Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

В серпні 2015 року позивачка - [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача - Служби у справах дітей Адміністрації Корабельного району м. Миколаєва, в якому просила надати їй дозвіл на виїзд її сина - [PERSON], [INFO], за кордон без згоди батька дитини у супроводі матері або інших уповноважених нею осіб, та дозволити їй або її офіційному представникові, без згоди батька дитини оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України, терміном - до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що у 2011 році вона виїхала з України для тимчасового працевлаштування до Республіки Італія. [INFO] року у м. Верезе Італійської Республіки вона народила сина, громадянина України - [PERSON]. Реєстрація народження дитини була проведена Відділом реєстрації актів цивільного стану Міської ради м. Неаполь, район К'яяно, про що позивачці було видане відповідне свідоцтво. На час народження дитини позивачка не перебувала у зареєстрованому шлюбі, тому у графі «батько» відповідно до італійського законодавства був проставлений прочерк, оскільки у італійському законодавстві не передбачено внесення запису відомостей про батька аналогічно положенням ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері. В подальшому позивачка зіткнулася із проблемою виїзду дитини при перетинанні державного кордону України, оскільки вона не змогла надати відомості з ДРАЦСу про те, що запис відомостей про батька дитини був здійснений на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері. Позивачка зверталась до Корабельного Відділу ДРАЦСу із проханням надати їй витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька згідно ч.1 ст. 135 СК України, однак їй було у цьому відмовлено. Відмова була мотивована тим, що державна реєстрація дитини була проведена в іншій державі, а відтак провести повторну реєстрацію дитини відповідно до національного законодавства і видати довідку про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька згідно ч.1 ст. 135 СК України неможливо та суперечить законодавству України. Позивачка зазначає, що за характером роботи вона змушена періодично виїздити за межі України, при цьому вона позбавлена можливості робити це разом зі своєю дитиною, що спричинює їй та дитині постійні душевні страждання, і крім цього, позивачка немає можливості належним чином доглядати за своєю дитиною. Також позивачка вказала, що будь-яких обставин, які б обмежували її у виїзді з дитиною за кордон, - не існує. Посилаючись на вищевикладене, на неможливість в позасудовому порядку захистити права та інтереси свої та своєї дитини, позивачка була змушена звернутись до суду із даним позовом. Ухвалами Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.11.2015 р. та від 01.02.2016 р. за клопотанням представника позивача, по справі була проведена заміна неналежного відповідача - Служби у справах дітей Адміністрації Корабельного району м. Миколаєва, на відповідачів - Одеський прикордонний загін, Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області та Орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міськради. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав, що викладені у позовній заяві та просили його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міськради у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, однак вказала, що Орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міськради є неналежним відповідачем по даній справі. Представник відповідача - Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області у судове засідання свого представника не направив, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача - Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби у судове засідання не з'явився та подав свої письмові заперечення, у яких заперечував проти позову та вказав, що позивачці було правомірно відмовлено у перетинанні державного кордону України разом із її неповнолітнім сином через те, що вона не надала документів, передбачених Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року. Суд, заслухавши доводи сторін та дослідивши зібрані письмові докази по справі, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого. Стаття 52 Конституції України визначає, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Судовим розглядом встановлено, що позивачка - [PERSON] є громадянкою України, і [INFO] року у м. Верезе Італійської Республіки вона народила сина - [PERSON]. Реєстрація народження дитини була проведена Відділом реєстрації актів цивільного стану Міської ради м. Неаполь, район К'яяно, що підтверджується актом № 115, нотаріально посвідчена копія якого долучена до матеріалів даної справи, із проставленням апостилю відповідно до Гаазької конвенції від 05.10.1961 року. Із зазначеного акту вбачається, що позивачка була вказана матір'ю дитини, а у графі «батько» відповідно до італійського законодавства був проставлений прочерк. В подальшому, дитина була зареєстрована у Генеральному консульстві України в м. Неаполі, як громадянин України. У відповідності до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. При перетині державного кордону України позивачка зіткнулася із проблемою виїзду дитини при перетинанні державного кордону України, і рішенням інспектора прикордонної служби Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління ст. сержанта [PERSON] від 15.04.2015 р. їй було відмовлено у перетинанні державного кордону разом із дитиною з тих підстав, що вона не надала довідки про народження дитини, вданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд до України регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. № 3857-ХІІ (далі - Закон), та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 р. (далі - Правила). Так, пунктом 2 Правил визначений перелік документів, які дають право перетинання громадянами України державного кордону, зокрема, проїзний документ дитини. Крім цього, пункт 4 Правил визначає, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення одного з таких документів або нотаріально засвідчених копій: ●свідоцтва про смерть другого із батьків; ●рішення суду про позбавлення батьківських прав другого із батьків; ●рішення суду про визнання другого із батьків безвісно відсутнім; ●рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; ●рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; ●довідки про народження, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (у разі виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). В свою чергу, відповідно до положень Сімейного Кодексу України, державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєння їй прізвища, ім'я та по-батькові. Відповідно до вимог п.2 Глави 1 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затв. Наказом МЮУ № 52/5 від 18.10.2000 р., підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження дитини ф. № 103/о. Крім цього, необхідним є подання документів, які є підставою для внесення відомостей про батька дитини (свідоцтво про шлюб, спільна заява матері та батька дитини, заява матері). Якщо мати дитини не перебуває у шлюбі та немає спільної заяви батьків, прізвище та громадянство батька дитини зазначаються за прізвищем та громадянством матері, а власне ім'я та по батькові батька - за вказівкою матері у заяві про державну реєстрацію народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Крім цього, відповідно до п. 30 Глави 1 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, якщо при державній реєстрації народження дитини відомості про батька внесені за вказівкою матері, то разом із свідоцтвом про народження видається витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Виходячи із цього, та із того, що державна реєстрація народження дитини була проведена на території Італійської Республіки компетентним органом цієї держави, та відповідно до італійського законодавства, то здійснення повторної реєстрації народження дитини в Україні та надання відповідного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, суперечить вимогам діючого законодавства України. Тому позивачка позбавлена можливості надати документи, що передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 р. , для виїзду її неповнолітнього сина за межі України. Відповідно ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Приймаючи до уваги вищенаведене та те, що надати документи визначені законодавством України для виїзду свого малолітнього сина, позивачка не має можливості, а виїзд дитини не суперечить її інтересам, то з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Разом із цим, суд знаходить слушними доводи представника відповідача - Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міськради щодо того, що вказана особа не є належним відповідачем по справі через те, що позивачка як мати дитини відповідно до ст. 242 ЦК України, є її законним представником. Однак суд вважає, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не впливає на висновки суду щодо задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved