Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

В серпні 2016 року Городнянська міська рада Чернігівської області звернулась в суд з позовом до [PERSON] та просить виселити відповідача та її членів сім'ї, а саме сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], із самоправно ними зайнятого житла за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги позивач мотивував тим, що спірний житловий будинок та господарчі споруди належать позивачу. При огляді даного домоволодіння виявлено, що відповідач разом зі своєю сім'єю самоправно зайняли будівлю і проживають, тому на підставі ст.116 ЖК України просив виселити дану сім'ю. Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2016 року задоволено позовні вимоги Городнянської міської ради до [PERSON] та [PERSON] про виселення із самоправно зайнятого житла. Виселено [PERSON], [PERSON], неповнолітнього [PERSON], [INFO], та неповнолітню [PERSON], [INFO], із самоправно зайнятого ними жилого приміщення - будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь Городнянської міської ради по 689 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору. Не погоджуючись з даним рішенням [PERSON] звернулась до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема зазначає, що позовну заяву було подано секретарем ради, в той час як повноваження секретаря не дають йому права представництва міської ради, тобто позов подано некомпетентною особою, шляхом перевищення службових повноважень. Також апелянт вважає, що судом було неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання про огляд речових доказів, а саме будинку [ADDRESS] площею 26 кв.м., куди пропонували переїхати відповідачу з дітьми органи влади, не врахувавши, що згідно акту обстеження від 2014 року дане житло з пічним опаленням, вода відсутня та дані житлові умови не відповідають жодним санітарно-гігієнічним та побутовим умовам. Крім того, апелянт вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, адже про те, що вона з дітьми проживає в даному будинку представники Городнянської міської ради дізналися 25 вересня 2012 року, дані факти підтвердили свідки в судовому засіданні. Апелянт зазначає також, що вона вселилась до спірного будинку за згодою її власника [PERSON], з якою в неї були дружні, родинні стосунки, що було підтверджено показами свідків. Фактично вона вселилась і проживала в даному будинку з липня 2012 року. [PERSON] зазначила, що вселилася в даний будинок ще за життя та усної згоди спадкоємиці за законом [PERSON], з якою також товаришувала з дитячих років, вони були як рідні сестри, відповідач забезпечувала [PERSON] необхідними продуктами, ліками, сплачувала всі необхідні платежі в т.ч. комунальні, зробила поточний ремонт будинку, вони спільно обробляли присадибну ділянку та вели домашнє господарство. Також апелянт за власні кошти здійснила поховання [PERSON] Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність рішення суду, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Задовольняючи позовні вимоги Городнянської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач [PERSON] та члени її сім'ї не мають правових підстав займати спірний будинок. Натомість, відповідач та її діти мають зареєстроване місце проживання в [ADDRESS], а отже мають право користування іншим житловим приміщенням. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON], як діти відповідача [PERSON], відповідно до положень ст.ст. 65, 156 ЖК УРСР також мають право на вселення та користування житловим приміщенням своєї матері без згоди інших осіб. Отже виселення відповідача та її неповнолітніх дітей не позбавляє їх права на житло. Обґрунтовуючи відмову у застосуванні наслідків спливу позовної давності, які відповідач просив рахувати з 25 вересня 2012 року, оскільки позивач знав та міг дізнатись про постійне місце проживання відповідача з дітьми в спірному будинку, суд першої інстанції зазначив, що право на звернення Городнянської міської ради до суду з відповідним позовом виникло лише після набрання рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2014 року законної сили та отримання позивачем у комунальну власність спірного будинку. З таким висновком не погоджується колегія суддів апеляційного суду. Суд першої інстанції встановив, що рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2014 року задоволено позов Городнянської міської ради та визнано спадщину на житловий будинок та господарчі споруди, що знаходиться за адресою [ADDRESS] що належав [PERSON], яка померла [INFO] року - відумерлою і передано у комунальну власність Городнянської міської ради Чернігівської області. Рішення суду набрало законної сили 24 березня 2014 року (а.с.10). 21 травня 2014 року реєстраційною службою Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області за Городнянською міською радою Чернігівської області було зареєстровано право власності на даний житловий будинок з господарчими спорудами, форма власності - комунальна, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21 травня 2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 травня 2014 року (а.с.8-9). Технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] виготовлений 28 квітня 2014 року Городнянським РГ БТІ на замовлення Городнянської міської ради Чернігівської області (а.с.6-7). Згідно акту обстеження від 16 серпня 2016 року комісія Городнянської міської ради Чернігівської області в присутності двох свідків в ході перевірки фактичного місця проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] встановила, що останні, а також [PERSON] проживають, але не зареєстровані в [ADDRESS] у будинку, який вони зайняли самовільно і будинок цей належить до комунальної власності міської ради за рішенням суду (а.с.11). З довідки Городнянської міської ради від 17 серпня 2016 року №03-22/417 встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.13 ). Звертаючись до суду з даним позовом, Городнянська РДА посилалась на ст.116 ЖК України, яка передбачає, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Тобто, позивачем мало бути доведено, що [PERSON] та її родина зайняли даний будинок самоправно, без належних підстав та поза волею власника житла зайняла житлове приміщення. Однак, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] проживала з дітьми у будинку [ADDRESS] з дозволу [PERSON] від 10 березня 2012 року (а.с.46), що передбачено ч.2 ст.156 ЖК України. Поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у суді першої інстанції підтверджено, що [PERSON] разом з родиною заселилась в спірне домоволодіння ще за життя [PERSON], вона доглядала за [PERSON], сплачувала за комунальні послуги, здійснила поточний ремонт будинку. Крім того, [PERSON], яка була спадкоємцем після смерті [PERSON], віддала [PERSON] документи на будинок. [PERSON] займалась похованням [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При поданні позовної заяви Городнянською міською радою Чернігівської області обрано невірний спосіб захисту, адже не вбачається, що [PERSON] разом з родиною заселились в спірний будинок самоправно. Суд першої інстанції дослідивши ці обставини, безпідставно не взяв їх до уваги та прийшов до помилкового висновку про задоволення позову. Зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки в даному випадку не йде мова про самоправне заселення до житлового будинку. Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та спростовуються представленими по справі доказами. Зважаючи на вищевикладене рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Одночасно судова колегія в силу ст.88 ЦПК України вважає, що з Городнянської міської ради Чернігівської області на користь [PERSON] слід стягнути сплачений нею при поданні апеляційної скарги судовий збір в сумі 1515 грн. 80 коп.

Outcome: approved