Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку набувальної давності . В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 23.01.2002 між ним, [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі- продажу, бланк серії АЕІ № 993208, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою Віталієм Миколаєвичем за № 181.Згідно з умовами договору, [PERSON] купив у [PERSON] та [PERSON] 42/200 (сорок дві двохсотих) частин домоволодіння [ADDRESS] . Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 03.04.2002 було видано [PERSON] реєстраційне посвідчення, згідно якого 42/200 частини домоволодіння, розташованого у [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2002, та записано в реєстрову книгу № 530 за реєстровим № 14. 24.04.2002 Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації було затверджено акт ідеальних часток власників домоволодіння. Яким, зокрема, було визначено, що позивачу належить 42/200 частини домоволодіння, [PERSON] 1/100 частин домоволодіння, [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 03.11.76 (частка не перереєстрована) 8/100\~частин домоволодіння,\~ [PERSON] (згідно дублікату договору купівлі-продажу від 25.12.98, належить 14/100 частин домоволодіння. Вже з 2002 року, коли позивач набув права власності на належну йому частку у домоволодінні, приміщення, належні відповідачам частки були покинуті, в них ніхто не проживав та не використовував. Приміщення перебували у занедбаному стані, з них тхнуло смородом. Існували суттєві проблеми з каналізацією, опаленням, оздобленням стін та підлоги. У вікнах були вибиті шибки, з огляду на що у приміщення потрапляла вода з вулиці, що призводило до утворення вогкості та плісняви на підлозі та стінах. Своїм станом дані приміщення істотно загрожували стану сусідніх з ними квартир, в яких проживали інші мешканці. У випадку невжиття заходів, дані приміщення загрожували прийти у аварійний стан, та становити небезпеку для всього домоволодіння в цілому. З огляду на необхідність підтримувати нормальний житловий стан будинку, Позивач, почав використовувати, та фактично оселився у частинах домоволодіння, що належали відповідачам. Протягом більш ніж 15 років відкритого, добросовісного володіння позивачем частками у нерухомому майні відповідачів, останні жодного разу не з`являлись у домоволодінні, не вчиняли жодних дій щодо утримання належного їм майна у придатному стані, не сплачували комунальні послуги, не пред`являли жодних претензій до позивача тощо. Разом з цим, з 2002 року позивач добросовісно, відкрито володіє майном, належним відповідачам, ні від кого не приховує свої права на нього. Володіння здійснюється Позивачем безперервно, майно з його володіння ніколи не вибувало. Весь час володіння, а саме більш ніж 18 років, позивач впевнений, що володіє майном добросовісно - як його власник. За вказаний період, будучи впевненим у своїх правах, як власник, позивач справляв належні комунальні платежі, утримував майно у придатному до проживання стані, неодноразово проводив будівельно-ремонтні роботи, що підтверджується відповідними документами: договором підряду від 10.06.2008, договором підряду № 8 від 01.09.2014, договором підряду №1 від 01.01.2017, розпискою про розрахунки за договором підряду від 02.10.2008, розпискою до договору підряду №8 від 01.09.2014, розпискою про отримання коштів від 04.04.2017. Протягом всього\~терміну володіння\~позивачем нерухомим\~майном претензій\~від відповідачів,\~пов`язаних/уповноважених\~ними особами,\~третіх осіб\~тощо до\~нього не\~висувалося,\~права на\~відповідні частки\~у домоволодінні\~ніхто не\~пред`являв,\~вимог про\~повернення у\~володіння та\~користування нерухомого\~майна не\~заявлялось. Позивач вважає, що в нього наявні підстави для того, щоб за ним було визнано право власності на частки [PERSON] 1/100 часток, [PERSON] 8/100 часток, [PERSON] 14/100 часток в порядку набувальної давності у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила позов задовольнити в повному обсязі. Не заперечувала про винесення заочного рішення по справі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт того, що позивач більше десяти років відкрито користується приміщеннями, що належать відповідачам, робив там ремонт, сплачує комунальні послуги та виконує всі обовязки власника майна щодо спірної нерухомості. Відповідачі в судове засідання, яке призначалось на 31.05.2021 не з`явились. Про дати судових засідань були повідомлена належним чином. З урахуванням положень п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідачі вважаються такими, що належним чином повідомлений про дату та час слухання. Суд, заслухавши думку представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Відповідно до положень частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 5 ЦПК України\~передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи\~доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 23.01.2002 між ним, [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі- продажу, бланк серії АЕІ № 993208, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою Віталієм Миколаєвичем за № 181.Згідно з умовами договору, [PERSON] купив у [PERSON] та [PERSON] 42/200 (сорок дві двохсотих) частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 9). Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 03.04.2002 було видано [PERSON] реєстраційне посвідчення, згідно якого 42/200 частини домоволодіння, розташованого у [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2002, та записано в реєстрову книгу № 530 за реєстровим № 14 (а.с. 10). Домоволодіння [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 1 236 кв.м. та складається із: А-1 житловий будинок, глиновальк, обкл. цегл., житловою площею 93,8 кв.м., Б-2 житловий будинок, шл. бет., житловою площею 109,4 кв.м., В сарай, дощ., Г гараж, шл. блок, Е гараж, метал, Ж гараж, метал, № 1,2 огорожі (а.с. 11-15). 24.04.2002 Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації було затверджено акт ідеальних часток власників домоволодіння. Яким, зокрема, було визначено, що позивачу належить 42/200 частини домоволодіння, [PERSON] 1/100 частин домоволодіння, [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 03.11.76 (частка не перереєстрована) 8/100\~частин домоволодіння,\~ [PERSON] (згідно дублікату договору купівлі-продажу від 25.12.98, належить 14/100 частин домоволодіння (а.с. 16-18) . З 2002 року позивач добросовісно, відкрито володіє майном, належним відповідачам, ні від кого не приховує свої права на нього, що підтверджується показами свідків. Володіння здійснюється позивачем безперервно, майно з його володіння ніколи не вибувало. За вказаний період, як власник, позивач справляв належні комунальні платежі, утримував майно у придатному до проживання стані, неодноразово проводив будівельно-ремонтні роботи, що підтверджується відповідними документами: договором підряду від 10.06.2008, договором підряду № 8 від 01.09.2014, договором підряду №1 від 01.01.2017, розпискою про розрахунки за договором підряду від 02.10.2008, розпискою до договору підряду №8 від 01.09.2014, розпискою про отримання коштів від 04.04.2017. За вказаний період позивач поніс наступні фактичні витрати: по комунальних платежах - 25 789, 64 грн; укріплювально-ремонтні роботи у 2008 році - 158 459, 00 грн; ремонтні роботи у 2014 році - 96 500,00 грн; ремонтні роботи у 2017 році - 267 961, 00 грн. (а.с. 21-36). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Набуття права власності за набувальною давністю це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст. 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61- 19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні\~спорів,\~пов`язаних\~із набуттям\~права власності\~за набувальною\~давністю,\~необхідним є\~встановлення,\~зокрема,\~добросовісності та\~безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому\~безтитульність визначена\~як фактичне\~володіння,\~яке не\~спирається на\~будь-яку\~правову підставу\~володіння чужим\~майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є\~добросовісним,\~якщо особа при заволодіти чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем наведено достатні докази на підтвердження його добросовісного, відкритого та безперервного володіння понад 10 років спірними частками: 1/100 часток, належними [PERSON] ; 8/100 часток, належними [PERSON] ; 14/100 часток, належними [PERSON] , домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . та позов в частині набуття права власності в порядку набувальної давності підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині припинення права власності відповідачів на належні їм частки, вони на думку суду не підлягають задоволенню, оскільки припинення права власності є безумовним при визнанні та реєстрації права власності за іншою особою. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за можливе розподіл судових витрат по даній справі не застосовувати оскільки іншого способу захисту права у позивача не існує. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 344 ЦК України,

Outcome: partial