Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такої, що втратила право користування жилим приміщенням. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивачів вказувала, що [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. За адресою вказаної квартири зареєстрована відповідач [PERSON] Позивачі свідчать, що [PERSON] більше року за відповідною адресою не проживає, але в позасудовому порядку не здійснила необхідних дій щодо зняття з реєстраційного обліку та реєстрації за фактичним місцем проживання. У звязку з викладеними обставинами та з огляду на те, що власники змушені нести додаткові витрати по оплаті комунальних та інших послуг виходячи з кількості зареєстрованих осіб за даною адресою, позивачі звернулись в суд з даним позовом, в якому просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у вигляді квартири [ADDRESS]. Позивачі [PERSON], [PERSON] у відкрите судове засідання не зявились, але від осіб надійшли заяви про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Згідно ст. 224 ч.ч.1,2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Таким чином у звязку з неявкою повідомленої відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивачів, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 серпня 1998 року, виданого Управлінням ЖКГ Виконкому Одеської міської ради народних депутатів, під реєстровим №3-12516, а також договору дарування від 17 квітня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], під реєстровим №2642, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] (1/3 ідеальна частка) та [PERSON] (2/3 ідеальна частка). Як випливає з довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 25 вересня 2016 року, за адресою вказаної квартири зареєстрована [PERSON], [INFO], колишня дружина сина [PERSON] та [PERSON] [PERSON] Згідно акту, посвідченого заступником голови ОСББ «Малиновський, 71» від 02 жовтня 2016 року, [PERSON] не проживає в даній квартирі з липня 2015 року. Як регламентує ст. 29 ч.1 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В силу ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як чітко регламентує ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ураховуючи викладене, а також на підставі встановлених судом фактів, [PERSON] втратила право користування відповідним житловим приміщенням. Як зазначає ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Як розяснює ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у вигляді квартири [ADDRESS]. Як наводить ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У звязку із задоволенням даного позову, суд вбачає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму оплаченого судового збору в загальному розмірі 551,20 + 275,60 = 826,80 гривень. Як передбачає ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Однак в даному випадку суд не вбачає необхідності у визначенні порядку виконання відповідного рішення, оскільки запропонований стороною до встановлення порядок є передчасним.

Outcome: approved