Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про зобов'язання вчинити дії звернувся департамент соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд їх задоволити та зобов'язати відповідача [PERSON], члена сім'ї померлого інваліда [PERSON] повернути департаменту соціального захисту населення Рівненської облдержадміністрації легковий автомобіль ЗАЗ SENS, 2012 року випуску, номер двигуна [NUMBER] в повному комплекті, отриманого [PERSON] та поновити строк спливу позовної давності. В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових поясненнях за безпідставністю позовних вимог та за пропуском без поважних причин спливу позовної давності. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що на обліку у департаменті соціального захисту населення Рівненської облдержадміністрації (департамент), який є правонаступником головного управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації згідно з висновком обласної МСЕК від 31 травня 2005 року перебував інвалід Великої Вітчизняної війни І групи [PERSON], 1918 року народження, який проживав за адресою [ADDRESS] для забезпечення легковим автомобілем з звичайним керуванням в порядку позачергової черги з правом передачі керування члену сім'ї інваліда. Відповідно до п.13 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999, департамент видав [PERSON] безкоштовно автомобіль ЗАЗ SENS, 2012 року випуску, номер двигуна [NUMBER] та надав довідку від 21 січня 2013 року №01-18-05/116 для реєстрації автомобіля в органах Державтоінспекції у Рівненській області. У зв'язку з непридатністю [PERSON] до керування автомобілем, право на керування надано члену його сім'ї - доньці [PERSON], 1956 року народження, жительці [ADDRESS]. За повідомленням управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому від 08 травня 2013 року за № 08-2723 було повідомлено директора департаменту соціального захисту населення Рівненської облдержадміністрації про те, що [PERSON] помер [INFO]. Управлінням соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому, ще до повідомлення директора департаменту соціального захисту населення Рівненської облдержадміністрації від 08 травня 2013 року за № 08-2723 про те, що [PERSON] помер [INFO], листами від 03 квітня 2013 року №08-2052, від 29 квітня 2013 року №08-2052/1 та листом департаменту від 18 грудня 2015 року №01-18-06/2528 члену сім'ї інваліда відповідача по справі [PERSON] неодноразово роз'яснювалося право залишення автомобіля чи вирішення питання щодо його повернення. Однак, член сім'ї померлого інваліда [PERSON] проігнорувала дані роз'яснення та протягом вищезазначеного терміну з дати смерті [PERSON] не внесла необхідної суми коштів до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, вартості одержаного автомобіля, щоб автомобіль залишити у своїй власності та не повернули його позивачу. Встановлені в судовому засіданні обставини підтверджуються дослідженими належними та допустимими доказами, а саме наказом головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації від 18 січня 2013 року №3 про забезпечення інвалідів спецавтотранспортом, з кого вбачається, що п.1.4. наказано, видати безкоштовно автомобіль моделі «СЕНС»TF698К-20 із звичайним керуванням [PERSON], 1918 року народження, інваліду війни І групи, учаснику бойових дій в період Великої Вітчизняної війни, жителю [ADDRESS]. [PERSON] відповідно до висновку облМСЕК від 14 червня 2005 року перебуває на транспортному обліку для забезпечення спеціальним автотранспортом з правом передачі керування члену сім'ї. В списку на першочергове безкоштовне забезпечення автомобілями серед інвалідів війни, які брали участь в бойових діях під час Великої Вітчизняної війни та війни з Японією [PERSON] знаходиться під №4. З дослідженої в судовому засіданні довідки від 06 лютого 2013 року №01-18-06/29 вбачається, що довідка видана департаментом соціального захисту населення обласної державної адміністрації [PERSON], 1918 року народження, інваліду війни І групи, жителю [ADDRESS] в тому, що він 30 січня 2013 року отримав безкоштовно через органи соціального захисту населення автомобіль «СЕНС»TF698К-20, 2012 року випуску з правом передачі керування члену сім'ї інваліда. Автомобіль виданий на 10 років без права продажу і дарування іншій особі. Департамент соціального захисту населення обласної державної адміністрації не заперечує щодо видачі доручення на право передачі керування автомобілем члену сім'ї (доньці) [PERSON], 1956 року народження, жительці [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до п.16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999 передбачено, що інваліду, законному представнику недієздатного інваліда чи дитини-інваліда автомобіль, виданий безплатно чи на пільгових умовах, за їх бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10 річного строку експлуатації. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики. В іншому разі, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Однак, член сім'ї померлого інваліда відповідач [PERSON] проігнорувала роз'яснення передбачені п.16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999 та протягом вищезазначеного шести місячного терміну з дати смерті [PERSON] тобто з [INFO] (дня смерті [PERSON]) по 17 вересня 2013 року включно (закінчення шести місячного терміну), не внесла необхідної суми коштів до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, вартості одержаного автомобіля, щоб автомобіль залишити у своїй власності та не повернула його позивачу. Чим самим порушила встановлені зобов'язання передбачені вище зазначеним актом цивільного законодавства. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є підставними та доведеними, а саме те, що [PERSON] який помер [INFO], 30 січня 2013 року отримав безкоштовно через органи соціального захисту населення автомобіль «СЕНС»TF698К-20, 2012 року випуску з правом передачі керування члену сім'ї інваліда, відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999, а не відповідно до Закону України «Про гуманітарну допомогу» від 22 жовтня 1999 року N 1192-XIV з послідуючими змінами до нього, як-то доводить свою позицію представник відповідача в своїх запереченнях на позов, спірний автомобіль «СЕНС» TF698К-20, 2012 року, гуманітарною допомогою ніколи не визнавався. Однак, позов до задоволення не підлягає з слідуючих підстав. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні було встановлено, що про смерть [PERSON], володільця спірного автомобіля, позивач дізнався у березні 2013 року та про те, що протягом встановленого шести місячного терміну з дати смерті [PERSON] тобто з [INFO] (дня смерті [PERSON]) по 17 вересня 2013 року включно (закінчення шести місячного терміну), відповідач [PERSON] не внесла необхідної суми коштів до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, вартості одержаного автомобіля, щоб автомобіль залишити у своїй власності та не повернула його позивачу, саме з 18 вересня 2013 року розпочався строк позовної давності на звернення позивачем до суду за захистом своїх прав та інтересів, однак з позовом позивач до суду звернувся лише 10 квітня 2017 року. Подане позивачем клопотання про поновлення процесуальних строків на звернення до суду не підлягає до задоволення виходячи з того, що своє клопотання позивач обґрунтовує положеннями ст.102 КАС України, однак позов поданий у порядку ЦК України. Крім того, посилання позивача на відсутність коштів для сплати судового збору, а також відмова прокуратурою розгляду прохання про пред'явлення позову не є підставами для зупинення або переривання перебігу позовної давності, оскільки вони не передбачені вимогами ст.ст.263,264 ЦК України. Тому, суд з цих підстав не визнає поважними причини на які покликається представник позивача спливу позовної давності. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що представником відповідача в судовому засіданні зроблено заяву до винесення рішення про застосування судом позовної давності, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, тому у задоволенні позовних вимог позивачу з цих підстав слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed