Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 06 травня 2009 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. 30 вересня 2015 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Проте, вказаним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2015 року не вирішено питання стосовно порядку та розміру виплати коштів на утримання малолітнього сина. Протягом останніх трьох років позивач неодноразово намагалася отримати кошти від відповідача на утримання сина, дзвонила, передавала смс-повідомлення, просила особисто, але все це результату не дало. Враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 19 років, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік», Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік», Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік», [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість зі сплати аліментів за період з 01 січня 2014 року по 01 липня 2016 року у загальному розмірі 34190 гривень. Крім цього, позивач зазначила, що [PERSON] знаходиться на її повному утриманні. Саме позивач займається вихованням дитини, надає належне навчання, забезпечує медичне обстеження та лікування сина, щомісячно здає кошти на витрати дитячого садочка, оплачує розваги дитини та забезпечує літній відпочинок. Загальна сума таких витрат становить 10880 гривень на місяць. Зважаючи на те, що [PERSON] добровільно матеріальної допомоги не надає та ухиляється від утримання дитини, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами досягнуто не було. Тому [PERSON] вважає, що з [PERSON] на її користь належить стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 5000 гривень щомісячно. До того ж малолітній [PERSON] потребує літнього оздоровлення, яке коштує близько 6000 гривень. Тому, з [PERSON] повинні стягуватись 3000 гривень один раз на рік в якості додаткових витрат на літній відпочинок та оздоровлення малолітнього сина. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Так, не заперечував проти задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON], проте вказав, що аліменти мають бути стягнуті у розмірі 25% від усіх доходів відповідача, оскільки останній має сталий дохід, а тому підстави для призначення аліментів у твердій грошовій сумі, відсутні. Крім цього, представник відповідача зазначив, що відповідач систематично та в добровільному порядку передавав грошові кошти [PERSON], а також за власний рахунок здійснює витрати на купівлю дитині одягу, взуття, іграшок, харчування, оплачує дитячий садок, розважальні заходи. Тобто відповідач і в минулому брав участь у витратах на дитину, тому відсутні підстави стягувати з нього аліменти за минулий час. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 06 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дана обставина підтверджуються копією свідоцтва про народження, виданого на ім'я [PERSON] (а.с.6). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.5). Сторони по справі проживають окремо. При цьому малолітній син [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Вказана обставина підтверджується актом від 30 травня 2016 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] (а.с.7). У відповідності до ч.1 ст.180, ч.3 ст.181 та ч.1 ст.182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, спосіб сплати аліментів залежить від того, чи має платник аліментів постійний або нерегулярний, мінливий дохід. З огляду на це, суд вважає допустимим примусово стягувати з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, позивач позбавлена можливості самостійно забезпечувати утримання малолітнього сина. Відомості про те, що [PERSON] має незадовільний стан здоров'я, в матеріалах цивільної справи відсутні, інші діти, непрацездатні дружина та батьки на його утриманні не перебувають. При цьому, як вбачається з довідки №25 від 11 жовтня 2016 року, виданої заступником начальника Управління - начальником відділу ДЗК Гук Є.М., [PERSON] з 19 липня 2016 року працює на посаді головного спеціаліста відділу державного земельного кадастру та виконує обов'язки начальника Управління. За час роботи йому було нараховано заробітну плату у розмірі 8631 гривень 66 копійок, а сума отриманого ним доходу становить 6862 гривень 16 копійок (а.с.22). Враховуючи викладене, розмір аліментів, які належить щомісячно стягувати з [PERSON] на утримання малолітнього сина повинен становити ? частину доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів забезпечить мінімальне утримання [PERSON] та не погіршить матеріальний стан платника аліментів. До такого висновку, суд приходить з тих міркувань, що підстави для стягнення з [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі, відсутні. Оскільки, відповідач працює та має стали дохід у вигляді заробітної плати. Водночас суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів за минулий час, а саме за період з 01 січня 2014 року по 01 липня 2016 року у розмірі 34190 гривень, з огляду на наступне. Згідно з ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, позивач та її представник не надали до суду доказів на підтвердження того, що [PERSON] зверталась до відповідача з вимогою про сплату аліментів на утримання малолітнього сина, а [PERSON] ухилявся від їх сплати. В матеріалах цивільної справи міститься виписка з банківської картки [PERSON], з якої вбачається, що до моменту пред'явлення позивачем позову до суду щодо стягнення з відповідача аліментів останній самостійно та добровільно перераховував грошові кошти на користь [PERSON] Так, 15 січня 2016 року перераховано 340 гривень, 16 січня 2016 року - 470 гривень, 07 лютого 2016 року - 2000 гривень, 10 лютого 2016 року - 250 гривень в якості оплати вартості дитячого садочка, 12 лютого 2016 року - 760 гривень, 20 лютого 2016 року - 500 гривень, 15 березня 2016 року - 500 гривень, 23 квітня 2016 року - 500 гривень, 08 травня 2016 року - 500 гривень (а.с.26-41). У зв'язку з цим, аліменти, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина мають стягуватись, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, а саме з 11 серпня 2016 року. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових ви-тратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно Згідно з вимогами ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Судом встановлено, що позивач та її представник не надали суду жодного доказу на підтвердження того, що в майбутньому будуть систематично витрачатись грошові кошти на оздоровлення малолітнього сина [PERSON] Саме тому вказані позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини є передчасними. З огляду на це суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині цих вимог відсутні. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України у разі, якщо сторона, на користь якої ухвалено рішення, не сплатила судові витрати, вони присуджуються судом з відповідача в дохід держави. При пред'явленні позову [PERSON] не сплатила судовий збір, оскільки вона звільнена від його сплати. Пред'явлений нею позов задоволений. Тому з [PERSON] належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial