Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

В провадженні судді знаходиться вищевказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] 07 листопада 2014 року, відповідно до наказу №124-к, був прийнятий в Криворізький технічний коледж Національної металургійної академії України на посаду заступника директора з адміністративно-господарської діяльності. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2020 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ про звільнення та поновлено позивача на посаді заступника директора Криворізького технічного коледжу Національної металургійної академії України з адміністративно-господарської діяльності. В задоволенні інших позовних вимог, зокрема, про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено, оскільки позивач не надав суду жодної довідки щодо суми заробітної плати з якої можна було б вирахувати середньоденну заробітну плату. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2020 року залишено без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з Криворізького технічного коледжу Національної металургійної академії України на користь [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 грудня 2019 року по 01 липня 2020 року в розмірі 50659,61 гривень;стягнути з Криворізького технічного коледжу Національної металургійної академії України на користь [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) моральну шкоду в сумі 2 000 гривень завдану в результаті душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку з посяганням на його трудові права та інтереси. Відповідач, не погодившись із позовними вимогами позивача, надав відзив на вказану позовну заяву, згідно якого зазначив, що заявлені позивачем вимоги вже були предметом судового розгляду за цими вимогами.(Справа:№ 2/210/7359//20) Позивачу було відмовлено в їх задоволенні. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач, проте вказаний факт не доведений. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, з письмових матеріалів справи судом встановлено, що 07.11.2014 року, відповідно до наказу №124-к, позивач був прийнятий в Криворізький технічний коледж Національної металургійної академії України на посаду заступника директора з адміністративно-господарської діяльності. На підставі наказу від 20 грудня 2019 року № 161-к, виданого директором Криворізького технічного коледжу Національної металургійної академії України, позивача було звільнено з посади заступника директора з адміністративно-господарської діяльності за систематичне невиконання, без поважних причин, покладених на нього обов`язків та порушень правил внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2020 року позов задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ від 20 грудня 2019 року № 161-к про звільнення [PERSON] з посади заступника директора Криворізького технічного коледжу Національної металургійної академії України з адміністративно-господарської діяльності за систематичне невиконання без поважних причин, покладених на нього обов`язків та порушень правил внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України; поновлено [PERSON] на посаді заступника директора Криворізького технічного коледжу Національної металургійної академії України з адміністративно-господарської діяльності. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року вищевказане судове рішення залишено без змін. Наказом директора Національної металургійної академії України від 24.06.2020 року [PERSON] поновлено на роботі з 01.07.2020 року (а.с. 12). Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта). Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.08.2020р. у справі №501/2316/15-ц провадження № 61-37956св18. Відповідно до ч.7 ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Таким чином, письмовими матеріалами справи було достовірно встановлено, що порушення трудових прав працівника - вимушений прогул позивача [PERSON] у зв`язку з його незаконним звільненням тривав з 20 грудня 2019 року по 01 липня 2020 року. Позивачем надано до матеріалів позову розрахунок заборгованості середнього заробітку за вимушений прогул. Відповідач жодним чином не надав доводів з метою спростування наданого розрахунку. Дослідивши вказаний розрахунок, зважаючи на надані позивачем розрахункові листки із відомостями щодо заробітної плати позивача, суд погоджується із вказаним розрахунком та вважає за можливе задовольнити вказану позовну вимогу у повному обсязі у вказаному позивачем розмірі. При цьому, суд звертає увагу, що єдиною підставою для заперечень у задоволенні позовних вимог стороною позивача зазначено, що аналогічна позовна вимога вже була предметом розгляду в суді. Водночас, згідно рішення суду від 29.05.2020 року, вимога щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по суті не розглядалась, позивачу було роз`яснено його право на звернення до суду з позовом у випадку нездійснення відповідачем вказаних виплат у добровільному порядку. За таких обставин, суд не приймає доводи відповідача як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як встановлено судом, внаслідок незаконного звільнення і тим самим позбавлення позивача права на труд, на отримання в період вимушеного прогулу заробітної плати позивачу було завдало моральних страждань, які виразилися в порушенні його звичного життєвого укладу, в переживаннях, пов`язаних із протиправними діями щодо нього, необхідністю певний час знаходитися на утриманні дружини, необхідністю звертатися до суду за захистом свого порушеного права, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач визначив суму моральної шкоди у розмірі 2000 гривень. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у позовну вимогу про відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 2000 гривень задовольнити у повному обсязі. В розумінні ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору слід компенсувати з відповідача в дохід держави за кожну із позовних вимог, котрих заявлено дві. Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved