Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

В позові йдеться, про те що згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 07.07.1995 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак у 2002 році відповідач [PERSON] залишив помешкання, виїхавши в невідомому напрямку і по теперішній час місце його перебування невідоме. Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 21.11.2005 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім з 2000 року. Домовленість між співвласниками щодо визначення часток не укладалась, рішення суду з цього приводу не виносилось. На даний час між співвласниками виникла необхідність визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру рівними частками по 1/4 кожному. Позивачі в судовому засіданні позов підтримали та підтвердили обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні не з'явився, згідно рішення від 21.11.2005 року Великоберезнянським районним судом [PERSON], 1966 року визнано безвісно відсутнім з 2000 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що факти, викладені в позовній заяві знайшли своє повне підтвердження, а тому позов підлягає задоволенню. З свідоцтва про право власності на житло вбачається, що представництвом фонду державного майна України у Великоберезнянському районі Закарпатської області 05.06.1995 року було посвідчено квартира [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], загальною площею 52,6 кв., м. З копій паспортів громадянина України серій [NUMBER], [NUMBER] від 19.09.2001 та 26.11.1997 [PERSON] та [PERSON], та [PERSON] серії [NUMBER] від 03.12.2009 вбачається, що їх місце реєстрації [ADDRESS]. З копії рішення Великоберезнянського райроннного суду від 21.11.2005 року вбачається, що відповідач по даній справі [PERSON], 1966 року народження, уродженець с. Кальник Мукачівського району був визнаним безвісно відсутнім з 2000 року. Згідно ч. 1 ст.355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст. 368 ЦК України, передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення /встановлення/ розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що оскільки квартира [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності сторін: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], частка кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівною /тобто по 1/4 частці кожному/, позов не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved