувши представлені суду письмові докази, надавши належну правову оцінку виниклим між сторонами по справі правовідносинам, суд приходить до висновку про можливість задоволення даних позовів з наступних підстав. Під час судового розгляду справи було встановлено, що на підставі рішення народного суду другої дільниці Іллічівського району міста Одеси від 05 жовтня 1960 року по цивільній справі №2-519/1960, власником 1/3 ідеальної частки садиби під №92 по вулиці С.Перовської у місті Одесі на праві особової (приватної) власності являється Ясницька ([PERSON] після укладення шлюбу) [PERSON]. Як свідчила сторона, відповідно до рішення Іллічівської районної ради народних депутатів нумерація будинків по вулиці була змінена та вказаній садибі було присвоєно нову поштову адресу: місто Одеса, вулиця С.Перовської, 16. Разом з тим, згідно договору купівлі-продажу від 03 червня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2923, власником 2/3 ідеальної частки садиби під №16 по вулиці С.Перовської у місті Одесі на праві приватної власності був [PERSON]. При цьому, в період користування нерухомістю, у звязку з необхідністю укріплення конструктивних елементів будівлі для підвищення безпеки проживання, з метою підтримання нерухомості в належному технічному стані та задоволення побутових потреб, [PERSON], власними силами й за власний рахунок було здійснено низку певних реконструкційно-будівельних робіт, внаслідок виконання яких було збільшено загальну площу житлового будинку літ.«А» з 31,6кв.м. до 40,7кв.м., а також встановлено надвірні споруди: навіс літ.«Л», площею 6,4кв.м. й душову (душ літній) літ.«К», площею 4,3кв.м. Варто навести, що [PERSON] також була здійснена реконструкція належної йому ідеальної частки садиби, в результаті виконання якої була збільшена загальна площа житлового будинку літ.«А1» до 120,1кв.м. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №821 від 26 липня 2007 року був, зокрема, затверджений акт міжвідомчої комісії від 17 травня 2007 року про прийняття в експлуатацію споруд та прийнятий в експлуатацію двоповерховий жилий будинок літ.«А1», загальною площею 120,1кв.м., в тому числі житловою площею 82,1кв.м. Після викладених обставин, повноважними особами КП «ОМБТІ та РОН» був здійснений перерахунок ідеальних часток [PERSON] та [PERSON] у спільній власності, за яким ідеальна частка [PERSON] склала 17/20, а ідеальна частка [PERSON] 3/20, про що свідчить лист підприємства №3693фон від 07 листопада 2007 року. На підставі наведеного, 04 червня 2008 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради було видане Свідоцтво про право власності на 17/20 ідеальну частку садиби №16 по вулиці С.Перовської у місті Одесі на імя [PERSON] Водночас, згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 14 березня 2007 року, виданого Одеською міською радою на підставі рішення Одеської міської ради від 06 березня 2006 року №5529-ІV, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, [PERSON] являється власником земельної ділянки, загальною площею 0,0221 га, за №16 по вулиці С.Перовської у місті Одесі. Як свідчили і [PERSON], і [PERSON], відповідні ідеальні частки садиби мають свої окремі вхід-вихід, обладнані самостійними санітарно-технічними, електричними комунікаціями й іншим обладнанням, яке знаходиться в цілком задовільному стані, а також цілком придатні для подальшої автономної експлуатації їх власниками. Посилання сторін знайшли своє підтвердження в листі Поштамту Центру поштового звязку №1 Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» за №07-31/1882 від 10 липня 2008 року, відповідно до якого повноважні особи установи вважають можливим присвоїти виділеній в натурі 3/20 ідеальній частці будинку №16 по вулиці С.Перовської у місті Одесі самостійну поштову адресу: місто Одеса, вулиця С.Перовської, 16-А. На підтвердження дотримання вимог діючих будівельно-технічних, архітектурних, протипожежних, санітарних та екологічних норм й приписів при здійсненні реконструкційно-будівельних заходів по садибі, чого вимагає ЦК України, первісний позивач [PERSON] посилалась, зокрема на Технічний висновок №21-08/06 про можливість збереження реконструкції житлового будинку літ.«А» та навісу літ.«Л» й душової літ.«К» у складі вказаної садиби, а також про можливість користування будинками літ.«А» та літ.«А1» у якості двох окремих будинків, складений спеціалістами ТОВ ХІЦ «Експрес-Проект Лтд.» (Ліцензія серії АБ №116333), згідно якого і реконструкція літ.«А», і встановлені літ.«Л» та літ.«К» відповідають існуючим санітарно-епідеміологічним, протипожежним, будівельним та технічним нормам у звязку з чим спеціалістами була встановлена обєктивна конструкторська, інженерно-технічна можливість їх експлуатації. Разом з тим, встановлена технічна можливість користування будинками літ.«А» та літ.«А1» окремо. Документація присутня у справі. Згідно листа ГУМНС України в Одеській області №14-201 від 09 лютого 2007 року, вказаний технічний висновок був узгоджений. Відповідно до листа СЕС міста [PERSON] №3/2737 від 14 грудня 2006 року, наведений технічний висновок також був узгоджений, наряду з чим повноважні особи установи зважали можливим збереження згаданих надвірних споруд й реконструйованої будівлі та встановили можливість користування садибою в якості двох окремих домоволодінь. Технічна характеристика садиби з урахуванням вказаних інженерно-технічних змін наводиться в Технічному паспорті, складеному повноважними особами КП «ОМБТІ та РОН» за інвентаризаційною справою №18022 під реєстровим №268-3041132 від 19 липня 2007 року. Згідно документу та ураховуючи подальший перерахунок ідеальних часток й реконструкцію приміщень [PERSON], належна [PERSON] ідеальна частка садиби фактично складається з: літ.«А» житлового будинку, загальною площею 40,7кв.м., в тому числі житловою площею 20,9кв.м. та підсобною площею 19,8кв.м., що містить: 2-1 коридор, площею 3,7кв.м.; 2-2 житлову кімнату, площею 12,7кв.м.; 2-3 житлову кімнату, площею 8,2кв.м.; 2-4 кухню, площею 7,0кв.м.; 2-5 підсобне, площею 09,1кв.м.; а також літ.«Б» літньої кухні, площею 16,7кв.м.; літ.«В» сараю, площею 9,3кв.м.; літ.«З» вбиральні, площею 0,8кв.м.; літ.«Л» навісу, площею 6,4кв.м.; літ.«К» душу літнього, площею 4,3кв.м. Водночас, належна [PERSON] ідеальна частка садиби фактично складається з: літ.«А1» житлового будинку, загальною площею 120,1кв.м., в тому числі житловою площею 82,1кв.м. та підсобною площею 38,0кв.м., що містить: по першому поверху: 1-1 коридор, площею 3,7кв.м.; 1-2 кладовку, площею 1,7кв.м.; 1-3 санвузол, площею 3,3кв.м.; 1-4 кухню, площею 12,6кв.м.; 1-5 житлову кімнату, площею 29,8кв.м.; 1-6 житлову кімнату, площею 09,1кв.м.; по другому поверху: 1-7 коридор, площею 10,8кв.м.; 1-8 житлову кімнату, площею 15,0кв.м.; 1-9 житлову кімнату, площею 15,5кв.м.; 1-10 санвузол, площею 05,9кв.м.; 1-11 житлову кімнату, площею 12,7кв.м.; а також літ.«И» гаражу, площею 14,7кв.м. Спільна садиба сторін загалом розташована на земельній ділянці площею 558,0кв.м., з яких 221,0кв.м. належить [PERSON] на праві власності, а 337,0кв.м. знаходиться в користуванні [PERSON] Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У звязку з тим фактом, що правовідношення стосовно майнових прав [PERSON] щодо відповідної садиби та земельної ділянки дійсно виникли до набрання чинності діючим Цивільним кодексом України, але вже після набрання ним чинності не припинились, суд переконаний в обґрунтованості керуватись положеннями діючого на даний момент Цивільного кодексу України. Як передбачає ст. 377 ч.1 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Разом з тим, згідно ст. 120 ч.ч.1,2,4 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. З огляду на ті обставини, що на підставі згаданого раніше рішення суду від 05 жовтня 1960 року по цивільній справі №2-519/1960, [PERSON] набула право власності на відповідну ідеальну частку садиби, в силу наведених норм закону, вона набула також й право користування відповідною земельною ділянкою за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Як вказує ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В той же час, відповідно до ст. 319 ч.ч.1,2 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 381 ч.1 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У відповідності до положень ст. 383 ч.2 ЦК України, власник квартири може за своїм розсудом здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданої йому для використання як єдине ціле, за умови, що ці зміни не приведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку й не порушує санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. При цьому, слід зазначити, що в ЦК України, як й в інших актах цивільного законодавства відсутні норми права, які б чітко регулювали подібні за змістом правовідносини стосовно здійснення ремонтно-реконструкційних, будівельних заходів по саме садибам з метою задоволення відповідних побутових потреб. Як вказує ст. 8 ч.1 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані ЦК України, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини. Тобто, спираючись на вказані норми закону, так з огляду на той факт, що садиба з позицій законодавця розглядається як єдиний обєкт права власності, судом не встановлено порушень базового цивільного закону в діях [PERSON] стосовно виконання згаданих ремонтно-реконструкційних, будівельних робіт й обґрунтовано визнається право останньої на їх здійснення. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що немає підстав вважати за фактом реконструкцію ідеальної частки садиби під №16 по вулиці С.Перовської у місті Одесі самочинним будівництвом, оскільки в силу ст. 376 ч.1 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. З огляду на зазначення ст. 319 ч.6 ЦК України, держава не повинна втручатись у здійснення власником належного йому права власності. А як чітко наголошує ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів й вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зважаючи на відповідну вимогу позовної заяви [PERSON], судом не встановлена незаконність набуття особою майнових прав на вказане нерухоме майно, й в тому числі права користування відповідною земельною ділянкою. Разом з тим, судом не отримано будь-яких відомостей стосовно наявності правових підстав для невизнання права власності особи з боку відповідачів на згадувані приміщення. Разом з тим, згідно ст. 356 ч.1 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. На підставі ст. 358 ч.ч.1,2,3 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. При цьому, відповідно до ст. 361 ч.1 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. А на підставі ст. 364 ч.1 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. В той же час, в силу ст. 367 ч.ч.1,2 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Таким чином, з огляду на викладене, зважаючи на технічну характеристику відповідної садиби, задовольняючи позови, суд вбачає можливим поділити вказане спільне майно із присвоєнням ідеальній частці [PERSON] самостійної поштової адреси. При цьому, згідно ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Згідно п.10 Додатку 1 до п.2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна являються рішення судів, третейських судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Як чітко встановлює п.3.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і предявленим правовстановлювальним документам. Забороняється тлумачення прав реєстратором або самостійне внесення ним змін до відомостей про заявлені права власності. За викладених обставин, задовольняючи дані позови, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обовязковій державній реєстрації та являється безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстру прав власності на нерухоме майно з боку повноважних осіб КП «ОМБТІ та РОН».

Outcome: approved