Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод Оріон» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 234 285, 62 гривень. На обґрунтування позову [PERSON] посилається на ту обставину, що рішенням суду з відповідача на її користь стягнено нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 62005, 91 гривень. Відповідач заробітну плату виплатив з затримкою на в 457 днів, а відтак позивачка має право на грошову компенсацію, суму котрої розрахувала за правилами ст.. 117 КЗпП України. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав й просить задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив за безпідставністю, просить в задоволенні позову відмовити з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення та дослідивши докази судом встановлено наступні обставини. Отже, в червні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до АТ Тернопільський радіозавод Оріон про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. На обґрунтування позову послалася на те що 17 травня 2016 між нею та АТ Тернопільський радіозавод Оріон було укладено строковий трудовий договір про виконання обов`язків корпоративного секретаря. Строк дії договору пролонговувався відповідними додатковими угодами, 23 квітня 2019 року її було звільнено з вищезазначеної посади за власним бажанням. Станом на березень 2019 року відповідач заборгував їй заробітну плату в розмірі 144 390, 16 гривень, а тому [PERSON] просила стягнути означену суму з відповідача. 26.12.2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі № 607/14493/19 винесене рішення, яким позов [PERSON] частково задоволено й стягнено з АТ Тернопільський радіозавод Оріон заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати на загальну суму 120 479, 79 гривень. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ ТРЗ Оріон звернулося з апеляційною скаргою до Тернопільського апеляційного суду. 23.11.2020 року Тернопільським апеляційним судом винесено постанову, якою ухвалене нове рішення, котрим позов [PERSON] задоволено частково, стягнено з АТ ТРЗ Оріон нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 62005, 91 гривень. В задоволенні решти вимог відмовлено. АТ ТРЗ Оріон не погодилося з означеним рішенням апеляційного суду, й звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду 02.02.2021 року було відкрите провадження, а 09.09.2021 року постанову Тернопільського апеляційного суду залишено в силі. Поряд з цим, присуджена постановою Тернопільського апеляційного суду сума невиплаченої заробітної плати, була примусово стягнена з АТ ТРЗ Оріон 19.02.2021 року шляхом перерахування коштів з казначейського рахунку, що перебуває у користуванні виконавчої служби. Позивачка нарахувала до стягнення 234 285, 62 гривень за затримку розрахунку, в порядку ст.. 117 КЗпП України, за 457 днів з дати звільнення 23.04.2019 року до дати перерахування коштів з казначейського рахунку, що перебуває у користуванні виконавчої служби 19.02.2021 року. Згідно ст.. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відтак Суд наголошує, що відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення розрахунку з боку роботодавця. 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц, в якій відступила від попередньої позиції Верховного Суду України. Вирішуючи спір, ВП ВС дійшла висновку, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. ВП ВС зазначила, що такі критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин. ВП ВС також зазначила, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом. (!) Суд відзначає, що, як зазначено вище, позову [PERSON] до АТ ТРЗ Оріон про стягнення компенсаційної суми в порядку ст.. 117 КЗпП України, передував спір щодо суми розміру належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, і вищезазначено, що постановою Тернопільського апеляційного суду, котра набрала сили з дати проголошення 23.11.2020 року, остаточно вирішено спір щодо стягуваної суми - 62 005, 91 гривень, а відтак саме з цієї дати слід вести облік днів затримки розрахунку. При цьому Судом не встановлено вини роботодавця за невиплату належних [PERSON] сум при звільненні з 23.04.2019 року, оскільки сума до сплати була невизначеною. Водночас саме проблемою відповідача Суд вважає невиконання рішення Тернопільського апеляційного суду, й, незважаючи на оскарження в касаційному порядку, презюмує провину роботодавця за негайну невиплату [PERSON] присудженої постановою Тернопільського апеляційного суду суми, оскільки в разі оскарження, постанова суду апеляційної інстанції в цивільній справі набирає законної сили з дня її прийняття (ст.. 384 ЦПК України). Постанову Тернопільського апеляційного суду від 23.11.2020 року було виконано 19.02.2021 року шляхом перерахування коштів з казначейського рахунку, що перебуває у користуванні виконавчої служби, а відтак позивачка справедливо має право на компенсацію від відповідача заробітку за час затримки розрахунку за період з 23.11.2020 року по 19.02.2021 року за 62 робочі дні, що становить, виходячи за середньоденного заробітку за останні два місці роботи перед звільненням позивачки 460, 46 гривень за день (згідно довідки АТ ТРЗ Оріон від 03.06.2021 року, арк. справи 73), 28 548, 52 гривень.

Outcome: partial