Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

В серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк». В обґрунтування позову зазначив, що 29 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0301/0508/71-095, згідно з яким банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 70\~000,00 доларів США з розрахунку 11,90% річних за користування кредитом на строк до 20.05.2038 року. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях. Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобовязань позивач набув права вимоги по даному кредитному договору. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором іпотекодавець [PERSON] на підставі договору іпотеки № 0301/0508/71-095-Z-1 від 29.05.2008 року передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру під № 4, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, буд.28. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 29.05.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Предмет іпотеки має загальну площу 43,3 кв.м., житлову площу 20,3 кв.м. і складається з: 1- кухня, 2,3 житлові кімнати, 4- підсобне приміщення, І балкон в придатному для життя стані. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань за договором. Станом на 15.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 1 786 913,09 грн., з яких: - тіло кредиту 1440849,94 грн., - відсотки 269938,97 грн., - пеня 71530,54 грн., - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 267,53 грн., - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 4326,11 грн. В рахунок виконання основного зобовязання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36,37 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням викладеного, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0301/0508/71-095 від 29.05.2008 року у розмірі 1 786 913,09 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 4, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, буд.28. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 29.05.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі правочинів за № 2926621. Предмет іпотеки має загальну площу 43,3 кв.м., житлову площу 20,3 кв.м. і складається з: 1- кухня, 2,3 житлові кімнати, 4- підсобне приміщення, І балкон в придатному для життя стані. Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ 34047020) право власності на квартиру № 4, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, буд.28. Відповідач надав суду письмові заперечення на позов, в яких позовні вимоги не визнав та зазначив, що 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з підпунктом 1 пункту 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Тому у суду відсутні правові підстави задовольнити позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки під час дії мораторію. Також зазначає, що згідно з Законом України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобовязаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. До позовної заяви не додано звіту субєкту оціночної діяльності. З урахуванням зазначеного просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність. Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 29 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0301/0508/71-095, згідно з яким банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 70\~000,00 доларів США з розрахунку 11,90% річних за користування кредитом на строк до 20.05.2038 року. Відповідно до п.3.1 договору сторонами визначено графік погашення кредиту. Крім того, відповідно до п.8.1 договору, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. 16 вересня 2009 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] укладено договір № 1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 0301/0508/71-095 від 29.05.2008 року. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором іпотекодавець [PERSON] на підставі договору іпотеки № 0301/0508/71-095-Z-1 від 29.05.2008 року передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру під № 4, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, буд.28. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 29.05.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Предмет іпотеки має загальну площу 43,3 кв.м., житлову площу 20,3 кв.м. і складається з: 1- кухня, 2,3 житлові кімнати, 4- підсобне приміщення, І балкон в придатному для життя стані. В подальшому, 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях.. Відповідно до витягу з Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25 травня 2012 року, предметом купівлі-продажу, серед іншого є кредитний договір № 0301/0508/71-095 від 29.05.2008 року, боржник [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Встановлено, що відповідач неналежно виконував взяті на себе зобовязання, в результаті чого станом на 15.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 1 786 913,09 грн., з яких: - тіло кредиту 1440849,94 грн., - відсотки 269938,97 грн., - пеня 71530,54 грн., - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 267,53 грн., - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 4326,11 грн. Розмір заборгованості підтверджується довідкою про стан заборгованості від 15.07.2015 року. Доказів того, що заборгованість за кредитним договором відповідачем була погашена, суду не надано. 22 липня 2015 року позивач направив відповідачу лист-вимогу, в якому повідомив, що у відповідача виникла прострочена заборгованість за кредитним договором, та про можливість звернення стягнення на передане в іпотеку майно. Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Згідно з ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобовязаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні відомості про вартість предмета іпотеки, яка була б встановлена за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності. Слід також зазначити, що в судовому засіданні, яке відбулося 19.09.2016 року, позивач заявив клопотання про відкладення розгляду справи для проведення оцінки вартості предмета іпотеки, вказане клопотання було задоволено судом. Однак відповідні докази щодо вартості предмета іпотеки позивачем надані не були. Згідно з ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з правовими\~\~висновками, викладеним Верховним Судом України\~\~у постановах від 13 травня 2015 року (справа № 6-63цс15),\~\~ від 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15), від 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс 15), від\~\~08 червня 2016 р. (6-1239 цс),\~\~від 05 жовтня 2016 р. (№ 6-1582цс16), які в силу ст.360-7 ЦПК України\~\~мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні судами таких норм права, відповідно до\~\~ положень частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова продажна ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, позивач не надав належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема, щодо вартості предмета іпотеки, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed