Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

В провадженні Покровського районного суду Дніпропетровської області перебуває вищевказана цивільна справа, в обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що між КП «Дніпроводоканал» та [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг згідно рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20.04.1995 р. про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкритий особистий рахунок. Позивач вказав, що відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг. Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , якій відкритий особовий рахунок № [NUMBER] станом на 31.12.2020 р. складає 36100 грн. 43 коп. Інфляційне збільшення суми боргу складає 5232 грн. 04 коп. (п`ять тисяч двісті тридцять дві гривні 04 коп.). Сума 3% річних складає 812 грн. 29 коп. (вісімсот дванадцять гривень 29 коп.).Загальна заборгованість відповідача перед КП «Дніпроводоканал» складає 42144 грн. 76 коп. (сорок дві тисячі сто сорок чотири гривні 76 коп.), в тому числі: - сума основного боргу - 36100 грн. 43 коп. ; - інфляційне збільшення суми боргу складає 5232 грн. 04 коп. ; - розмір 3% річних 812 грн. 29 коп. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явилась надала суду заяву, в якій з позовом не згодна, оскільки не являється власником житла по [ADDRESS] . Договір з комунальним підприємством «Дніпроводоканал» не укладала. Позовні вимоги не визнає. Ознайомившись із матеріалами цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. В судовому засіданні встановлено, що позивачем за адресою квартири [ADDRESS] надаються житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення. При цьому на ім`я відповідача оформленого особовий рахунок № [NUMBER] , за яким обліковується заборгованість з оплати вищевказаних комунальних послуг станом на 31.12.2020 року складає 36100 грн. 43 коп. Крім того, позивачем нараховано на суму заборгованості на підставі ст.625 ч.2 ЦК України також інфляційні втрати в розмірі 5332,04 гривень та 3% річних в розмірі 812,29 гривень. Дані обставини підтверджуються довідкою про розрахунок заборгованості, розрахунком заборгованості (а.с.2-5). Разом з тим встановлено, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг за вищевказаною адресою із зобов`язанням відповідача здійснювати їх оплату. Також, згідно матеріалів справи, нерухоме майно: квартира, за адресою: [ADDRESS] згідно витягу від 24.06.2011 року належить [PERSON] ( іпн [NUMBER] ), тобто третій особі, доказів іншого до суду позивачем не надано. Крім того, відповідно до матеріалів справи відповідач не значиться за даною адресою. Останнім місцем її реєстрації вказано: [ADDRESS] . Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року (регулює спірні правовідносини сторін до 01 травня 2019 року), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року (регулює спірні правовідносини сторін з 01 травня 2019 року), Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 (далі Правила). Так, відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права. Положеннями ст.11 ЦК України передбачено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є акти цивільного законодавства, акти органів державної влади, акти органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IVвід 24 червня 2004 року житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач житлово-комунальних послуг (далі споживач) індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Виконавець комунальної послуги суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Положеннями ст.1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» визначено, споживач питної води юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення питних фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб. Статтею 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» кінцевий споживач комунальної послуги (далі споживач) особа, яка здійснює кінцеве споживання комунальної послуги для власних потреб та є стороною договору про надання відповідної комунальної послуги як споживач (або є співвласником багатоквартирного будинку, об`єднання співвласників або управитель якого уклали відповідний договір про надання комунальної послуги в інтересах співвласників) згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Нормою ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IVвід 24 червня 2004року визначено розподіл житлово-комунальних послуг залежно від їх функціонального призначення. Зокрема, до житлово-комунальних послуг віднесено окрім іншого комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно ст. 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» на підставі договору. Нормою ст.8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги. Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24червня 2004року відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Аналогічна норма міститься в ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року. Положеннями ст.22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» встановлений обов`язок споживачів питної води своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. За змістом ст. ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленими порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Також за змістом ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IVвід 24 червня 2004року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а також у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Аналогічна норма щодо обов`язку своєчасної оплати споживачем житлово-комунальних послуг закріплена п. 7 Правил. Необхідність додержання вимог зазначених Правил встановлена ст.179 ЖК України. Нормами ст.ст.525, 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову. Так, відповідно до змісту наведених вище положень законодавства та усталеної судової практики з вирішення спорів про стягнення заборгованості за надані та не оплачені житлово-комунальні послуги підставою для виникнення у споживача житлово-комунальних послуг обов`язку зі сплати їх вартості є в першу чергу наявність між таким споживачем та постачальником послуг або іншим уповноваженим учасником цих правовідносин договору про надання відповідних послуг (ст.ст.19, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, ст.ст.12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Разом з тим, споживачі зобов`язані своєчасно і в повному обсязі оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Останній висновок прямо закріплено і в нормі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року. За таких обставин, за відсутності укладеного між сторонами письмового договору з надання житлово-комунальних послуг, а також відсутності доказів належності відповідачу нерухомого майна на праві власності, що згідно ст. 322 ЦК України вже само по собі зобов`язувало б власника оплачувати житлово-комунальні послуги, які є необхідними для утримання такого нерухомого майна, обов`язковому доведенню перед судом позивачем підлягає факт користування відповідачем, як споживачем, відповідними житлово-комунальними послугами без здійснення їх оплати. Наведена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, правовими висновками Верховного Суду у постанові від 16 грудня 2020 року по справі №761/32712/17, а також правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 20 вересня 2018 року по справі №751/3840/15-ц, від 07 липня 2020 року по справі №712/8916/17. Стосовно спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то в ході її розгляду судом встановлено відсутність між сторонами оформлених письмовим договором відносин у сфері житлово-комунальних послуг щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] , а також відсутність в матеріалах справи доказів належності відповідачу на праві власності зазначеної квартири та користування нею. Відтак, позивачем не надано, а судом не встановлено будь-яких належних та достатніх доказів на підтвердження факту проживання відповідача за адресою, за якою позивачем надаються житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення та обліковується борг, який позивач просить стягнути з відповідача, а отже і доказів споживання відповідачем таких послуг. Та обставина, що на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок, за яким надаються послуги з водопостачання та водовідведення та обліковується борг, сама по собі та з огляду на наведене вище не є достатнім доказом та самостійною підставою для стягнення з відповідача нарахованої заборгованості. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог, а отже і про необхідність відмови у задоволенні позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: dismissed