Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала зазначена цивільна справа. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2016 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру від 03.08.2016 року № 130-к «Про звільнення з роботи» [PERSON] з посади лікаря дерматовенеролога Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру. Зобовязано Вінницький обласний клінічного шкірно-венерологічного диспансер поновити [PERSON] на попередній посаді лікаря дерматовенеролога Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру з 03.08.2016 року. Стягнуто з Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.08.2016 року по день поновлення на роботі на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», а також на користь держави судовий збір в розмірі 1378 гривень. Рішення в частині поновлення [PERSON] на попередній посаді лікаря дерматовенеролога Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру з 03.08.2016 року, а також в частині стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за 1 місяць допущено до негайного виконання. В іншій частині позову відмовлено. За апеляційною скаргою на зазначене рішення представника Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру справа направлена на розгляд до Апеляційного суду Вінницької області. Ухвалою судді судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області Денишенко Т.О. від 19.12.2016 року зазначена справа повернута до суду першої інстанції для її належного дооформлення підставами якого є: не зазначення в рішенні суду, конкретного розміру стягуваних коштів, що призвело до невиконання вимог п.4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, -не вирішено питання розподілу судових витрат відповідно до ст.. 88 ЦПК України і безпідставно не стягнуто з позивача в дохід держави судовий збір по оплаті позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру від 28.04.2016 року № 43 і із врахуванням зазначеного судді слід пересвідчитись щодо правильності стягнення з відповідача судового збору в дохід держави. Розглянувши зауваження які зазначені в ухвалі судді апеляційного суду Вінницької області від 19.12.2016 року, заслухавши з цього приводу пояснення представників сторін суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення може, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи за власною ініціативою ухвалити додаткове рішення, якщо суд вирішивши питання про право не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст.. 297 ЦПК України ці самі дії суддя зобовязаний вчиняти при поверненні справи до суду першої інстанції для належного її оформлення і ухвалення додаткового рішення. Вирішуючи питання про визначення точної суми стягуваних на користь поновленої на роботі [PERSON] за весь період вимушеного прогулу з 04.08.2016 року по 23.11.2016 року і за 1 місяць до негайної оплати суд враховує лист ВССУ від 27.09.2012 року № 10-1389/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права» відповідно до якого згідно з пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. По зазначеній справі відповідно до довідки про доходи Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру [PERSON] одержала за: Червень 2016 р. - 947,94 гривень 21 день Липень 2016р. 892,47 гривень 21 день Сума за два місяці - 1840,41 гривень 42 дні Середній заробіток 1840,41/42=43,8193 гривень Середньомісячне число робочих днів 21 день. За час вимушеного прогулу позивача було 78 робочих днів. Тому за час вимушеного прогулу підлягає до оплати 43,81 грн.х78= 3\~417,91 гривень, а за 1 місяць в розмірі 920 гривень. Поскільки позивач при зверненні до суду не оплатила судовим збором вимогу про визнання незаконним та скасування наказу ВОКШВД від 28.04.2016 року № 43 в розмірі 551,20 гривень ці кошти стягуються з позивача в дохід держави і відшкодуванню не підлягають в звязку з відмовою в задоволенні позову в цій частині. В звязку з визначенням по справі конкретного розміру стягуваних коштів з відповідача на користь держави в сумі 3\~417,91 гривень 1,5 відсотка ціни позову відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складає 52 гривень, але поскільки розмір судового збору відносно юридичної особи складає не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, яка на час розгляду справи складає 1378 гривень, необхідності в перерахунку стягнення з відповідача судового збору в дохід держави немає. Враховуючи наведене,

Outcome: approved