Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

в провадженні суду перебуває означений позов. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог обґрунтовані наступним. На підставі рішення XX сесії Новомосковської міської ради депутатів 24 скликання № 441 від 22 грудня 2004 року [PERSON] (дошлюбне прізвище - Тихонюк) [PERSON] надано в строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 0,1807 га, яка знаходиться по вул. 195 Стрілецької дивізії в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, в районі автовокзалу, що стверджується договором оренди земельної ділянки № 678 від 24 травня 2005 року. За замовленням позивача ТОВ «УкрІнвестПроект» виготовлено проектну документацію на будівництво торгового павільйону з майданчиком по продажу декоративних рослин, загальною площею 50,2 кв.м, основною 43,3 кв.м. На підставі рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 592 від 21 червня 2006 року [PERSON] надано дозвіл на встановлення торгового павільйону з майданчиком по продажу декоративних рослин по вул. 195 Стрілецької дивізії в м. Новомосковську Дніпропетровської області на вищезазначеній земельній ділянці, згідно узгодженого проекту. В період з 2006 року по 2007 рік за кошти позивача проведено будівельно- монтажні роботи по встановленню вказаного торгівельного павільйону, згідно з проектною документацією, після чого проведено технічну інвентаризацію будівлі в КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації», складено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, якому присвоєно поштову адресу: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Д.Бєдного, 23-А та в кінці жовтня 2007 року передано вказаний акт на затвердження до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області. В листопаді 2007 року рішення про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта по прийманню в експлуатацію збудованого торгового павільйону з майданчиком по продажу декоративних рослин по вул. Д.Бєдного, 23-А в м. Новомосковську Дніпропетровської області, з невідомих для позивача причин прийнято не було, а в грудні 2007 року [PERSON] комітетом Новомосковської міської ради № 1138 від 26.12.2007 року прийнято рішення про затвердження акту державної приймальної комісії від 24 жовтня 2007 року по прийняттю в експлуатацію торговельного павільйону з майданчиком по продажу декоративних рослин по вул. Д.Бєдного, 23-А в м. Новомосковську, загальною площею 50,2 кв.м, основною - 43,3 кв., в якому власниками крім позивача визнано [PERSON] та [PERSON], в частках - по 1/3 частині, про що позивачу стало відомо лише в 2010 році. Зазначає, що дізнавшись про неправомірне рішення позивач за захистом свого порушеного права змушена була звернутись до Дніпропетровського обласного відділу по боротьбі з організованою злочинністю. 26 березня 2010 року Новомосковською міжрайонною прокуратурою Дніпропетровської області порушено кримінальну справу по факту зловживання службовими повноваженнями посадовими особами Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, а саме [PERSON], за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. 20 вересня 2010 року Новомосковською міжрайонною прокуратурою Дніпропетровської області порушено кримінальну справу по факту розтрати чужого майна посадовими особами [PERSON] комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, в тому числі [PERSON], за ознаками злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. В процесі розслідування вказані справи обєднані в одне провадження. Справа розглядалась судом першої інстанції, переглядалась апеляційним судом Дніпропетровської області, поверталася на додаткове розслідування до прокуратури Дніпропетровської області, після чого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області у кримінальному провадження № 42014040000000344 від 07 травня 2014 року за підозрою у вчиненні [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України винесено остаточне рішення по справі - постанову про закриття кримінального провадження в звязку з закінченням строків давності. У вказаному кримінальному провадженні [PERSON] визнана потерпілою та в наступному - цивільним позивачем. Рішенням [PERSON] комітету Новомосковської міської ради № 329 від 26 липня 2012 року, після внесеного протесту Новомосковського міжрайонного прокурора № 75-1838 - рішення [PERSON] комітету Новомосковської міської ради № 1138 від 26 грудня 2007 року було скасоване. Проте, до скасування вищезазначеного рішення, КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвало право власності на спірний торговий павільйон з майданчиком по продажу декоративних рослин по вул. Д.Бєдного, 23-А в м. Новомосковську Дніпропетровської області за відповідачами - [PERSON] на 1/3 частину (свідоцтво на право власності на нерухоме майно серії САС № 516639 від 13 березня 2009 року, [PERSON] на 1/3 частину (свідоцтво на право власності на нерухоме майно серії САС № 516637 від 16 березня 2009 року) та за позивачем на 1/3 частину павільйону (свідоцтво на право власності на нерухоме майно серії САС № 516636 від 16 березня 2009 року), які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 42014040000000344, оскільки вилучались разом з усією інвентаризаційною справою під час проведення виїмки в КП «НМБТІ». Реєстрація права власності за відповідачами залишається й на день звернення з позовом, що підтверджується інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно до 2013 року, реєстраційний номер 26717378, але ні [PERSON], ні [PERSON] ніколи ніякого відношення до будівництва торгівельного павільйону, як і до підприємницької діяльності позивача не мали і не мають, ніяких договорів про фінансування (інвестування) будівництва між позивачем та відповідачами не укладалось, і з заявою до [PERSON] комітету про оформлення права власності на спірне нерухоме майно зверталася лише позивач одноособово. Означене змушує позивача звернутись до суду за захистом свого порушеного права та заявити вимоги про визнання свідоцтв, виданих на підставі скасованих актів недійсними, скасування державної реєстрації права власності та визнання за нею права власності на майно. В обґрунтування позову позивач посилається на положення статті 41 Конституції України, пункту 2 частини першої статті 3, статті 321, 328, 391-393, 396 ЦК України, ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала та вказала на те, що винесені на підставі скасованого рішення органу місцевого самоврядування свідоцтва про право власності є недійсними. Водночас, підставою скасування рішення було те, що рішенням, окрім визнання за позивачем права власності встановлює право власності на майно, належне позивачу і на користь осіб, які не подавали заяви про затвердження проекту. Водночас, жодним чином це не стосується наявності законних підстав для затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, а тому, позивач, створивши майно та подавши документи на реєстрацію, через зміни в законодавстві не має можливості належним чином зареєструвати право власності. Вказує, що оскільки позивач продовжує безперервно, відкрито користуватися належним їй майном, до правовідносин не може бути застосований строк позовної давності. Зазначила, що доводи представника відповідача-1, що в будівництві нерухомого майна приймав участь відповідач-1 не підтверджуються наданими суду доказами через відсутність адреси майна, до якого поставлялися будівельні матеріали та щодо якого виконувалися роботи. Представник відповідача-1 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Вказав на те, що в період з 2006 року по 2007 рік відповідач-1 на підставі усної домовленості з позивачем та відповідачем-2 надавав допомогу позивачу у будівництві нерухомого майна, надаючи грошові кошти, будівельні матеріали. Зазначеною усною домовленістю було встановлено, що після завершення будівництва нерухоме майно перейде у власність позивача та відповідачів в рівних частках. Крім того, заперечуючи проти задоволення позову подав заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, в якій із посиланням на положення статей 253, 256, 261 257, 267 ЦК України вказав на пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з позовом. Відповідач-2, її представник до суду не зявилися, підстав неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. У відповідності до поданого суду клопотання від 12 квітня 2016 року представник відповідача-2 заперечував проти позову з підстав відсутності доказів на підтвердження вимог позову. Представник третьої особи-1 до суду не зявилися. Надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Вказав на надання всіх доказів, необхідних для розгляду справи. Не заперечив проти задоволення позову. Представник третьої особи-2 надав суду заяву, в якій зазначив про неналежність третьої особи у справі. Під час судового розгляду справи, 04 лютого 2016 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано докази у справі, отримані 04 лютого 2016 року. В судовому засіданні 12 квітня 2016 року витребувано докази у справі, отримані 16 червня 2016 року та 21 червня 2016 року. В судовому засіданні 31 серпня 2016 року витребувано докази у справі, отримані судом 04 жовтня 2016 року , 10 жовтня 2016 року, 10 листопада 2016 року. 10 листопада 2016 року витребувано докази у справі, отримані 03 лютого 2017 року. В судовому засіданні 28 березня 2017 року постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року скасовано. В судовому засіданні 01 грудня 2017 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог та задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судових витрат до ухвалення рішення у справі. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви та процесуальних заяв, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Матеріалами справи підтверджується, що 21 квітня 2004 року [PERSON] комітетом Новомосковської міської ради [PERSON] надано дозвіл проектування торгового павільйону з майданчиком по продажу декоративних рослин на площі Перемоги в районі центрального автовокзалу на земельній ділянці, попередньо погодженій рішенням ХV сесії міської ради депутатів 24 скликання № 352 від 18 березня 2004 року /т.1 а.с.118/. 25 червня 2004 року головним архітектором міста Новомосковська погоджено [PERSON] архітектурно-планувальне завдання обєкта - торгового павільйону з майданчиком по продажу декоративних рослин на площі Перемоги в районі центрального автовокзалу /т.1 а.с.116-116б/. На підставі рішення XX сесії Новомосковської міської ради депутатів 24 скликання № 441 від 22 грудня 2004 року [PERSON] надано в строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 0,1807 га, яка знаходиться по вул. 195 Стрілецької дивізії в м. Новомосковськ Дніпропетровської області (район автовокзалу) про що укладено договір оренди земельної ділянки № 678 від 24 травня 2005 року /т.1 а.с.9-11/. Земельну ділянку передано 24 травня 2005 року /т.1 а.с.12/ За замовленням позивача ТОВ «УкрІнвестПроект» виготовлено проектну документацію на будівництво торгового павільйону з майданчиком по продажу декоративних рослин, загальною площею 50,2 кв.м, основною 43,3 кв.м. та 24 жовтня 2007 року складено акт Державної приймальної комісії про прийняттю в експлуатацію торговельного павільйону з майданчиком по продажу декоративних рослин по вул. Д.Бєдного, 23-А в м. Новомосковську, загальною площею 50,2 кв.м, основною - 43,3 кв. /т.1, а.с.24-26/, в якому вказано, що будівництво здійснене на підставі рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 592 від 21 червня 2006 року [PERSON] 26 грудня 2007 року [PERSON] комітетом Новомосковської міської ради прийнято рішення № 1138 про затвердження акту Державної приймальної комісії від 24 жовтня 2007 року по прийняттю в експлуатацію торговельного павільйону з майданчиком по продажу декоративних рослин по вул. Д. Бєдного, 23-А в м. Новомосковську, загальною площею 50,2 кв.м, основною - 43,3 кв.м. В рішенні власниками вказано [PERSON] 1/3 частина, [PERSON] 1/3 частина, [PERSON] - 1/3 частина /т.1 а.с.215/. 13 березня 2009 року КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано право власності на 1/3 частину спірного торговельного павільйону з майданчиком по продажу декоративних рослин по вул. Д. Бєдного, 23-А в м. Новомосковську Дніпропетровської області за [PERSON], про що видане свідоцтво на право власності на нерухоме майно серії САС № 516639 від 13 березня 2009 року /т.1, а.с.209, 210/. 16 березня 2009 року КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано право власності на 1/3 частину спірного торговельного павільйону з майданчиком по продажу декоративних рослин по вул. Д.Бєдного, 23-А в м. Новомосковську Дніпропетровської області за [PERSON], про що видане свідоцтво на право власності на нерухоме майно серії САС № 516637 від 16 березня 2009 року та на 1/3 частину спірного торговельного павільйону з майданчиком по продажу декоративних рослин по вул. Д.Бєдного, 23-А в м. Новомосковську Дніпропетровської області за [PERSON], про що видано свідоцтво на право власності на нерухоме майно серії САС № 516636 від 16 березня 2009 року /т.1, а.с.211, 212, 213, 214/. 18 липня 2009 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] /т.1, а.с.8/. Рішенням [PERSON] комітету Новомосковської міської ради № 329 від 26 липня 2012 року, за результатами розгляду протесту Новомосковського міжрайонного прокурора № 75-1838 рішення [PERSON] комітету Новомосковської міської ради № 1138 від 26 грудня 2007 року скасоване. Станом на момент розгляду справи в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься відомості про реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем (1/3 частина) та відповідачами (по 1/3 частині) на підставі свідоцтв САС № 516639 від 13 березня 2009 року, САС № 516637 від 16 березня 2009 року та САС № 516636 від 16 березня 2009 року відповідно /т.1, а.с.52-53/. [PERSON] комітету Новомосковської міської ради за результатами розгляду заяви [PERSON] від 29 листопада 2017 року відмовлено в затвердженні акту Державної приймальної комісії від 24 жовтня 2007 про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту. Підставою відмови вказано те, що відповідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1243 від 22 вересня 2004 року за результатами роботи державної приймальної комісії складається акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, форма якого затверджується Мінрегіонбудом. Акт державної приймальної комісії підлягав затвердженню у 15-денний строк органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив цю комісію, та реєструвався в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт. Таким чином до повноважень органів місцевого самоврядування, згідно зазначеної Постанови відносилися повноваження щодо затвердження актів про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту. Постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 08 жовтня 2008 року визнано такою, що втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України № 1243 від 22 вересня 2004 року. На теперішній час Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року затверджений «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», згідно якого надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Враховуючи вищевикладене, виконавчий комітет Новомосковської міської ради не має законних підстав для задоволення заяви /т.3, а.с.93/. Вирішуючи вимоги позову, суд виходить з наступного. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). За статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 238 ЦК України). Частиною 2 статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному звязку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як обєкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації. Статтею 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Стаття 18 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-ХІІ «Про основи містобудування» передбачає, що реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об'єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій. Закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється. Відповідно до діючого на момент виникнення спірних правовідносин Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року №1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі закінчені будівництвом об'єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Відповідно до п.5 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року №1243, для пред'явлення закінченого будівництвом об'єкта державній приймальній комісії відповідно до пункту 3 Порядку замовником будівництва об'єкта (далі - замовник) утворюється робоча комісія. За п.9, на підставі проведеної перевірки робоча комісія визначає готовність закінченого будівництвом об'єкта до пред'явлення державній приймальній комісії. Результати перевірки робочою комісією готовності закінченого будівництвом об'єкта до пред'явлення державній приймальній комісії оформляються актами, форми яких затверджуються Мінрегіонбудом. Акти робочої комісії оформляються генеральним підрядником, підписуються головою та членами робочої комісії і передаються державній приймальній комісії. Підготовку акта про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта для підписання членами державної приймальної комісії забезпечує замовник (п.16). Прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта здійснюється за умови закладення проектної документації до страхового фонду документації, що підтверджується відповідним актом, виданим Державним департаментом страхового фонду документації (п.17). За результатами роботи державної приймальної комісії складається акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, форма якого затверджується Мінрегіонбудом. Акт державної приймальної комісії підлягає затвердженню у 15-денний строк органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив цю комісію, та реєструється в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт (п.27). Датою введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію цього об'єкта органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив комісію (п.29). У відповідності до пп.1 п.б ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством. У відповідності до ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, в тому числі, акти прийому нерухомого майна до експлуатації. За ст.18 означеного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі заяви правоволодільця (правонабувача), сторін (сторони) правочину, за яким виникло речове право, або уповноважених ними (нею) осіб. Для державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно до місцевого органу державної реєстрації прав разом із заявою про державну реєстрацію прав подаються документи про правочини щодо такого об'єкта нерухомого майна та їх копії або інші документи, що свідчать про встановлення, зміну чи припинення речового права. Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року затверджено Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке діяло станом на момент виникнення спірних правовідносин та у відповідності до якого до правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна були Свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями. Згідно зі ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. За п.10 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За таких обставин, враховуючи те, що рішенням [PERSON] комітету Новомосковської міської ради № 329 від 26 липня 2012 року, за результатами розгляду протесту Новомосковського міжрайонного прокурора № 75-1838 скасоване рішення [PERSON] комітету Новомосковської міської ради № 1138 від 26 грудня 2007 року, яким затверджено акт Державної приймальної комісії від 24 жовтня 2007 року та яке стало підставою для видачі [PERSON] комітетом 13 березня 2009 року та 16 березня 2009 року спірних свідоцтв відсутні і правові підстави для законного набуття права власності відповідачами та позивачем права власності на новостворене майно, а тому прийняті на підставі скасованого рішення [PERSON] комітету Новомосковської міської ради № 1138 від 26 грудня 2007 року свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС № 516639, САС № 516637, САС № 516636 підлягають визнанню недійсними. Відповідно до ч. 2 ст. 26 чинного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи скасовуються якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Враховуючи те, що свідоцтва САС № 516639, САС № 516637, САС № 516636 слугували підставою для реєстрації права власності за позивачем та відповідачами на спірне нерухоме майно, державна реєстрація такого права підлягає скасуванню. За таких обставин, суд доходить до висновку про те, що аргументи, наведені в обґрунтування позову в цій частині є обґрунтованими, підтвердженими наданими належними та допустимими, достовірними доказами, наявністю свідоцтв про право власності, реєстрацією права власності на нерухоме майно порушуються права позивача, а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи позов в частині визнання права власності, суд виходить з наступного. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що не пов'язане із позбавленням права володіння ним. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Виходячи з норм законодавства, наведеного вище, та враховуючи, що матеріали справи свідчать про отримання позивачем в оренду земельної ділянки, отримання нею дозволу на будівництво, складання проектної документації за її замовленням, рішення ради про надання саме позивачу дозволу на проектування торгового павільйону, складання акту Державної приймальної комісії від 24 жовтня 2007 року по прийняттю в експлуатацію торговельного павільйону з майданчиком по продажу декоративних рослин по вул. Д.Бєдного, 23-А в м. Новомосковську, замовником якого вказана позивач, технічного паспорту на нежитлове приміщення /т.1 а.с.16-23/ відсутністю доказів наявності договору про спільну діяльність, відсутністю доказів участі в будівництві нерухомого майна інших, ніж позивач осіб та враховуючи те, що підставою скасування рішення про затвердження акту Державної приймальної комісії не є неготовність об'єкта до експлуатації, порушення, допущені під час будівництва, враховуючи, що третьою особою-1 у встановлений законодавством 15-денний строк означений акт не було затверджено з підстав, визначених законодавством та доведених перед судом, враховуючи те, що через зміни в законодавстві належним чином оформити право власності на майно іншим чином, ніж шляхом визнання права власності є неможливо, зважаючи на скасування державної реєстрації права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання права власності за позивачем на нерухоме майно. Оцінюючи посилання представника відповідача-2 на те, що під час будівництва нерухомого майна ним здійснювалося постачання матеріалів та проводилися будівельні роботи торгівельного павільйону з майданчиком по продажу декоративних рослин по вул. Д.Бєдного, 23-А в м. Новомосковську Дніпропетровської області, суд виходить з того, що докази, надані відповідачем на підтвердження означених фактів /т.2, а.с.83-260, т.3, а.с.1-48/ не містять як адреси майна, щодо якого спрямовано будівельні матеріали та виконані роботи, ані договору з особою, яка є замовником будівництва за рішенням органу місцевого самоврядування, внаслідок чого означені докази не можуть бути прийняті до уваги, як неналежні, а посилання відповідача-2 є непідтверджені належними та допустимими доказами. Також суду надано копію вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 202/3145/16-к, за яким [PERSON] визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 364 КК України. Водночас, даний доказ не може бути прийнятий судом до уваги через те, що даний вирок не набрав законної сили, а тому є неналежним доказом. Інші докази, як то лист КП «Новомосковське МБТІ» ДОР № 425 /т.3, а.с.94/, обвинувальний акт у кримінальному провадженні /т.1, а.с.147-150/, ухвала суду від 11 липня 2014 року /т.1, а.с.74/, постанова про відмову в реєстрації кримінальної справи /т.1, а.с.75-77/ не є належними та допустимими доказами в межах справи, що розглядається, а тому не приймаються судом до уваги. Оцінюючи посилання на пропуск позивачем строку позовної давності суд виходить з того, що підставою для звернення з позовом є те, що видачею органом місцевого самоврядування свідоцтва про право власності та реєстрацією права власності на підставі рішення, яке в наступному скасоване порушуються права позивача, як власника, підстава для набуття позивачем та відповідачами права власності була скасована 26 липня 2012 року, позивач з позовом звернувся 29 грудня 2015 року, таким чином, з 26 липня 2012 року по день звернення з позовом дійсно сплинуло більше, ніж три роки. Однак, враховуючи те, що правовою підставою позову є незаконність акту, яким порушено право позивача, як власника суд вважає, що позовна давність на дані правовідносини не поширюється, а тому в порядку п.4 ч.1 ст.268 ЦК України приходить до висновку про звернення до суду в межах встановленого строку. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ст.141 ЦПК України, сплату позивачем при зверненні з позовом 1120,08 грн. судового збору, відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає поверненню судовий збір в розмірі по 280 грн. з кожного, та стягненню на користь Держави по 560,00 грн. судового збору.

Outcome: approved