Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває на розгляді цивільний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до [PERSON] про стягнення 7 286, 72 гривень, в порядку ст. 1215 ЦК України, як отриманих відповідачем безпідставно. В обґрунтування позову позивач посилається на ту обставину, що у зв`язку з некоректно розрахованим основним розміром пенсії при здійсненні масового перерахунку (індексація заробітку з 01.03.2019 року), невірно було використано показник вартості одного року страхового стажу 1, 35, а відтак виникла сума переплати пенсії за період 01.03.2019 року по 31.03.2020 року. В добровільному порядку суму переплати відповідач повертати відмовився, а тому лише в судовому порядку можливий захист права позивача. В судове засідання представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не з`явився, направив письмове клопотання розглядати справу за власної відсутності, вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в засіданні проти задоволення позову заперечив за безпідставністю; в останнє засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце судового розгляду. Дослідивши надані сторонами спору докази, судом встановлено наступні обставини. Відповідачу призначено пенсію у Тернопільському об`єднаному управлінні ПФУ в Тернопільській області. Позивач зазначає, що у зв`язку з некоректно розрахованим основним розміром пенсії при здійсненні масового перерахунку (індексація заробітку з 01.03.2019 року), невірно було використано показник вартості одного року страхового стажу 1, 35, а відтак виникла сума переплати відповідачу пенсії за період 01.03.2019 року по 31.03.2020 року, в сумі 7286, 72 гривень. В добровільному порядку суму переплати відповідач повертати відмовився. Щодо застосування положень ст. 1215 ЦК України Верховний Суд України у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-91цс14, зробив наступний правовий висновок: «За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів..» Також, з огляду на обставини справи та предмет позову, суд погоджується з доводами сторони відповідача, що положення ст. 1215 ЦК України, у даному випадку, повинні застосовуватися з урахуванням положень ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», та ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними нормами. Відповідно приписів ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї. тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно змісту якої суми пенсії, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи у судовому порядку. На відміну від адміністративного процесу, визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін, а тому за правилами ЦПК України, обов`язок доказування покладається на кожну із них. Належними, допустимими та достатніми доказами зловживань з боку відповідача або його недобросовісності при визначені йому суми отримуваної пенсії, стороною позивача не доведено та судом не здобуто. Відтак суд констатує, що немає підстав для задоволення вимог позивача до відповідача за ст. 1215 ЦК України, з огляду на відсутність ознаки недобросовісності з боку набувача. Окрім цього суд вважає за необхідне надати оцінку наявності чи відсутності рахункової помилки з боку уже позивача при здійсненні перерахунку пенсії відповідача. Вищезазначено, що, як стверджує представник позивача, у зв`язку з некоректно розрахованим основним розміром пенсії при здійсненні масового перерахунку (індексація заробітку з 01.03.2019 року), невірно було використано показник вартості одного року страхового стажу 1, 35. Не вдаючись загалом до з`ясування правомірності застосування органами пенсійного фонду України показника вартості одного року страхового стажу, оскільки має місце розгляд судом цивільного позову, заявленого на підставі статей Глави 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави», а не адміністративного з приводу обчислення, призначення, перерахунку, тощо пенсійних виплат, суд констатує, що в контексті позовних вимог слід з`ясувати чи застосування працівниками пенсійного фонду помилкового показника, складає поняття рахункової помилки. Нормою закону поняття «рахункової помилки» формально не визначене. Отже в п. 24 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 року за №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період, тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно - правових актів. Системний аналіз пояснень представників сторін та наданих ними доказів дозволяє суду зробити висновок, що означена представником позивача можлива помилка у застосуванні працівниками пенсійного фонду показника вартості одного року страхового стажу, потенційно може бути наслідком невірного застосування ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівниками пенсійного фонду при нарахуванні пенсійної виплати пенсіонеру, проте не може свідчити про будь - які математичні рахункові помилки в обчисленнях цифрової величини розміру пенсії відповідача. З огляду на наведене суд вважає, що немає підстав для задоволення вимог позивача до відповідача за ст. 1215 ЦК України, з огляду на відсутність ознаки рахункової помилки з боку позивача.

Outcome: dismissed