Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

В провадженні Суворовського районного суду м.Одеси знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тими обставинами, що причинами розпаду сім'ї, на думку позивача, є різниця в характерах сторін, відсутність взаєморозуміння та довіри один до одного. Оскільки сторони фактично припинили шлюбні відносини, тому позивач вважає, що шлюб існує формально і його слід розірвати. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач та відповідач у засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином. В матеріалах справи є заява представника позивача [PERSON] про підтримання позовних вимог в частині розірвання шлюбу, в якій вона також просила розглядати справу за її та позивача [PERSON] відсутності. Від адвоката відповідача [PERSON] також надійшла заява про визнання вимог в частині розірвання шлюбу та розгляд справи без їх участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] 16.11.2002 року зареєстрували шлюб у виконкомі Трудівської сільради Кілійського району Одеської області, актовий запис №10, після державної реєстрації шлюбу прізвища чоловіка та дружини «[PERSON], [PERSON]». Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Причинами розпаду сім'ї стали різні характери, відсутність взаєморозуміння та довіри один до одного, у зв'язку з чим сторони не підтримують подружні відносини. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи, що у сторін сім'я розпалася, відповідач погодилася на розірвання шлюбу, про що її адвокат надала заяву до суду, тому суд вважає, що надавати строк для примирення не доцільно, тому що це суперечить моральним засадам суспільства. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved