Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

в позові вказано, що відповідно до обвинувального акту від 06/09/2018 02/11/2016 біля 18.30 години в м. Івано-Франківськ відповідач керував автомобілем ВАЗ з державним номерним знаком [NUMBER] по вул. Набережна імені В.Стефаника здійснив наїзд на позивачку, яка переходила нерегульований пішохідний перехід, позначений відповідним дорожнім знаком та дорожньою розміткою, яка мала перевагу в русі. В результаті ДТП відповідач заподіяв позивачу тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя в момент спричинення. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 26/02/2020 закрито кримінальне провадження щодо відповідача за ч. 1 ст. 286 КК України, в ухвалі вказано, що відповідач визнав вину у вчиненні дій, що вказані в обвинувальному акті, щиро покаявся, частково відшкодував потерпілій 5000 гривень. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача 118890,17 гривень майнової шкоди, 295000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні позивач надала перед судом пояснення про те, що 02 листопада відповідач збив позивачку на пішохідному переході, від чого її відкинуло на 25 метрів, 40 хвилин була без свідомості; через три місяці повинна була виходити з академічної відпустки; позивачу та її батькам погрожували, звинувачували позивачку в суїциді; позивачка алергетик; тіло було побито, а на голові шишки по 14 сантиметрів; не могла одягнути окуляри; зв?язку позивачки на рентгені не видно; ноги не згинались; на МРТ відправили з суд-мед експертизи; на МРТ направили в грудні, але два тижні треба було чекати; для примирення пропонували позивачці менше 80\~000 гривень, а така пропозиція це не примирення; позивачці пропонували 300 доларів США; на зустрічах позивачці погрожували міліцією і СБУ; 03/11 було УЗД нирок і вони були в забоях, випорожнювалась кров?ю. В судовому засіданні представник позивача надала перед судом пояснення про те, що відповідач порушив ПДР, кримінальне провадження закрито за закінченням строку притягнення до відповідальності, відповідач відшкодував 5000 гривень; позивач мала намір вийти з академічної відпустки; на час ДТП позивач була у академічній відпустці; існує висновок комісії про те, що позивачу потрібна відпустка; хронічні захворювання у позивачки були, а в ДТП отримала ушкодження коліна та голови; годину після ДТП лежала на мокрій дорозі; на час виписки не було порваної зв?язки; в наступному зробила МРТ; на час першого огляду всіх пошкоджень не знала; на час обходів, коли було встановлено відсутність позивача, в палаті не перебувала; інших травм після ДТП не отримувала; 15000 гривень це витрати на іншого адвоката на досудовому розслідуванні; відповідач не передавав гроші особисто. В судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що ДТП було; відповідач визнав вину, був тверезий; позивачка не працювала, а тому вимога компенсації за паралельну непрацездатність незаконна; непрацездатність позивача настала задовго до ДТП; пояснення позивача про те, що вона непрацевлаштована і така, яка шукає роботу суперечить її ж поясненню про те, що вона була зарахована в аспірантуру з відривом від виробництва; квитанції про ліки, що надані позивачем не стосуються ушкоджень від ДТП, а є ліками на лікування хронічних захворювань позивача, якими вона хворіє тривалий період з часу далеко до ДТП; позивач неодноразово покидала стаціонар, що свідчить про те, що її показання про те, що у неї були ушкодження неправдиві; покидання позивачем стаціонару також свідчить про те, що вона не потребувала лікування, про яке заявляє в судовому розгляді; травмуватись позивач могла і під час її самовільного покидання стаціонару, а суду надати неправдиві свідчення; порушення позивачем її обов?язків пацієнта і призвели до її виписки з медичного закладу; позивача виписано з медичного закладу через кілька днів, після того як її туди прийнято в задовільному стані здоров?я, без будь-яких скарг позивачки; дегенеративні зміни в організмі позивача розпочались задовго до ДТП і не підлягають компенсації відповідачем на основі неправдивих пояснень позивача та її представника; витрати на правову допомогу не відповідають складності і необхідним послугам, витрати не є реальними, не є співрозмірними, вони є надуманими з метою безпідставного і неправомірного стягнення грошових коштів за рахунок відповідача; позивачу було перераховано 5000 гривень на її рахунок, який вона сама і надала; переломів у позивача не було, а тому шкоду надумано; причинно-наслідкового зв?язку між насморком позивача та ДТП немає; позивач хворіла на запальні процеси слизової тканини, що не пов?язано ДТП; на відеозаписі в кримінальному провадженні видно, що позивач одягнута в світлий одяг, а цьому суду позивачем надано фотографії темного одягу і речей. В судовому засіданні представник відповідача категорично заперечив позов в частині покладення на відповідача відповідальності за хронічні захворювання позивача, які були наявні у неї до часу ДТП. Відповідно до письмового заперечення проти позову та пояснення адвоката відповідача в судовому засіданні з третьої доби після ДТП позивачка неодноразово самовільно залишала лікувальну палату стаціонарного хворого та порушувала внутрішній режим лікувального закладу та обов?язки стаціонарного хворого. З 07/11/2016 позивачка виписалась з медичного закладу у зв?язку із покращенням стану здоров?я. Жодна зі сторін не подала суду відеозапису з кримінального провадження, сторонами якого були сторони цього спору, а тому саме сторони спору позбавили суд можливості встановити обставини за відповідним відеозаписом. Клопотань про надання і дослідження відеозапису жодна сторона суду не подала. Судом встановлено наступні обставини. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір?ю позивачки надала перед судом показання про те, що після ДТП довго чекали швидку; винуватці до позивача та її родичів не підходили; в лікарню поїхали в швидкій; провели обстеження і залишили в стаціонарі; свідок хвилювалась; позивачка була побита з гулями на голові; позивачка мучалась, була в депресії; боялась виходити на дорогу; хвилювалась за навчання в аспірантурі; позивачка не могла рухатись; в ДТП пошкоджено речі позивачки; речі позивачки зняли з неї в лікарні; сумка і скло в телефоні були пошкоджені; черевики теж були; зараз позивач лікує ногу, п?є ліки, носить спеціальне взуття; витрат у позивача було більше 5000 гривень; позивачка ходила до психіатра та священника; джинси і куртка синього кольору; зараз позивачка працює. Показання свідка підлягають критичній оцінці з тих підстав, що вони суперечать об?єктивній інформації про те, що позивач самовільно, на порушення внутрішнього розпорядку медичного закладу, неодноразово залишала місце лікування, а отже могла і рухатись і пересуватись, чому не перешкоджав ні її стан та больові відчуття. В судовому засіданні позивачка просила суд допитати її в якості свідка та надала перед судом пояснення в якості свідка про те, що її зв?язка випадає і треба операцію; можливо треба буде протез; це залишиться з нею на все життя; приймала антидеприсанти, зверталась до психіатра і до психолога і до священника; не могла спати; в голові залишились наслідки ударів; відповідач прийшов до неї на наступний день; відповідач пробачення не просив; всі речі позивачки були новими; всі спірні речі знищились; боялась за здоров?я; не могла сидіти і лежати; була одягнута в темну куртку, вартістю від 2350 до 4000 гривень, джинси 990 гривень, сумку, яка подряпалась 720 гривень, черевики 2529 гривень і телефон розбився; на фото саме пошкоджені речі, екран телефону розбитий, в лікарні не давали ліки; за КТ половину суми заплатила матір позивачки; все купила сама; оплатила УЗД, КТ, аналізи; впав зір, проходить обстеження раз в рік; обіцяли, що відшкодують тому зберігала чеки; позивачка конфліктувала та погрожувала лікарям в лікарні бо хотіла допомогу, яку собі самостійно уявляла; після лікарні відвідувала лікарів; шишки на голові були 11 сантиметрів; невролог лікувала заспокійливими, що не допомагало, а тому їй виписали антидепресанти; ліки були по 350-400 гривень та гінко; була заторможена дикція; нога не згиналась; робила компреси, рентген, МРТ, була рідина; більше 30 назв ліків призначали лікарі позивачу; самостійно придбавала ліки; це були курси препаратів, які частково приймає і на даний час; має в сумці мазі для ноги; чеки за ліки частково додані, а частково не подавала; дала суду чеки, які збереглись; була лікувальна фізкультура і масаж, на даний час чеки не додавала, а надала чеки до 2018 року; рекомендовано оперативне втручання при якому просверлюють кістку і вставляють вставку для функціонування ноги; в 50 років треба буде протез; випадало волосся; погано бачила, психіатр відправив до психолога; всього боялась, тільки їла і спала; академічну відпуску брала через гайморіт; на момент ДТП була в академічній відпустці, але хотіла виходити; відрахована з аспірантури за станом здоров?я; була амнезія; всі проблеми позивачки внаслідок стресу і від лежання на дорозі; академічна відпустка передбачалась на 6 місяців; коли не була в лікарні на обходах можливо ходила в туалет, але сама не пересувалась; на МРТ черга була два тижні. Пояснення позивача підлягають критичній оцінці через їх взаємну суперечність в тій частині, що нею надано показання про те, що внаслідок ДТП позивач не могла пересуватись і одночасно з цим неодноразово безпричинно була відсутня під час обходів лікарів, уникаючи їх; іншою дихотомією в поясненнях позивача є те, що вона конфліктувала з лікарями для надання їй медичної допомоги і одночасно з цим неодноразово уникала лікарські обходи стаціонарних хворих в медичному закладі. Так само на незручні для себе запитання представника відповідача про причини відсутності і місце знаходження позивачки, коли вона уникала лікарські обходи позивачка ухилилась від відповіді, надавши показання про те, що можливо перебувала в туалетах, при цьому відповідь надано під умовою, доказу наявності поважних причин відсутності суду не надано. Також суду не надано доказу, що в наступному, після її неодноразової відсутності, позивачка з?явилась для обстеження лікарів. Зазначене також підтверджується і поясненнями представника відповідача про те, що позивачка виписалась з медичного закладу на сьомий день після ДТП у зв?язку із задовільним станом здоров?я, одночасно з цим заявляла про те, що потребувала лікування і у відповідний час і протягом тривалого строку після нього. Крім цього взаємно суперечливими є показання позивачки про те, що вона одночасно не могла самостійно пересуватись, але самостійно, самовільно і неодноразово залишала місце лікування та виписана з лікувального закладу на сьомий день. Таким чином представником відповідача однозначно спростовано позов у відповідній частині. Також позивачем не доведено перед судом обставину, що в обласному центрі м. Івано-Франківськ не було будь-якої можливості провести МРТ. При цьому за поясненням позивачки її направлено на МРТ у зв?язку із проведенням оглядів на судово-медичній експертизі, з причини як вказала позивачка перед судом «… думали я обманюю». При цьому представник відповідача надав пояснення про те, що рухи позивача не болючі, а сама позивач уникала огляду лікарів і відповідно і лікування. Так само представником відповідача частково спростовано претензії позивача до відповідача в частині компенсації правничих послуг в кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування з підстав їх розумності, повноти і необхідності. Відповідно до обвинувального акту від 06/09/2018 02/11/2016 біля 18.30 години в м. Івано-Франківськ відповідач керував автомобілем ВАЗ з державним номерним знаком [NUMBER] по вул. Набережна імені В.Стефаника здійснив наїзд на позивачку, яка переходила нерегульований пішохідний перехід, позначений відповідним дорожнім знаком та дорожньою розміткою, яка мала перевагу в русі. В результаті ДТП відповідач заподіяв позивачу тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя в момент спричинення. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 26/02/2020 закрито кримінальне провадження щодо відповідача за ч. 1 ст. 286 КК України, в ухвалі вказано, що відповідач визнав вину у вчиненні дій, що вказані в обвинувальному акті, щиро покаявся, частково відшкодував потерпілій 5000 гривень. Відповідно до трудової книжки [NUMBER] 01/11/2013 позивача зараховано до аспірантури з відривом від виробництва. 13/07/2016 позивачу надано академічну відпустку за станом здоров?я. 02/07/2018 позивача відраховано з аспірантури у зв?язку зі станом здоров?я. Відповідно до виписного епікризу від 07/11/2016 позивача доставлено в медичний заклад після ДТП з тілесними ушкодженнями у виді струсу головного мозку, підшкірної гематоми потиличної ділянки, забою правого плечового, ліктьового, колінного суглобів, забою обох гомілок, гострого бактеріального кон?юктивіту, міопії обох очей середнього ступеню, хронічного правобічного тубоотиту, викривлення нової перегородки, хронічного вазомоторного реніту, кольпіт. Відповідно до виписки з медичної картки позивача від 23/11/2016 у позивача діагностовано забій правового плечового суглобу, обох гомілок, розриву зв?язки правого колінного суглобу. Відповідно до виписки з медичної картки позивача від 16/03/2017 позивач отримувала лікування за відповідним діагнозом. Відповідно до виписки від 09/10/2018 позивач скаржилась на головний біль та загальну слабкість. Відповідно до виписки з медичної картки позивача від 17/11/2016 вказано діагноз позивача. Відповідно до виписки з медичної картки позивача від 23/11/2016 вказано діагноз позивача та скарги на біль в правому колінному суглобі. Відповідно до виписки з медичної картки позивача від 23/11/2016 вказано діагноз позивача та скарги на травму правого колінного суглоба, розрив передньої схрещеної зв?язки. Позивачем не доведено перед судом однозначно вини відповідача в наявних у позивачки хронічних захворювань. Позивачем та її представником однозначно не доведено перед судом причинно-наслідкового зв?язку між тілесними ушкодженнями, завданими в результаті ДТП та хронічними запальними захворюваннями позивача, що були у неї наявні до часу вчинення ДТП. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в ч. 4 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже правовий наслідок за подання суду копій документів в якості, що виключає можливість визначення їх змісту правові наслідки покладаються на відповідну зацікавлену сторону. Так само в позовній заяві позивачем та її представником не розміщено безпосереднього розрахунку шкоди, що завдана позивачу за лікування кожного виду відповідного захворювання. При цьому позивачу наперед було однозначно відомо можливість заперечення відповідачем обов?язку з відшкодування витрат на лікування хронічних захворювань позивача, що не пов?язані з заподіянням травм. Натомість в позовній заяві розміщено узагальнений розрахунок за групами витрат позивача та включено до нього витрати позивача на лікування хронічних захворювань, що не пов?язані заподіянням відповідачем травм позивачу внаслідок ДТП. Однак вказаний розрахунок не є належним виконанням позивачем її обов?язку щодо доведення спірних обставин. Так само позивачем не подано суду доказу того, що відповідні медичні препарати було вказано придбати саме її лікуючим лікарем, саме на лікування травм від відповідної ДТП. При цьому в судовому засіданні представник відповідача категорично заперечив зв?язок між медичними препаратами, що придбані позивачем та пред?явлено позов про відшкодування їх вартості відповідачем. Також представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що медичні препарати, які придбані позивачем не призначені для лікування тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, а призначені для лікування хронічних захворювань позивача. Отже позивач подала суду копії платіжних документів про придбання медичних засобів і препаратів, що можуть бути використані для лікування травм: №401225 від 04/11/2016 на суму 124,56 гривень; №400860 на суму 116,70 гривень; №63238 про придбання ношпи на суму 23 гривні; №63172 на суму 97 гривень; 401644 на суму 47 гривень; №15193 на суму 553,03 гривень; №6136 на суму 546,44 гривень; №192311 на суму 63,85 гривень; №312377626062 на суму 214,31 гривень; №0019 на суму 77,12 гривень; №97427 на суму 69,25 гривень; №0004 на суму 28,77 гривень; №0112 на суму 28,78 гривень; №0061 на суму 132,2 гривень; №103693 на суму 164,32 гривень; №000006 на суму 292,3 гривень; №1341 на суму 200 гривень; №003896 на суму 3800 гривень; №0000020558 на суму 1250 гривень; № 6003910696 на суму 400 гривень; за товарним чеком від 08/02/2017 на суму 420 гривень; за товарним чеком від 27/03/2017 на суму 690 гривень; за товарним чеком від 07/09/2017 на суму 775 гривень; за товарним чеком від 16/11/2017 на суму 775 гривень; за товарним чеком від 12/01/2018 на суму 870 гривень. Всього на суму 11758,63 гривень. Відповідно до товарного чеку від 15/12/2016 за телефон «Нокіа» сплачено 600 гривень. Відповідно до розрахунку позивача вартість зіпсованих внаслідок ДТП речей становить 6598 гривень. Оскільки саме дії відповідача призвели то знищення та пошкодження одягу та речей позивача, тому обов?язок відшкодування відповідної шкоди законом покладено саме на особу, яка завдала шкоду. При цьому відповідачем та його представником не надано суду докази на спростування вартості речей та загальної суми збитку за пошкодженими речами. Так само відповідачем не надано позивачу аналогічних речей на заміну пошкоджених та не надано позивачу речей аналогічної якості. Таким чином відповідачем та його представником не спростовано перед судом претензії позивача щодо розміру компенсації за знищені речі. Так само вартість операції, яку необхідно провести для відновлення передньої хрестоподібної зв?язки становить 25000 гривень. Відповідно до довідки від 22/10/2018 мінімальна вартість необхідної позивачу операції відновлення передньої хрестоподібної зв?язки становить 25000 гривень. Разом з цим відповідачем та його представником не спростовано правових підстав для відновлення передньої хрестоподібної зв?язки позивача та не спростовано вартість такого відновлення. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В ч. 1 ст. 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже зазначені в цьому судовому рішенні витрати позивача на лікування від наслідків ДТП, що мало місце з вини відповідача, підлягає відшкодуванню відповідачем. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов в частині стягнення з відповідача мінімального заробітку з тієї підстави, що з серпня 2016 року позивачка не мала доходу, а тому необхідно стягнути мінімальний заробіток, а не стипендію, яку позивач теж не отримувала. При цьому представник відповідача заперечив позов у відповідній частині з тієї підстави, що позивач перебувала в аспірантурі з відривом від виробництва, а тому не належить до непрацюючих осіб. Разом з цим позивачу виплачували дохід у виді стипендії, яку припинили виплачувати не через ДТП, а задовго до ДТП через заяву позивачки про надання академічної відпустки за станом здоров?я. Отже умови зайнятості позивача та оплати виконання її трудової функції визначені законодавством та не відносять позивача до непрацевлаштованих або таких які шукають роботу. Тимчасова непрацездатність позивача за станом здоров?я мала місце за заявою позивачки, яку вона подала до навчального закладу з підстави надання лікарського висновку, який позивач суду все ж не подала. Тому позивач самостійно поставила себе в умови в яких вона не належить до безробітних і таких, що шукають роботу, а виплати стипендії припинено через заяву позивача. На час вчинення відповідачем ДТП позивач мала професійну зайнятість, яка полягала у перебуванні в аспірантурі з відривом від виробництва, а тому не належала до осіб, які шукають роботу. Разом з цим позивач не виконувала її професійних та трудових обов?язків в аспірантурі, оскільки за власним бажанням перебувала в академічній відпустці, яка, відповідно до наказу Міністерства освіти і науки № 191/153 від 06.06.96 надається саме за заявою аспіранта та на підставі документа медичної установи про тимчасову непрацездатність позивача. Однак позивач не надала суду документу про підставу її непрацездатності на час академічної відпустки, приховавши від суду відповідну інформацію. Отже саме внаслідок дій позивача мала місце неможливість співставити пояснення позивача та її представника з фактичною інформацією щодо підстав тимчасової непрацездатності позивача і заперечень представника відповідача. При цьому доказування на основі припущень процесуальним законом не допускається. Відповідно до довідки про доходи №6272 позивач не отримувала стипендію з серпня 2016 року. Отже дії відповідача не вплинули на неотримання позивачем стипендії. Оскільки позивачу не належало право на отримання стипендії, а також відповідач не перешкодив позивачу в отриманні стипендії, тому позивачем не доведено перед судом правових підстав для компенсації позивачу того, що позивачу не належало. При цьому позивачка не довела перед судом, що до вчинення ДТП вона звернулась про припинення академічної відпустки і не змогла її припинити саме через дії відповідача. Так само в позові вказано, що «станом на 02.11.2016 я ніде не працювала, знаходилась в академічній відпустці…», а тому просила про застосування ч. 2 ст. 1195 ЦК України. В ч. 1 ст. 1195 ЦК України вказано, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Отже за змістом ч. 1 ст. 1195 ЦК України передбачено компенсацію особі, що має заробіток саме заробітку, втраченого ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. Однак позивачем та представником відповідача однозначно доведено перед судом, що задовго до ДТП право позивача на отримання стипендії припинилось саме за заявою позивача, а не з причин дій відповідача. У свою чергу в ч. 2 ст. 1195 ЦК України вказано, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Однак позивач не належала до осіб, які в момент завдання шкоди не працювали. Позивач перебувала в трудовому зв?язку з навчальним закладом з відривом від виробництва, але не здійснювала наукове дослідження та не виконувала план дослідження за наданою їй академічною відпусткою. Так само в ч. 4 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже саме на позивача процесуальним законом покладено ризик не невчинення нею належних процесуальних дій щодо доказування обставини, яку позивачем за змістом її позову визначено спірною. Крім цього відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже доказування на припущеннях позивача про те, що вона перебувала в стані непрацездатності на час її перебування у академічній відпустці за станом здоров?я саме через тимчасову непрацездатність не здійснюється. Оскільки позивач на час ДТП перебувала в трудовому зв?язку з навчальним закладом з відривом від виробництва, а тому не належить до осіб, які не працювали. Таким чином до спірних відносин не підлягає застосуванню ч. 2 ст. 1195 ЦК України. Так само за змістом запису в трудовій книжці позивача вона перебувала в аспірантурі саме з відривом від виробництва. Отже на час перебування в аспірантурі з відривом від виробництва саме форма аспірантури передбачає відрив від виробництва. Тому із з цієї підстави позивач не належала до осіб, що віднесені до таких, які шукають роботу. Так у справі «Трегубенко проти України» Європейського суду з прав людини (2004 р.) зроблено категоричний висновок про те, що суспільна потреба передбачає і правильне застосування закону. Також неправдивими є пояснення позивача та її представника для обґрунтування моральної шкоди про те, що позивач могла померти від дій відповідача, оскільки саме стороною позивача надано суду ухвалу Івано-Франківського міського суду від 26/02/2020 про те, що за змістом судово-медичної експертизи від 15/06/2017 тілесні ушкодження не є небезпечними для життя в момент спричинення. При цьому самого висновку судово-медичної експертизи позивачем та її представником суду не надано, а тому встановлення судом обставин саме в такий спосіб здійснено безпосередньо внаслідок невиконання позивачем та її представником їх обов?язку за змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Разом з цим в письмовому запереченні відповідача на позов вказано, що у висновку судово-медичної експертизи описано карту амбулаторного хворого позивача, відповідно до якої з 2012 року позивач постійно хворіла запальними захворюваннями, витрати на лікування яких просила суд покласти на відповідача. Аналогічна інформація міститься у висновку судово-медичної експертизи від 22/03/2017, який надав суду представник відповідача саме на спростування позову позивача. Таким чином висновок судово-медичної експертизи в справі за позовом позивача про стягнення грошових коштів на відшкодування шкоди здоров?ю подано не позивачем на підтвердження своїх вимог, а відповідачем на заперечення правових підстав таких вимог та їх необґрунтованість. Отже позивачем не надано відповідного висновку та картки амбулаторного хворого умисно з метою введення суду в оману щодо дійсного змісту відповідних обставин. При цьому, при встановленні обставин врахуванню також підлягає надання суду позивачем та його представником взаємно суперечливої інформації щодо дійсного змісту спірних відносин. В ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено заборону зловживання правами, передбаченими в конвенції. Під зловживанням правом у аспекті п. 3 ст. 35 конвенції ЄСПЛ розуміє у звичайному значенні, прийнятому загальною теорією права, зокрема, факт, що володілець права здійснює його поза призначенням упереджено (рішення від 15.09.2009 у справі «Miroпubovs and Others v. Latvia», заява №798/05, п.62). Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України до основних засад цивільного судочинства належить неприпустимість зловживання процесуальними правами. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Поняття «зловживання» представлене в статті 17 та статті 35§ 3 (a) (зловживання правом на індивідуальне звернення). Вона посилається на своє звичайне значення відповідно до загальної теорії права, а саме - шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене (Miroпubovs і інші проти Латвії, §§ 62 та 65; S.A.S. проти Франції [ВП], § 66). Положення ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямовані на забезпечення демократій засобами боротьби з діями та діяльністю, які знищують або неналежним чином обмежують основні права та свободи незалежно від того, чи дії або діяльність здійснюються «державою», «групою» або «особою». Таким чином позивачу не гарантовано право на зловживання відповідними правами з метою неправомірного стягнення з відповідача грошових коштів на лікування хронічних захворювань позивача. Разом з цим, відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного хворого №197/15 вказано на порушення звичайного способу життя позивача, що є наслідком ДТП, що визначено законом в якості правової підстави для компенсації моральної шкоди. В ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Отже з урахуванням порушення відповідачем прав позивача на особисту недоторканість та звичайного для позивача порядку її життєдіяльності дійсну моральну шкоду, яку завдано позивачу наїздом на неї, отриманням нею тілесних ушкоджень відповідного виду, витрачанням позивачем додаткових зусиль на усунення негативних наслідків таких дій відповідача моральну шкоду може бути компенсовано позивачу в сумі 50000 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. В ч. 4 ст. 77 ЦПК України вказано, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16. Відповідно до акту приймання-передачі послуг між адвокатом Гафткович Б.М. та позивачем зазначено на послуги, які надані позивачу. Відповідний акт містить в собі інформацію абстрактного характеру, що не відповідає видам витрат на професійну правничу допомогу та не обґрунтовує і не доводить необхідності таких послуг. Так, «правовий супровід потерпілої [PERSON] при витребуванні необхідної медичної документації для проведення експертизи…» не містить зазначення виду професійних послуг та виду експертизи. При цьому суду не надано доказу проведення експертизи. У свою чергу судово-медичні експертизи належать до обов?язкових і проводяться на основі доказів, що зібрані слідчим. Також акт містить в собі дублювання одних і тих же послуг, а також повторні дії, необхідність вчинення яких жодним чином не обґрунтовано. В постанові Великої Палати Верховного Суду \~від 19.02.2020 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію\~реальності адвокатських витрат\~(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію\~розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2019 року змін до\~ЦПК\~законодавцем принципово по новому визначено\~роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Колегія суддів зазначила, що\~саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що\~виключає ініціативу суду\~з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Отже представник відповідача заперечив стягнення з відповідача необґрунтованих і нерозумних витрат з професійної правничої допомоги. Таким чином на позивача покладено обов?язок з доведення розумності та обґрунтованості витрат на професійну правничу допомогу, які за їх змістом у відповідному акті полягають в дублюванні та абстрактному зазначенні загально виду дій. Крім цього відповідно до письмового заперечення проти позову відповідача вказано, що саме з вини позивача не було надано медичні документи слідчому для проведення первинної експертизи. Отже на відповідача не може бути покладено негативні наслідки невиконання позивачем обов?язків. Так в ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. У свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 632 ЦК України, якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Отже виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору вартість послуг правничого характеру відповідного переліку, кількості і якості за рахунок відповідача може бути компенсовано в сумі 4000 гривень. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Судом було залучено до участі в спорі страховика, який втім не виконав його процесуальних обов?язків та не надав суду будь-яких пояснень та доказів. При цьому позивач і не пред?явив будь-яких вимог до страховика. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial