Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

В провадженні Веселівського районного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок, відповідно до якого: 15 березня 2003 року позивачка придбала у [PERSON] житловий будинок № 26, який розташований за адресою: 72206, Запорізька область, Веселівський район, с. Єлизаветівка, вул. Степова (до перейменування вул. Дзержинського). На момент відчуження, вказаний житловий будинок, на підставі свідоцтва про право приватної власності на житло від 16 липня 1996 року № б/н, належав [PERSON] та [PERSON] (померла 24.02.1998 року). Цього ж дня, позивачкою було передано власнику встановлену за домовленістю вартість, а саме 13\~000 (тринадцять тисяч) грн. 00 коп., останній у звязку із повною оплатою вартості передав позивачці ключі від будинку та забезпечив повний доступ до нього. Договір купівлі-продажу було укладено в усній формі, факт передачі коштів зафіксовано у розписці від 15.03.2003 року № б/н. Наступне оформлення у встановленій формі та реєстрація в органах БТІ не проводилася. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР, який діяв на час укладення, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Під час укладення Договору у звязку із погіршенням стану здоровя продавця та відсутності в позивача додаткових коштів, сторонами не було дотримано встановлену чинним, на той час, законодавством форму, що робить не чинним договір купівлі-продажу укладений між нами. У звязку із вказаними недоліками Договору, провести переоформлення та реєстрацію права власності у встановленому чинним законодавством порядку не представляється можливим, що в свою чергу позбавляє можливості розпорядитися належним позивачці майном. На сьогоднішній день, захист права власності, шляхом визнання вказаного договору дійсним, чи зобовязання власника вчинити дії, не принесе бажаного результату (виникнення права власності повязується з моментом реєстрації договору, яким проводиться відчуження, а не з моментом його нотаріального посвідчення, ст. 227 ЦК УРСР, крім того власники майна померли, спадщина не прийнята відсутні спадкоємці), тому позивачка вважає за необхідне звернутися до суду із позовом про визнання власності за набувальною давністю. З початку січня 2007 року позивачка заселилася до житлового будинку № 26, який розташований за адресою: 72206, Запорізька область, Веселівський район, с. Єлизаветівка, вул. Степова (до перейменування вул. Дзержинського) та мешкає в ньому разом зі своєю сімєю до сьогоднішнього дня. Факт відкритого володіння вказаним будинком, підтверджується довідкою Виконавчого комітету Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області від 15.09.2017 року № 2582, договорами на поставку електроенергії та водопостачання. Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні позову наполягає, просить суд визнати за [PERSON], [INFO], право власності на житловий будинок № 26, який розташований за адресою: 72206, Запорізька область, Веселівський район, с. Єлизветівка, вул. Степова (вул. Дзержинського). Судові витрати залишити за позивачкою. Позивачка просить суд визнати за нею [PERSON], [INFO], право власності на житловий будинок № 26, який розташований за адресою: 72206, Запорізька область, Веселівський район, с. Єлизветівка, вул. Степова (вул. Дзержинського). Судові витрати залишити за нею. Представник відповідача надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, з урахуванням того, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він мешкає в одному селі з позивачкою та є її сусідом і вона дійсно придбала зазначений будинок у померлого [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є односельчанкою позивачки і остання дійсно придбала будинок у померлого [PERSON], якого доглядала до його смерті. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає на одній вулиці з позивачкою. [PERSON] дійсно доглядала старенького дідуся- Щербатого [PERSON], а потім придбала у нього зазначений будинок. Заслухавши думки сторін, прийнявши до уваги покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд відмічає наступне: 15 березня 2003 року позивачка придбала у [PERSON] житловий будинок № 26, який розташований за адресою: 72206, Запорізька область, Веселівський район, с. Єлизаветівка, вул. Степова (до перейменування вул. Дзержинського). На момент відчуження, вказаний житловий на підставі свідоцтва про право приватної власності на житло від 16 липня 1996 року № б/н, належав [PERSON] та [PERSON] (померла 24.02.1998 року). Цього ж дня, позивачкою було передано власнику встановлену за домовленістю вартість, а саме 13\~000 (тринадцять тисяч) грн. 00 коп., останній у звязку із повною оплатою вартості передав позивачці ключі від будинку та забезпечив повний доступ до нього. Договір купівлі-продажу було укладено в усній формі, факт передачі коштів зафіксовано у розписці від 15.03.2003 року № б/н. Наступне оформлення у встановленій формі та реєстрація в органах БТІ не проводилася. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР, який діяв на час укладення, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Під час укладення Договору у звязку із погіршенням стану здоровя продавця та відсутності в позивача додаткових коштів, сторонами не було дотримано встановлену чинним, на той час, законодавством форму, що робить не чинним договір купівлі-продажу укладений між нами. У звязку із вказаними недоліками Договору, провести переоформлення та реєстрацію права власності у встановленому чинним законодавством порядку не представляється можливим, що в свою чергу позбавляє можливості розпорядитися належним позивачці майном. На сьогоднішній день, захист права власності, шляхом визнання вказаного договору дійсним, чи зобовязання власника вчинити дії, не принесе бажаного результату (виникнення права власності повязується з моментом реєстрації договору, яким проводиться відчуження, а не з моментом його нотаріального посвідчення, ст. 227 ЦК УРСР, крім того власники майна померли, спадщина не прийнята відсутні спадкоємці), тому позивачка вважає за необхідне звернутися до суду із позовом про визнання власності за набувальною давністю. З початку січня 2007 року позивачка заселилася до житлового будинку № 26, який розташований за адресою: 72206, Запорізька область, Веселівський район, с. Єлизаветівка, вул. Степова (до перейменування вул. Дзержинського) та мешкає в ньому разом зі своєю сімєю до сьогоднішнього дня. Факт відкритого володіння вказаним будинком, підтверджується довідкою Виконавчого комітету Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області від 15.09.2017 року № 2582, договорами на поставку електроенергії та водопостачання. Відповідно до ст. 15 ЦК, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в судовому порядку у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Визнання права судом відповідно до ст. 16 ЦК України є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності 01 січня 2004 року, тому норма ст. 344 даного Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 01 січня 2001 року. Отже, враховуючи що позивачка добросовісно (сплатила встановлену власником вартість) заволоділа будинком № 26, який розташований за адресою: 72206, Запорізька область, Веселівський район, с. Єлизветівка, вул. Степова (до перейменування вул. Дзержинського) та використовує понад десять років вона має право на визнання права власності за набувальною давністю. До складу домоволодіння відповідно до технічного паспорту входять: житловий будинок з прибудовами, три сараї, гараж, огорожа та водопровід. Загальна вартість спірного майна відповідно висновку субєкта оціночної діяльності [PERSON] становить 59 000 грн. 00 коп. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. 16 липня 2003 року в с. Єлизаветівка, Веселівського району Запорізької області, помер [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.07.2003 року серії 1-ЖС № 253113, запис № 134 в книзі реєстрації смертей. На сьогоднішній день дана спадщина у встановленому порядку не прийнята та не визнана відумерлою. Враховуючи факт відсутності інших спадкоємців за законом відповідачем у даній справі має бути орган місцевого самоврядування на території якого розташоване спірне майно, а саме Веселівська селищна рада Веселівського району Запорізької області. На підставі викладеного та ст. ст. 55, 124 Конституції України, у відповідності із ст. ст. 15, 16, 344 ЦК України,

Outcome: approved