Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

В позовній заяві зазначено, що відповідно до заяви б/н від 14 серпня 2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконувала зобов`язання по договору внаслідок чого станом на 31.01.2019року виникла заборгованістьв сумі 65 644,10 грн.,яка складається з наступного: 4019,57 грн. заборгованість за кредитом; 54 522,43 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3500,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3102,10 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Василівського районного суду від 23травня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судові засідання представник позивача не з`явився, до позовної заяви надав клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача, просив задовольнити позовні вимоги та вирішити позов на підставі долучених до позову доказів, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, подала письмові пояснення на позовну заяву і заяву про розгляд справи без її участі. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, письмові заперечення відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14 серпня 2010 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій вказала свої персональні дані, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві про видачу кредиту (а.с.8). На підставі вказаної анкети-заяви [PERSON] тримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 3500 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі у розмірі 2,5% на місяць (30% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з внесенням обов`язкового мінімального платежу. При оформленні кредитної картки позичальник [PERSON] була ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду», про що свідчить довідка про умови кредитування (а.с.9). Відповідно до частин 1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення договору, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1,2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 14 серпня 2010 року процентна ставка і неустойка за несвоєчасне виконання зобов`язання не зазначена, в довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду» містить наступні умови кредитування: базова ставка % на місяць 2,5 %; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 1% від суми заборгованості, але не менше ніж 30 грн. на місяць. Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, позивач просить крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису відповідача. Суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що долучені до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил були складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно брала на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Верховний Суд в ухвалі від 28 листопада 2018 року справі № 362/4079/16-ц вказав, що при розгляді справ на підтвердження тих чи інших умов кредитування, банки повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином, документи, долучені до позовної заяви, не є достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про отримання відповідачем Пам`ятки Клієнта, ознайомлення її саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, та прийняття умов договору у відповідності до прийнятих клієнтом Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг. Отже, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять даних про ознайомлення відповідача і її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 серпня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду України у справі №342/180/176 від 03 липня 2019 року. Судом також досліджений розрахунок заборгованості за договором б/н від 14.08.2010 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] станом на 31.01.2019 року, з якого вбачається, що за період з 14.08.2010 року по 01.09.2014 року відповідачу нараховувалася процентна ставка за ставкою 30% на рік, з 01.09.2014 року по 01.04.2015 року за ставкою 34,80% на рік з 01.04.2015 року по 30.11.2017 року за ставкою 43,20% на рік. Довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду» містить умови кредитування з базовою ставкою % на місяць - 2,5 % (30% на рік). Проте, суд позбавлений можливості з`ясувати, якими умовами договору передбачений інший розмір відсотків, зазначених у розрахунку заборгованості, та зміна кредитором в односторонньому порядку розміру відсоткової ставки та яким чином до позичальника була доведена інформація про такі зміни. Щодо одностороннього збільшення позивачем розміру процентної ставки за користування кредитом суд виходить з наступного. За змістом ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення договору, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Позивач вважає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, виникла заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 54522,43 грн., в обґрунтування заборгованості надав розрахунок, в якому виходив з відсоткової ставки, яка збільшувалася в односторонньому порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути взятий судом до уваги, оскільки він не відповідає умовам укладеного кредитного договору. З таких саме підстав не підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені, оскільки довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду», підписана відповідачем, передбачено пеню за несвоєчасне погашення заборгованості - 1% від суми заборгованості, але не менше ніж 30 грн. на місяць. З розрахунку заборгованості за договором б/н від 14.08.2010 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] станом на 31.01.2019 року, вбачається, що починаючи з 01.11.2013 року відповідачу нараховувалася пеня в розмірі 2%, що не відповідає умовам укладеного договору. Відповідно до ч. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості тлумачиться як основопо\-ложний принцип судочинства. Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також інших випадках, передбачених законом. Звертаючись до суду з відповідним позовом кожна особа має вчиняти таку дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом і пені, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. Крім того, відповідач [PERSON] у своїх письмових поясненнях на позов просить застосувати строк позовної давності для звернення позивач до суду, мотивуючи тим, що строк дії кредитної картки [NUMBER] , яку 14 серпня 2010 року отримала відповідач становить до квітня 2014 року. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює строку виконання кредитного зобов`язання/ Крім того, останній платіж за кредитним договором було здійснено відповідачем 12 лютого 2016 року шляхом автоматичного списання з іншої картки, а позивач звернувся до суду лише 21 березня 2019 року. Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов і правил надання банківських послуг, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовому боці картки, включно. Відповідно до п.2.1.1.2.12 Умов і правил надання банківських послуг, по закінченні строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), по зверненню клієнта в банк, згідно з діючими тарифами. Перевипуск карти на новий строк здійснюється при дотриманні клієнтом умов обслуговування карти, передбачених договором. Як встановлено в судовому засіданні, 14 серпня 2011 року [PERSON] отримала кредитну картку «Універсальна» зі строком дії до квітня 2014 року. Позивач у своїх додаткових поясненнях посилається на перевипуск кредитної карти [PERSON] зі строком дії до останнього дня липня 2019 року, проте матеріали справи не містять даних про те, що після закінчення строку дії договору [PERSON] звернулася до банку і отримала нову платіжну картку. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до п.1.1.1.50 Умов та правил надання банківських послуг мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань Клієнта, які щомісячно підлягають до сплати клієнтом протягом строку дії Карти. Даний платіж розраховується як сума Овердрафту і сума щомісячного Платежу, який складається із нарахованих до сплати процентів і частки заборгованості по кредиту. Відповідно до п. 1.1.3.2.2. Умов та правил надання банківських послуг у випадку порушення утримувачем або довіреною особою умов даного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань за Договором. За змістом ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року по справі №638/10895/14-ц. Ч.1 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі №161/20278/14-ц. Таким чином, оскільки кредитним договором передбачено щомісячна сплата тіла і відсотків, а відповідач згідно розрахунку несвоєчасно вносила щомісячні платежі. Як вбачається з Виписки по рахунку [PERSON] 11 червня 2015 року позичальник останній раз особисто здійснила поповнення готівковими коштами в терміналі самообслуговування. Інші платежі, вчинені після 11 червня 2015 року виконані не позичальником, а банком в автоматичному режимі без згоди відповідача, а тому не можуть вважатися вчиненням особою дій, що свідчать про визнання боргу, а відповідно не переривають перебіг строку позовної давності, за таких обставин, у позивача виникло право на пред`явлення цього позову починаючи з 11 червня 2015 року після невнесення чергового платежу. В суд АТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 21 березня 2019 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності, що на підставі ч.4 ст.267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку для звернення про захист цивільного права або інтересу, а відповідачем в письмовому вигляді заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, у задоволенні позовних вимог належить відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed