Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

В серпні 2015р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання спільної дитини сторін: [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини від усіх видів заробітку /доходу/ відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 29 липня 2015р. і до повноліття дитини; - рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць допустити до негайного виконання; - стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі ? частини від усіх видів заробітку /доходу/ відповідача, починаючи стягнення з 29 липня 2015р. до поліпшення фізичного стану дитини та виходу позивачки на роботу. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2008р., який було розірвано за рішенням суду; [INFO]. у них народився - син: [PERSON], який проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні, оскільки дитина часто хворіє і потребує догляду, позивачка позбавлена можливості влаштуватись на роботу. В свою чергу, відповідач, який проживає окремо та відмовляється надавати допомогу на утримання їх спільної дитини, а тому позивачка вимушена була звернутися до суду про примусове стягнення з відповідача аліментів, як на своє утримання так і на утримання дитини. В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити. Відповідач позов визнав частково, зазначаючи, що погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2008р., який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014р. В шлюбі у сторін, [INFO]. народився син [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що позивачка разом з сином - [PERSON] проживає окремо від відповідача при цьому позивачка ніде не працює. За змістом ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частинами 2 - 4 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи те, що стороною позивача не надано доказів того, що спільна дитина сторін потребує постійного догляду, у зв'язку з чим позивачка позбавлена можливості влаштуватись на роботу, а також беручи до уваги положення ч. 3 ст. 84 СК України, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час. Позивачка пред'являючи позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилалась на те, що відповідач участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на його утримання не надає та не приймає участі у додаткових витратах на дитину, при цьому відповідачу відомо, що дитина таку допомогу потребує. Судом достовірно встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини - [PERSON], [INFO], яку дитина потребує. З матеріалів справи не вбачається, що з відповідача здійснюються інші стягнення за виконавчими документами, а тому суд дійшов висновку, про задоволення позову, в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дитини і стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільної дитини, аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку/доходу/ щомісячно, починаючи з дати подання позову, згідно відомостей ТОВ «Нова пошта» - 03 серпня 2015р. до повноліття дитини. Суд вважає, що за своїм матеріальним станом відповідач спроможний сплачувати щомісяця суму аліментів, визначену судом, при цьому суд врахував і матеріальний стан матері дитини - позивачки по справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243,6 грн. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial