Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на автомобіль легковий універсал «Тойота Рав 4» 2010 року випуску державний номер [NUMBER] та уточнений зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання спільним сумісним майном подружжя автомобіль легковий універсал «Тойота Рав 4», 2010 року випуску державний номер [NUMBER] , розподіл спільного майна в порядку поділу спільного майна подружжя шляхом виділення у власність [PERSON] автомобіль легковий універсал «Тойота Рав 4» 2010 року випуску державний номер [NUMBER] , стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 185850,00 грн. грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля легковий універсал «Тойота Рав 4», припинення права власності [PERSON] на зазначений автомобіль. Позивач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги мотивував тим, що з 29.09.2012р. перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] . У період шлюбу 25.10.2013р. був придбаний автомобіль «Тойота Рав 4» легковий універсал 2010 року випуску державний номер [NUMBER] за грошові кошти, які належали йому особисто, та зареєстрований на [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя шлюб розірваний, після чого виник спір стосовного зазначеного автомобіля. Позивач просив визнати за ним право особистої приватної власності на спірний автомобіль та понесені витрати. Уточнена зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] вмотивована тим, що з 22.09.2012р. до 08.09.2018р. сторони перебували у шлюбі. У період шлюбу за рахунок трудових та грошових затрат обох сторін був придбаний автомобіль «Тойота Рав 4» 2010 року випуску державний номер [NUMBER] та транспортний засіб зареєстрований за [PERSON] . У зв`язку із розірванням шлюбу і відсутності взаємопорозуміння сторони не можуть досягти згоди щодо користування спільним автомобілем. Відповідач забрав у [PERSON] зазначений автомобіль та особисто ним користується. Добровільно [PERSON] не бажає вирішити спірні питання щодо автомобіля, тому [PERSON] просила визнати автомобіль «Тойота [PERSON] 4» 2010 року випуску державний номер [NUMBER] спільним сумісним майном сторін (подружжя) та визнати за нею право власності на зазначеним автомобіль в цілому з виплатою [PERSON] Ѕ частини автомобіля у розмірі 185850,00 грн. вартості автомобіля. Від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому вона зазначає, що [PERSON] подарував їй на день народження у присутності свідків автомобіль « [PERSON] 4» 2010 року випуску державний номер [NUMBER] за усним договором дарування та вона набула правомірно право власності на автомобіль. В лютому 2018р. [PERSON] забрав у неї автомобіль, що вимусило її звернутися до поліції щодо незаконного заволодіння її автомобілем та відкрите кримінальне провадження із зазначених фактів. Позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні. Від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якому він зазначає, що зустрічний позов не визнає повністю та просить відмовити в його задоволенні,обґрунтовуючи тим, що спірний автомобіль не дарував та відповідного договору у письмовій формі з [PERSON] не укладав, та після реєстрації автомобіля, продовжував ним користуватися, та вважав недопустимими доказами посилання сторони на покази свідків як на підтвердження укладення усного договору дарування автомобіля. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.01.2019р. у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 07.06.2019 р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області за клопотанням представника позивача витребування докази. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.07.2019р. прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання спільним сумісним майном подружжя автомобіль та поділ майна та вказаний зустрічний позов об`єднано з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на автомобіль. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20.09.2019 р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення зустрічного позову та наполягали на задоволення первісного позову. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні просили задовольнити зустрічний позов, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що про подарунок автомобіля [PERSON] стало відомо від її учня [PERSON] у 2014 році, проте за чиї кошти придбаний був автомобіль не знає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що у 2006 році позичила грошові кошти у [PERSON] у розмірі 50\~000,00 доларів США та на вимогу останнього у 2012 році повернула 30000,00 доларів США та у 2013 році повернула 20000,00 доларів США для придбання автомобіля «Тойота Рав». Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, \~заслухавши пояснення допитаних в судовому засіданні свідків, дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ч.ч.1,2,3,4\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлені наступні обставини. Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що з 29.09.2012 року до 28.09.2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] легковий універсал «Тойота Рав 4» державний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] , з правом користування [PERSON] . Згідно із договором безвідсоткової позики між фізичними особами від 07.09.2006 року та розписки від 07.09.2006року, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 50\~000,00 доларів США на строк повернення за вимогою позикодавця. За змістом розписки від 25.07.2012р. [PERSON] повернула [PERSON] частину позики у розмірі 30\~000,00 доларів США. Відповідно до розписки від 12.09.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] у рахунок погашення позики 20\~000,00 доларів США. Згідно довідки ПП «Укрпалетсистем» автомобіль «Тойтоа Рав 4» 2010 року випуску був придбаний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2013р. Відповідно до довідки ФОП [PERSON] за №3 від 24.04.201р., з жовтня 2013 року до лютого 2018 року [PERSON] купував автозапчастини та витратні матеріали для обслуговування автомобіля «Тойота Рав4» 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] на загальну суму 53\~505,00 грн. Згідно з довідкою ФОП [PERSON] від 17.05.2019р., яка надана [PERSON] , витрати на технічне обслуговування автомобіля «Тойота Рав4» 2010 року випуску державний номер [NUMBER] на станції технічного обслуговування «Авто-Віраж» з 15.11.2013р. по 01.12.2017р. склали 13600,00 грн. Відповідно до довідки ТОВ «НПКИ АЗОВБІС» від 29.10.2019р. за № 5 дохід [PERSON] за період з 01.01.2012р. до 31.12.2013 року склав 49\~869,37 грн. За змістом довідок ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет» дохід [PERSON] за 2012 рік та 2013 рік склав 84\~955,91 грн. Відповідно до довідки ТОВ «НПКИ АЗОВБІС» від 28.10.2019р. за № 4 дохід [PERSON] за період з 02.07.2012р. до 31.12.2013 року склав 31301,08 грн. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.\~60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета набуття майна. Норма\~ст. 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча за час шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1568-цс16. Посилання відповідачки на те, що автомобіль їй був подарований за усним договором та це підтверджується показами свідка [PERSON] , суд не приймає до уваги, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом с. 319 ЦК України власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Аналізуючи зазначені\~норми цивільного\~кодексу суд\~приходить висновку,\~що при\~укладенні договору\~ дарування\~право власника\~ переходить\~від дарувальника\~до обдарованого\~одночасно з\~передачею \~речі або\~документів,\~які підтверджують\~право власності\~на річ,\~інших документів,\~які підтверджують\~приналежність до\~предмету договору,\~тому,\~враховуючи обставини\~справи,\~ відчуження\~автомобіля відповідачці\~не відбулось,\~а виключно\~була проведена\~реєстрація транспортного\~засобу за\~нею. Тому посилання сторони про проведення державної реєстрації автомобіля за [PERSON] не підтверджує виконання вимог сторонами ст. 719 ЦК України. Крім того,\~за змістом\~ст.\~208\~ЦК України\~у письмовій\~формі належить\~вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 719 ЦК України договір дарування\~рухомих речей,\~які мають\~особливу цінність,\~укладається у\~письмовій формі.\~Передання такої\~речі за\~усним договором\~є правомірним,\~якщо суд\~не встановить,\~що обдаровуваний\~заволодів нею\~незаконно. . Посилання відповідачки на те, що передання речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно, не може бути прийнято судом, оскільки обставини укладення договору дарування транспортного засобу [PERSON] не знайшли свого підтвердження. Доводи відповідача та його представника про те, що покази свідка [PERSON] підтверджують укладання угоди дарування автомобіля позивачем відповідачці, судом не приймаються, виходячи з наступного. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Також,\~згідно з\~ч.1\~ст.\~218\~ЦК України\~недодержання сторонами\~письмової форми\~правочину,\~яка встановлена\~законом,\~не має\~наслідком його\~недійсність,\~крім випадків,\~встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до п. 12 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК ( 435-15 )\~тощо. Необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК ( 435-15 ) не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). \~\~\~Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач надав переконливі докази, які спростовують придбання автомобіля внаслідок спільних трудових чи грошових витрат сторін (подружжя), оскільки грошові кошти, за які був куплений автомобіль «Тойота Рав 4», у 17.09.2006 році були позивачем надані у борг [PERSON] до укладення шлюбу та повернуті [PERSON] частинами 25.07.2012р, 12.09.2013р. під час перебування останнього у шлюбі, зазначені обставини були підтверджені її показами, наданими в якості свідка, та письмовими розписками про отримання грошових коштів та їх повернення. Крім того, аналізуючи довідки про доходи [PERSON] та [PERSON] , які отримали останні з дати реєстрації шлюбу до дати придбання автомобіля, тобто за 11 місяців спільного проживання, суд дійшов висновку, що з урахуванням фінансових витрат сторін для підтримання побуту сім`ї, про недостатність розміру доходів подружжя для накопичення грошових коштів для придбання автомобіля «Тойота Рав4» 2010 року випуску. Тому саме особисті грошові кошти [PERSON] , які йому були повернуті [PERSON] відповідно до боргових розписок, стали джерелом придбання автомобіля «Тойота Рав 4», та зазначене рухоме майно є особистою приватною власністю [PERSON] . Відповідачка доводи позивача не спростувала, не навела обставини, які б спростовували посилання позивача, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд вважає зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання спільним сумісним майном подружжя автомобіль легковий універсал «Тойота Рав 4», розподіл спільного майна в порядку поділу спільного майна подружжя шляхом виділення у власність [PERSON] автомобіль легковий універсал «Тойота Рав 4», стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 185850,00 грн. грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля легковий універсал «Тойота Рав 4», припинення права власності [PERSON] на зазначений автомобіль безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлені наступні обставини. Відповідно до записів трудової книжки [PERSON] з 02.07.2012р. до 09.02.2018р. працювала на посаді менеджера в ТОВ «НПКИ «АзовБІС». За змістом звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 296, виконаного оцінювачем [PERSON] 16.07.2019р., ринкова вартість автомобіля легковий універсал «Тойота Рав 4» 2010 року випуску державний номер [NUMBER] складає 371700,00 грн. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 18.05.2017р. батьками [PERSON] [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] Відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно майна [PERSON] та [PERSON] , Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] не примаються судом до уваги, оскільки останні не стосуються предмета спору. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи зміст наданих письмових доказів, суд дійшов висновку, що позивачем за зустрічним позовом та його представником не надані суду достатніх доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки розмір доходів, які були отриманні позивачкою у вигляді заробітної плати у період часу з моменту реєстрації шлюбу до придбання спірного автомобіля, що склав 11 місяців, з урахуванням вартості двох річного автомобіля на момент придбання, не підтверджує того, спірний автомобіль придбавався за спільні кошти подружжя. Доводи відповідача за зустрічним позовом відносно того, що джерелом набуття спірного автомобіля були його особисті кошти, а тому це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності та є його особистою приватною власністю за особисті кошти якого воно придбане, стороною не спростовані. Звіт про оцінку майна від 16.07.2019 року, що був наданий відповідачем, не може бути прийнятий до уваги судом, оскільки був складений суб`єктом оціночної діяльності, а не експертом та не є доказом відповідно до вимог\~ст.76 ЦПК України. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про виділення в порядку поділу у власність [PERSON] автомобіль «Тойота Рав4», то суд вважає, що вони є безпідставними, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що вимога позивача у зустрічному позові щодо визнання за відповідачем права власності на автомобіль свідчить про звернення позивача до суду для захисту порушених прав та інтересів відповідача, суперечить ч. 1 ст. 4 ЦПК України, та позивачем не надані суду документи, які підтверджують повноваження представляти інтереси відповідача в межах заявленої вимоги. Також, позовні вимоги зустрічного позову щодо стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь [PERSON] у сумі 185850,00 грн. у якості компенсації вартості Ѕ автомобіля «Тойта Рав4» та припинення права власності за [PERSON] задоволенню не підлягають за безпідставністю. Відповідно ч.ч.1,2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, сторони просили вирішити питання про розподіл судових витрат, при цьому належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи підтверджено понесені витрати по сплаті судового збору, а також витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу в сумі 600,00 грн. Таким чином, судовий збір та витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу в сумі 600,00 грн. слід розподілити між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, зокрема з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 1640,00грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 600,00 грн. Таким чином, суд вважає, що вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи\~позивачем [PERSON] обґрунтовані обставини, на які він посилалася як на підстави своїх вимог, а тому враховуючи вищевикладене, та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає, що первісні позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню за недоведеністю. На підставі ст.ст. 57,60 СК України, ст..ст. 208,218,316,319,717, 719 ЦК України,

Outcome: approved