Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 8 200 грн., а на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 11 037 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 травня 2013 року [PERSON] було сплачено відповідачці грошові кошти в сумі 8 200 грн. , що становило 1/2 частину узгодженої вартості житлового будинку [ADDRESS]. Іншу половину грошових коштів в розмірі 8 200 грн. [PERSON] зобов»язалась сплатити відповідачці після оформлення житлового будинку. Вказаний житловий будинок придбавався для [PERSON] та його сім»ї. Житловий будинок перебував у занедбаному стані, а тому зі згоди відповідачки [PERSON] провів в житловому будинку поточний ремонт, витративши грошові кошти в розмірі 11037 грн. В подальшому відповідачка відмовилася продавати житловий будинок, а тому грошові кошти в розмірі 8 200 грн., які є авансом, підлягають поверненню. З відповідачки, з урахуванням приписів ст. 1158, 1160 ЦК України, підлягають стягненню і грошові кошти в сумі 11 037 грн., які були витрачені на проведення поточного ремонту. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2016 року позовні вимоги задоволені. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що розгляд справи було проведено у її відсутність, але судову повістку вона отримала несвоєчасно, чим позбавлено її права на залучення адвоката. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що розписка про отримання грошових коштів була нею написана 17 травня 2013 року, а право власності на житловий будинок вона набула лише 23 липня 2015 року, тобто на час написання розписки у неї не було повноважень щодо розпорядження нерухомим майном, а тому відсутній факт невиконання зобов»язання. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що договір купівлі-продажу житлового будинку між нею та [PERSON] у встановленій законодавством формі укладений не був, а тому сума 8 200 грн. не є авансом, який підлягає поверненню. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані приписи ст.ст. 1158 - 1160ЦК України, оскільки відсутні докази наявності загрози невигідних для неї майнових наслідків; поточний ремонт в будинку проведений без її згоди та з метою проживання саме позивачів у вказаному будинку; позивачі не повідомляли її про проведення ремонтних робіт. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 04 листопада 2015 року встановлено, що [PERSON] без відповідних правових підстав проживав в житловому будинку по [ADDRESS]. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що [PERSON] не набула права власності на житловий будинок, а право членів її сім»ї на проживання в будинку є похідним від права власності [PERSON] на житловий будинок. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 03 липня 2015 року, яке набрало законної сили 15 липня 2015 року, за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], визнано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS]. 17 травня 2013 року дана розписка, відповідно до якої [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 8200 грн. за будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; іншу частину коштів у розмірі 8200 грн. [PERSON] зобов'язувалась передати після оформлення будинку Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 04 листопада 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково: виселено [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Постановляючи вказане рішення, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] без відповідних правових підстав проживають в житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 8 200 грн, договір купівлі-продажу житлового будинку між ними укладений не був, а тому вказана сума є авансом, який підлягає поверненню; [PERSON] проведені ремонтні роботи в житловому будинку, який позивачі мали намір придбати у відповідачки, а тому, з урахуванням приписів ч.3 ст. 390 ЦК України, з відповідачки на користь [PERSON] слід стягнути вартість проведеного ремонту у розмірі 11 037 грн. Проте, з таким висновком суду частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] без відповідних правових підстав проживав в житловому будинку по [ADDRESS]. На дані правовідносини не поширюються приписи ч. 4 ст. 390 ЦК України; проведення поточного ремонту житлового будинку є поліпшенням майна, а не необхідними витратами на утримання такого майна. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що мала місце загроза невигідних для відповідачки майнових наслідків, що поточний ремонт в будинку відповідачки проведений з її згодт та в майнових інтересах останньої, а тому до даних правовідносин не застосовуються приписи ст. 1158-1160 ЦК України. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 11 037 грн. слід скасувати та відмовити у задоволенні цих позовних вимог. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 8 200 грн. узгоджується з приписами законодавства та матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги про те, що розписка про отримання грошових коштів була нею написана 17 травня 2013 року, а право власності на житловий будинок вона набула лише 23 липня 2015 року, тобто на час написання розписки у неї не було повноважень щодо розпорядження нерухомим майном, а тому відсутній факт невиконання зобов»язання, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки за приписами ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто спадкове майно належало відповідачці з [INFO]. Доводи апеляційної скарги про те, що договір купівлі-продажу житлового будинку між нею та [PERSON] у встановленій законодавством формі укладений не був, а тому сума 8 200 грн. не є авансом, який підлягає поверненню, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні правових норм, а тому висновок суду першої інстанції в цій частині не спростовують. З урахуванням приписів ст.. 88 ЦПК України з відповідачки на користь [PERSON] не підлягають стягненню витрати, понесені останнім на проведення експертизи, в розмірі 3456 грн. При зверненні до суду з позовом [PERSON], як одним із позивачів, сплачений в повному обсязі судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. З урахуванням розміру задоволених позовних вимог, з відповідачки на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 103 грн. 84 коп. ( 19237 грн. / 243 грн. 60 коп. = 8200 грн. /Х. Х = 103 грн. 84 коп.). При зверненні з апеляційною скаргою відповідачка мала сплатити судовий збір в сумі 267 грн. 96 коп. ( 243 грн. 60 коп. Х 110%). З урахуванням розміру задоволених позовних вимог, з [PERSON] на користь відповідачки слід стягнути у відшкодування судових витрат за апеляційний розгляд справи 153 грн. 74 коп. (19237 грн. / 267 грн. 96 коп. = 11 037 грн. /Х. Х = 153 грн. 74 коп.).

Outcome: partial