Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

В серпні 2015р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та з урахуванням уточненої редакції просив суд: зобов'язати відповідача видати належні позивачу грошові кошти у розмірі 16247,58 грн., що складається із: 13595,48 грн. - сума внесеного вкладу; 2652,1 грн. - нарахованих процентів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08 серпня 2013р. між сторонами було укладено Договір - заяву № 10283/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті (далі по тексту - договір), відповідно до якого, позивач на строк з 08 серпня 2013р. по 13 серпня 2014р. вніс 600,0 дол. США, з процентною ставкою 9,6 % річних. В січні 2014р. позивач поповнив вклад на 23,0 дол. США. З квітня 2014р. банк в односторонньому порядку без попередження припинив обслуговування позивача, після неодноразових звернень останнього про проведення обслуговування, йому було відмовлено. При цьому, відповідач продовжував користуватись грошовими коштами позивача, а тому, на думку позивача, договір вважається пролонгованим. 03 березня 2015р. позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладу та всіх нарахованих процентів, однак, дана вимога виконана не була, у зв'язку із чим позивач вимушений був звертатись до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, з урахуванням поданої уточненої редакції, просив суд його задовольнити. Представник відповідача, в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначаючи про відсутність правових підстав для його задоволення зважаючи на мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», крім того, зазначив про невірний розрахунок суми коштів, які належать позивачу за даним договором. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, і не оспорювалося сторонами 08 серпня 2013р. між сторонами було укладено договір, відповідно до п. 1.1 якого позивач на строк з 08 серпня 2013р. по 13 серпня 2014р. вніс 600,0 дол. США, з процентною ставкою 9,6 % річних. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч. 1 ст. 1060 ЦК України). Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Пунктом 1) ч. 5 цієї ст. 36 визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Судом було встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 р. № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким з 18 вересня 2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і з урахуванням того, що на час ухвалення рішення по справі у відповідача діє тимчасова адміністрація, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладу, враховуючи вимоги ст. ст. 34, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Outcome: dismissed