Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

в позові вказано, що 02/10/1995 позивач придбав квартиру [ADDRESS] . Продавцями квартири були [PERSON] , [PERSON] , які діяли від власного імені та від імені дітей [PERSON] , [PERSON] за розпорядженням Івано-Франківської міської ради народних депутатів від 28/09/1995. Договір купівлі-продажу зареєстровано позивачем в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації. В лютому 2020 позивач звернувся за дозволом на проведення реконструкції квартири під індивідуальний будинок та 14/02/2020 йому повідомлено, що квартира обтяжена за відповідним записом. Арешт на квартиру накладений через два роки після її продажу позивачу у зв?язку зі спорами продавця, на час придбання квартири не було жодних обтяжень квартири, обтяження речових прав позивача є порушенням його відповідного права. Тому позивач просив суд скасувати арешт спірної квартири і виключити запис з реєстру про такий арешт. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, після перерви подали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач та третя особа не прибули в судове засідання. Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Отже правові наслідки не прибуття в судове засіданні сторін та їх уповноважених представників покладено повністю на відповідні сторони. Судом встановлено наступні обставини. 06/03/2020 Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомив позивача про те, що згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна арешт за реєстраційним номером 6555469 на квартиру [ADDRESS] накладений ухвалою Народного суду від 28/03/1997. Підстав для самостійного скасування арешту органом державної виконавчої служби немає, тому позивач зобов?язаний подати відповідне судове рішення про це. 02/10/1995 укладено договір купівлі-продажу за яким [PERSON] , [PERSON] , які діяли від власного імені та від імені дітей [PERSON] , [PERSON] за розпорядженням Івано-Франківської міської ради народних депутатів від 28/09/1995 продали спірну квартиру позивачу. 14/02/2020 позивачу повідомлено, що квартира обтяжена за відповідним записом. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна №199634500 відповідачем за ухвалою Народного суду від 28/03/1997 накладено арешт на спірну квартиру. Відповідно до ухвали від 28/03/1997 накладено арешт на спірну квартиру в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 7529,24 гривень з метою забезпечення позову. Відповідно до обліково-статистичної картки на цивільну справу №21836 позовна заява повернута позивачеві. Отже договір купівлі-продажу про придбання позивачем квартири укладено 02/10/1995. Арешт на спірну квартиру накладено 28/03/1997. Таким чином в цивільній справі, в якій позивача не зазначено в якості будь-якої сторони чи третьої особи, накладено арешт на квартиру позивача, після її продажу стороною відповідного спору позивачу через сімнадцять місяців від дати продажу. В ст. 316 ЦК України вказано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В ст. 317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 6 ст. 319 ЦК України держава не втручається у здійснення власником права власності. Отже арешт на майно позивача накладено без жодної правової підстави. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Таким чином вирішення спору щодо зняття арешту з майна здійснюється саме у формі позовного провадження, за правилом виключної підсудності компетенція на розгляд спору належить виключно даному суду. В ч. 4 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже негативні наслідки не виконання третьою особою та її представником обов?язку щодо спростування обставин, які мають значення для справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідну третю особу. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача та заінтересовану третю особу. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином на відповідача і третю особу на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved