Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

В позовній заяві позивачка зазначає, що 22 липня 1995 року з відповідачем по справі було укладено шлюб, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №71 і прожила фактично з ним до 1 травня 2012 року. Після чого припинили сімейні відносини і вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Від спільного шлюбу мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. 08 лютого 2001 року відповідачем із Вінницьким регіональним відділенням Фонду сприяння молодіжного житлового будівництва було укладено кредитну угоду №0502200100008 в інтересах сім'ї на будівництво квартири загальною площею 61,10 кв.м., за адресою: [ADDRESS] в сумі 49360 грн. 23березня 2001 року рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради за №95 було вирішено видати [PERSON] свідоцтво про право власності на двохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Видане свідоцтво про право власності на квартиру було зареєстроване в органах БТІ, тому відповідач набув права власності на вказану квартиру. 12 березня 2013 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області шлюб між ними було розірвано, після чого вона перейшла на своє дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідачем та його матір'ю 13 листопада 2012 р. без відповідного рішення суду про поділ спільного майна було самостійно вивезено з квартири: телевізор із кімнати, три подушки, стаціонарний телефон «Самсунг», модем для користування Інтернетом, холодильник із кухні, коврова доріжка із кухні, посуд, два чайника, набір каструль, холодильник із підвального приміщення та інші кухонні приналежності. Створення відповідачем нестерпних умов для спільного проживання, змусило її разом із двома дітьми, переїхати проживати до м. Вінниці, де на даний час винаймає квартиру для проживання. Добровільно поділити спільну квартиру відповідач не бажає, не допускає до квартири, змінює замки на вхідних дверях, чим перешкоджає їй з дітьми здійснювати вільний доступ до спільної квартири. Вважає, що дана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки частки майна дружини та чоловіка є рівними. Тому звертається до суду з даним позовом. 15.10.2014 року представник позивачки за довіреністю [PERSON] звернувся до суду із заявою про зміну позовних вимог та просив в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги в частині поділу гаража просив залишити без розгляду (а.с.191). 25.11.2014 року [PERSON] було подано заяву про збільшення позовних вимог в якій позивачка просила розподілити борги колишнього подружжя «[PERSON]» в розмірі по1/2 частині на [PERSON] та [PERSON] з часу набрання законної сили рішення Калинівського районного суду про розірвання шлюбу від 12.03.2013 року та по день припинення таких зобов'язань, згідно кредитних зобов'язань колишнього подружжя «[PERSON]» (а.с.203-204). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності, змінені позовні вимоги та заяву про збільшення позовних вимог підтримали, з мотивів наведених у заявах. Просили суд в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Провести розподіл боргу колишнього подружжя «[PERSON]», а саме: по 1/2 частині на [PERSON] та [PERSON], згідно кредитної угоди №0502200100008 від 18.02.2015 року, який становить 28462,10 грн., з часу набрання законної сили рішенням Калинівського районного суду Вінницької області про розірвання шлюбу від 12.03.2013 року, тобто з 22.03.2013 року та по день припинення таких зобов'язань - 31 грудня 2024 року, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3619 грн.82 коп. судових витрат по сплаті судового збору. Відповідач [PERSON] та його адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали. Суду пояснили, що розподіл спірної квартири між колишнім подружжям «[PERSON]» до повного розрахунку по кредиту є неможливим. Склад сім'ї в кредитній справі змінено на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12.03.2013 року про розірвання шлюбу з позивачкою, згідно якого сталися зміни в складі сім'ї позичальника. Таким чином по діючій Кредитній угоді зобов'язання на даний час залишаються за громадянином [PERSON] Тому просили в задоволенні позову відмовити в зв'язку з його безпідставністю. Представник Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» Степанюк Д.О., що діє на підставі довіреності проти позову заперечував. Суду пояснив, що Вінницьке регіональне управління Фонду є кредитором нерухомого майна (квартири [ADDRESS]). Розподіл майна (квартири) до повного виконання зобов'язань за Кредитною угодою № 0502200100008 від 08 лютого 2001 р., згідно якої молодій сім'ї в особі [PERSON] надано пільговий довготерміновий кредит на будівництво житла в сумі 49360 грн. неможливий. З метою захисту інтересів Держави, недопущення відчудження квартири до виконання зобов'язань за Кредитною угодою, що в разі відчуження квартири може призвести до неповернення до бюджету державних коштів та відповідно нанесення збитків Державі, Вінницьке регіональне управління Фонду вважає недопустимим розподіл спірної квартири між колишніми членами подружжя до повного розрахунку по кредиту нинішнім Позичальником, яким на сьогодні є громадянин [PERSON] Склад сім'ї в кредитній справі змінено на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12.03.2013 року про розірвання шлюбу з [PERSON] Таким чином по діючій Кредитній угоді зобов'язання на сьогодні залишаються за громадянином [PERSON] Розподіл цих зобов'язань між колишнім подружжям є неможливим. Після проведення всіх розрахунків за кредитними зобов'язаннями Вінницьке регіональне управління Фонду не заперечуватиме щодо розподілу майна (квартири [ADDRESS]). [PERSON] не є на сьогодні позичальником за пільговим довготерміновим державним кредитом і не може бути стороною за Кредитною угодою сім'ї [PERSON] зі складу якої вона вибула, розірвавши шлюб. За таких обставин, Вінницьке регіональне управління Фонду на сьогоднішній день не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Представник служби у справах дітей Калинівської райдержадміністрації Вінницької області Варчук В.В., що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи наявна заява в якій проти задоволення позову не заперечує та просить розглянути справу без його участі. Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі 22 липня 1995 року уклали шлюб, який було зареєструвано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №71 (а.с.68). Від спільного проживання у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про народження серія [NUMBER] від 06.06.1996 року та серія [NUMBER] від 05.08.2004 року (а.с.6). Рішенням Калинівського районного суду від 12.03.2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.5). Після розірвання шлюбу позивачку було іменовано дошлюбним прізвищем «[PERSON]». 08 лютого 2001 року відповідачем [PERSON] із Вінницьким регіональним відділенням Фонду сприяння молодіжного житлового будівництва було укладено кредитну угоду №0502200100008 в інтересах сім'ї на будівництво квартири загальною площею 61,10 кв.м., за адресою: [ADDRESS] у сумі 49360 грн.(а.с.19-20). 23 березня 2001 року рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради за №95 [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на двохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Видане свідоцтво про право власності на квартиру було зареєстроване в органах БТІ, тому відповідач набув права власності на вищевказану квартиру. 13.05.2002 року між відповідачем [PERSON] та Вінницьким регіональним відділенням Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву було укладено договір застави квартири під №4, що знаходиться у будинку під [ADDRESS] (а.с.38). 10.09.2001 року, 14.03.2003 року, 10.08.2004 року та 29.05.2014 року між Вінницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та [PERSON] були укладені зміни до кредитної угоди №0502200100008 від 08.02.2001 року (а.с.85, 87, 89, 194). Також встановлено, що частину кредиту подружжям сплачено під час їх спільного проживання у зареєстрованому шлюбі, а після припинення шлюбних відносин в березні 2013 року, залишки кредиту відповідач сплачує самостійно зі своїх особистих коштів. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка [PERSON] зазначає, що після розірвання шлюбу між нею та колишнім чоловіком [PERSON] виник спір стосовно її права на вказану квартиру та розміру частки в ній, тому окрім іншого просить визнати за нею право власності на1/2 ідеальної частки вказаного вище житлового приміщення. Тобто, предметом даного спору є майно, зокрема, квартира [ADDRESS], придбана сторонами в період подружнього життя, а не кошти, сплачені після припинення ведення спільного господарства. Згідно ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного із цивільного обороту. Під майном ч.1 ст.190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно положень ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Також ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частина 4 ст.65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Зазначені норми встановлюють, що дружина та чоловік, незалежно від припинення шлюбу мають рівні права і обов'язки щодо спільно нажитого майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Згідно з роз'ясненням, що міститься в п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Посилання представника Вінницького регіонального відділення Фонду сприяння молодіжного житлового будівництва в судовому засіданні на ту обставину, що розподіл квартири [ADDRESS], довготерміновий кредит на будівництво якої було надано молодій сім'ї в особі [PERSON] неможливий до повного виконання зобов'язань за кредитною угодою №0502200100008 від 08.02.2001 року, так як відчудження майна не передбачено, суд оцінює критично, оскільки право власності на спірну квартиру оформлено на відповідача [PERSON] та зареєстровано в органах БТІ. Тому твердження представника третьої особи про те, що право власності на квартиру виникне лише після повного погашення кредиту, не відповідає положенням ст.ст.334, 640 ЦК України та обставинам справи. Положення договору застави від 13.05.2002 року про те , що відчуження кварти, що є предметом цього договору не допускається, не означає, що в судовому порядку не можна поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. Таким чином, у результаті придбання подружжям квартири в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. При цьому юридично важливою обставиною є те, що кредит, що наданий державою на сім'ю, є кредитом саме для забезпечення молодих сімей житлом і в цьому разі згода органу, який від імені держави надав кредит, на покладання обов'язку його сплачувати й на іншого подружжя немає значення. Відповідно ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тобто при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї, тому підлягає задоволенню і вимога позивачки про розподіл боргів, а саме: по 1/2частині на [PERSON] та [PERSON], згідно кредитної угоди №0502200100008 від 18.02.2015 року, який становить 28462,10 грн. згідно довідки Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництві №1215 від 19.12.2014 року (а.с.212), з часу набрання законної сили рішенням Калинівського районного суду Вінницької області про розірвання шлюбу від 12.03.2013 року, тобто з 22.03.2013 року та по день припинення таких зобов'язань - 31 грудня 2024 року. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини у справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, враховуючи обставини справи та прийняте судом рішення, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 619 грн.82 коп. (а.с.205-207). На підставі викладеного,

Outcome: approved