Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

В позовній заяві позивачка вказує, що 17 жовтня 1992 року вона та відповідач зареєстрували шлюб у відділі РАЦС міськвиконкому м. Запоріжжя, про що в книзі реєстрації зроблено актовий запис № 39. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] та повнолітню доньку - [PERSON]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. В теперішній час сторони припинили сімейні відносини і проживають окремо, відповідач проживає в спільному будинку, а позивачка з малолітньою дитиною мешкає у повнолітньої доньки, оскільки проживання з відповідачем завдає шкоди інтересам малолітньої дитини, відповідач зневажливо відноситься до позивачки і до дитини, інколи застосовує насилля та б'є дитину. Зазначені обставини призвели до взаємної втрати почуттів любові, довіри і взаєморозуміння між сторонами. З моменту припинення шлюбних відносин відповідач не приймає участі у вихованні дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин з відповідачем не можливе ні за яких обставин. Внаслідок відсутності допомоги зі сторони відповідача позивачка опинилась у скрутному матеріальному становищі. Власного доходу позивачки не вистачає на повноцінне утримання дитини, позивачка працює кухарем в Дошкільному навчальному закладі «Сонечко» Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області і отримує заробітну плату в середньому 1389,92 грн. на місяць. Відповідач працює начальником охорони в ПП «Злагода» і має достатній дохід для того, щоб сплачувати аліменти. Окрім того. Відповідач є опікуном над малолітньою дитиною і отримує державну допомогу як опікун, що дозволяє йому забезпечувати себе належним чином. Питання про проживання малолітньої дитини між сторонами урегульоване, дитина залишиться проживати з позивачкою. Спору щодо розподілу спільного майна на даний момент не існує. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить суд розірвати шлюб, залишивши прізвище «[PERSON]», та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини. В призначене судове засідання відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Суд, згідно ст.ст.76, 169, 224 ЦПК України, враховуючи думку позивача, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 жовтня 1992 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб у відділі РАЦС міськвиконкому м. Запоріжжя, про що в книзі реєстрації зроблено актовий запис № 39. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] та повнолітню доньку - [PERSON]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. В теперішній час сторони припинили сімейні відносини і проживають окремо. Позивачка вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин з відповідачем не можливе ні за яких обставин. З моменту припинення шлюбних відносин, відповідач не приймає участі у вихованні дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Внаслідок відсутності допомоги зі сторони відповідача, позивачка опинилась у скрутному матеріальному становищі. Власного доходу позивачки не вистачає на повноцінне утримання дитини. Відповідач працює і має достатній дохід для того, щоб сплачувати аліменти. Питання про проживання малолітньої дитини між сторонами урегульоване, дитина залишиться проживати з позивачкою. Спору щодо розподілу спільного майна на даний момент не існує. Відповідно до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина 1); мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (частина 2). Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підглядають задоволенню, виходячи з того, що сім'я розпалася повністю та не може бути збережена, оскільки спільне сімейне життя сторони фактично припинили, шлюбні відносини відновлювати не збираються, а тому шлюб підлягає розірванню. Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище без змін. Також, враховуючи, що відповідач має змогу утримувати дитину, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Сплату судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved