Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в якій вказував, що з 25 грудня 2003 року по 31 грудня 2013 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на його повному матеріальному забезпеченні. [PERSON] постійної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Враховуючи те, що відповідачка має змогу та зобовязана надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього, а тому позивач просив суд стягувати з [PERSON] на свою користь кошти (аліменти) в розмірі 1/4 частини її доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 серпня 2015 року і до повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримав у повному обсязі. Уточнив, що відповідачка частково надає допомогу на утримання дитини, проте вказана допомога не має систематичного характеру. Додатково пояснив, що він отримує прибуток від здійснення підприємницької діяльності, жодних інших доходів, зокрема соціальну допомогу на сина (який має незадовільний стан здоров'я) не отримує. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Додатково пояснила, що вона має незадовільний стан здоровя, проте працює, отримує щомісячний дохід у вигляді заробітної плати, утримує непрацездатну матір, аліменти на користь інших осіб не сплачує. Заслухавши пояснення позивача, відповідачки, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання позову відповідачкою не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на його матеріальному забезпеченні. [PERSON] частково надає матеріальну допомогу на утримання дитини, проте ця допомога не має систематичного характеру. В той же час згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ст.183 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними в грошовій або натуральній формі, а в разі недосягнення між ними згоди - за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дітей присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні тощо (ч. 1 ст.182 СК України). За такого, з врахуванням встановлених обставин та думки сторін з приводу позову, суд дійшов висновку, що відповідачка може сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина у визнаному нею розмірі - 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення починається з дати пред'явлення позову та закінчується з досягненням дитиною повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України з відповідачки також підлягають стягненню на користь бюджету 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved