Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

В серпні 2015р. позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: - в рахунок погашення заборгованості в сумі 485829,23 грн. з яких: тіло кредиту - 452518,06 грн.; відсотки - 33311,17 грн. за кредитним договором кредиту № 2621/1107/88-158 від 12 листопада 2007р. (далі по тексту - кредитний договір) звернути стягнення на предмет іпотеки з відповідача, а саме: квартиру [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіним М.Г., 19 березня 2003р. за р.№ 919. Предмет іпотеки має загальну площу - 54,0 кв.м., житлову площу - 37,1 кв.м. і складається з двох житлових кімнат, які знаходяться у придатному для житла стані, шляхом визнання права власності на нього за позивачем. - визнати за позивачем право власності на зазначену вище квартиру. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12 листопада 2007р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк», яке змінило своє найменування на ПАТ «Сведбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 65000,0 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 12 листопада 2007р. по 11 листопада 2017р. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки № 2621/1107/88-158-2-1 від 12 листопада 2007р. (далі по тексту - договір іпотеки) передав в іпотеку нерухоме майно: зазначену вище квартиру. 25 травня 2012р. згідно договору купівлі-продажу прав вимоги продавець ПАТ «Сведбанк» продав (відступив) покупцю ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами, договорами іпотеки, серед яких і кредитний договір та договір іпотеки з відповідачем, тобто відбулась заміна кредитора та іпотекодержателя. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує станом на 28 липня 2015р. наявна заборгованість у розмірі 485829,23 грн. В досудовому порядку відповідач відмовляється задовольнити вимоги кредитора, заборгованість не погашає, зобов'язання свої за кредитним договором надалі не виконує, в позасудовий спосіб звернути стягнення на предмет іпотеки позивач немає можливості, а тому позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, в подальшому сторона позивача клопотала про розгляд справи у відсутність свого представника. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Свого представника до суду не направив, клопотав перед судом про призначення судової експертизи, з метою визначення вартості предмету іпотеки, оскільки не погоджувався з вартістю предмету іпотеки, який було здійснено стороною позивача, але відмовився здійснити попередню оплату вартості судової експертизи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 12 листопада 2007р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк», яке змінило своє найменування на ПАТ «Сведбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 65000,0 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 12 листопада 2007р. по 11 листопада 2017р. Згідно п. 3.1., 3.2. кредитного договору, позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом, щомісяця, через касу банку згідно з Додатку №1, що є невід'ємною частиною договору. Проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. Також, 12 листопада 2007р. між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк», в забезпечення виконання зобов'язань відповідача перед банком по кредитному договору на суму кредитних коштів 65000,0 дол. США строком до 11 листопада 2017р. включно, укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач передав в іпотеку квартиру [ADDRESS]. 25 травня 2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого продавець ПАТ «Сведбанк» продав (відступив) покупцю ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами, договорами іпотеки, в тому числі і по кредитному договору, договору іпотеки з відповідачем, тобто відбулась заміна кредитора та іпотекодержателя. Оскільки відповідач за позовом, умови кредитного договору належним чином не виконує, утворилася заборгованість, яка станом на 28 липня 2015р. складає 485829,23 грн. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що позивач 07 серпня 2015р. з метою погашення заборгованості за кредитним договором надіслав відповідачці іпотечне повідомлення з вимогою про виконання в продовж 30 днів після одержання повідомлення, яке відповідачка одержала. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 11 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у тому числі, якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню. Іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів). Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу). Аналіз положень ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). Аналогічні положення, щодо способів захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора сторони передбачили в п. 12 договору іпотеки. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», беручи до уваги правові позиції висловлені Верховним Судом України в постанові від 02 листопада 2016р. у справі № 6-2457цс16, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed