Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позов вмотивований тим, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] являвся батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЛ за № 263149, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ за № 338125. 21 листопада 2000 року [PERSON] посвідчив заповіт у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 6490, згідно якого спадкодавець заповів усе своє майно синам - [PERSON] та [PERSON] кожному в рівним частках. Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житло від 24.02.1994 року виданого виконкомом Вінницької міської ради згідно рішення від 24.02.1994 року за № 150 власниками квартири [ADDRESS] були [PERSON] (дружина) 1/2 частки та [PERSON] 1/2 частка. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частку вищезгаданої квартири, спадкоємицею першої черги була також [PERSON], однак враховуючи наявність заповіту вона успадкувала лише обов'язкову частку у спадщині, а саме 1/12 частку та оформила її, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою 06.02.2012 року за реєстровим № 4-114, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.02.2012 року. Таким чином, частка [PERSON] становить 7/12 часток квартири. Дана частка [PERSON] була подарована [PERSON] на підставі договору дарування від 05.04.2012 року. Після смерті [PERSON] по заповіту відкрилась спадщина на: 5/12 частку квартири [ADDRESS] (Червоноармійська) в м. Вінниці, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право приватної власності на житло від 24.02.1994 року виданого виконкомом Вінницької міської ради згідно рішення від 24.02.1994 року за № 150. Частки: [PERSON] - 7/12, частка спадкодавця 5/12. У зв'язку зі смертю [PERSON], позивачі звернулись з заявою про прийняття спадщини та 23.07.2009 року Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу № 47488791 ( номер у нотаріуса 837) - спадкодавець - [PERSON]. Однак при звернення до державного нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва на спадщину, - державним нотаріусом [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 квітня 2016 року за № 1124/02-31, у зв'язку з тим, що спадкоємці не надали нотаріусу відповідні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Дані правовстановлюючі документи у спадкоємців відсутні, а при їх пошуку встановити їх місцезнаходження не представилось можливим. Наведене змусило позивачів звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги по позову підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в ній та просив суд позовну заяву задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні у вирішенні даного спору поклалась на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ч. 5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно свідоцтва про народження серії ЯЛ за № 263149 [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії 1-АМ за № 338125 [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. 21 листопада 2000 року [PERSON] посвідчив заповіт у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 6490, згідно якого спадкодавець заповів усе своє майно синам - [PERSON] та [PERSON] кожному в рівним частках. Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житло від 24.02.1994 року виданого виконкомом Вінницької міської ради згідно рішення від 24.02.1994 року за № 150 власниками квартири [ADDRESS] були [PERSON] (дружина) 1/2 частки та [PERSON] 1/2 частка. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частку вищезгаданої квартири, спадкоємицею першої черги була також [PERSON], однак враховуючи наявність заповіту вона успадкувала лише обов'язкову частку у спадщині, а саме 1/12 частку та оформила її, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою 06.02.2012 року за реєстровим № 4-114, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.02.2012 року. Таким чином, частка [PERSON] становить 7/12 часток квартири. Дана частка [PERSON] була подарована [PERSON] на підставі договору дарування від 05.04.2012 року. Після смерті [PERSON] по заповіту відкрилась спадщина на: 5/12 частку квартири [ADDRESS] (Червоноармійська) в м. Вінниці, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право приватної власності на житло від 24.02.1994 року виданого виконкомом Вінницької міської ради згідно рішення від 24.02.1994 року за № 150. Частки: [PERSON] - 7/12, частка спадкодавця 5/12. Однак при звернення до державного нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва на спадщину, - державним нотаріусом [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 квітня 2016 року за № 1124/02-31, у зв'язку з тим, що спадкоємці не надали нотаріусу відповідні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. З врахуванням наведеного, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню, оскільки правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] (Червоноармійська) в м. Вінниці у спадкоємців відсутні та їх місцезнаходження встановити неможливо, в результаті чого позивачі позбавлені можливості оформити право власності на вказану квартиру та скористатись своїм законним правом на спадок після смерті батька. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно яких суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом задоволення даного позову На підставі викладеного,

Outcome: approved