Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

В провадженні суду перебувала цивільна справа [PERSON] до [PERSON], треті особа Дніпропетровська міська рада, Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про зміну ідеальних часток та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивачем було зазначено, що її дядькові [PERSON] належало на праві власності 65/100 частин домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Паризької комуни, 26-а. Відповідачу [PERSON] належить 49/100 частин зазначеного вище домоволодіння на підставі договору дарування від 08.06.2015, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1288. Даний договір зареєстровано в Державнім реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 9948223. Зазначену частину домоволодіння він придбав у [PERSON], якій ця частина домоволодіння належала на підставі свідоцтва про право власності за законом від 27.08.2014, після смерті [PERSON]. В 1990 році техніком Дніпропетровського МЕТІ було складено акт ідеальних часток між співвласниками вище зазначеного домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Паризької комуни, 26-а, згідно якому частка домоволодіння дядька позивача [PERSON] стала дорівнювати 65/100 замість 51/100, а частка [PERSON] стала дорівнювати 35/100, замість 49/100. Після отримання зазначеного акту МБТІ [PERSON] отримав в Виконкомі Жовтневої районної ради народних депутатів свідоцтво про право власності на житловий будинок та перереєстрував його у встановленому законом порядку. [PERSON] не перереєстрував свою частку домоволодіння, залишивши свої правовстановлюючі документи та частку без змін, а саме 49/100. 20 квітня 2001 року [PERSON] помер, все своє майно, відповідно до умов заповіту, він залишив позивачу у справі. Однак оформити спадщину належним чином позивач до теперішнього часу не може у звязку із тим, що колишніми власними частки не були переоформлені у встановленому законом порядку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, просила його задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи Дніпропетровської міської ради залишила вирішення спору на розсуд суду. Від представника нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи в їх відсутності. Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] належало на праві власності 65/100 частин домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Паризької комуни, 26-а. (а.с. 8). Відповідачу [PERSON] належить 49/100 частин зазначеного вище домоволодіння на підставі договору дарування від 08.06.2015, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1288. Даний договір зареєстровано в Державнім реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 9948223. Зазначену частину домоволодіння він придбав у [PERSON], якій ця частина домоволодіння належала на підставі свідоцтва про право власності за законом від 27.08.2014, після смерті [PERSON] (а.с. 19-20). Відповідно до технічного паспорту, виконаному інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] ( кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 31829 від 26.03.2013) від 21.09.2015, домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Паризької комуни, 26-а, що розташоване на земельній ділянці площею 366 кв.м. складається з житлового будинку літ. Б-1, загальною площею 97,5 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м., та надвірні побудови : сараї літ. В, Г, Д- цеглов., шлакобетон, погріб під літ. В цегловий, спорудження №1-5,7,9,1. 21.09.2015 інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON]О.( кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 001829 від 26.03.2013) було складено акт про зміну розміру часток у домоволодінні за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Паризької комуни, 26-а, де зазначено, що [PERSON] належить 49/100частин домоволодіння, що складається з квартири №1 житлового будинку літ. Б-1, загальною площею 54,1кв.м., житловою 14,1кв.м., сараю літ. Г,В, погріб під літ. В цегловий, у загальному користуванні споруди № 1-5,7,9,1; [PERSON] (померлому) належало 51/100 частина домоволодіння, що складається з квартири №2 житлового будинку літ. Б-1, загальною площею 43,4 кв.м., житловою 19,7 кв.м. ,сарай літ. Д, у загальному користуванні споруди № 1- 5, 7, 9, 1. 20 квітня 2001 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 377552, виданим Виконкомом Вишнівської селищної ради Пятихатського району Дніпропетровської області 20.04.2001року згідно до актового запису № 26 (а.с.14). Після його смерті відкрилася спадщина, що складалася з зазначеної вище частини домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Паризької комуни, 26-а яка належала [PERSON] на праві власності. За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якому все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, він заповів [PERSON]. Даний заповіт складено 05 березня 1990 року і посвідчено державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром № 5-1750 (а.с.13). У зазначений законом строк позивач звернувся до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] У звязку з тим, що спадщина відкрилася у 2001 році, то у відповідності до п. 4 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України 2003 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 548 ЦК України ( в редакції 1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, у відповідності до зазначених норм права, з моменту відкриття спадщини вона належить, спадкоємцеві, що прийняв спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву. У жовтні 2015 року позивач звернувся до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на його імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Однак, нотаріус, надав і Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де зазначив, що видати свідоцтво про право на спадщину за світом неможливо у звязку з тим, що не надано документу про перереєстрацію права власності на домоволодіння згідно до часток співвласників домоволодіння, вказавши на необхідність звернутися до суду для встановлення часток між співвласниками домоволодіння (а.с.18). У відповідності до п.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, право на нерухоме майно , що виникло до набрання чинності цього Закону, визнається дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації , передбаченої цим законом, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ст. 119 ЦК України ( в редакції 1963року) підставою для зміни часток у спільній власності на жилий будинок могло бути лише рішення учасником спільної власності за свій рахунок корисної площі будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної в установленому законом порядку. У відповідності до ч. 3 ст. 357 ЦК України ( в редакції 2003 року), співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Що стосується вимог позивача в частині визнання за ним право власності, суд вважає, що з даного питання позивач, враховуючи наявність в нього заповіту та відсутність спору з цього приводу, звернутися до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право власності за законом. Судові витрати розподілити відповідно вимог ст.88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial