Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування своєї позиції позивач [PERSON] пояснювала, що з лютого 2005 року вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в період перебування в якому подружжя набуло у спільну власність певне майно. Однак за станом на теперішній час позивач та відповідач спільного господарства не ведуть та в теперішній час вирішується питання про розірваня даного шлюбу. У звязку з тими обставинами, що в позасудовому порядку дійти порозуміння стосовно поділу спільного майна подружжю не вдалося, [PERSON] й звернулась з даним позовом в суд, заявляючи вимоги про визначення спільного майна, що підлягає поділу, та визнання за нею права приватної власності на 1/2 ідеальну його частку. Повноважний представник позивача [PERSON] у відкрите судове засідання зявився, від імені та в інтересах особи цілком підтримав заявлені вимоги підтримала, просив суд позов задовольнити у повному обсязі шляхом визнання за позивачем права приватної власності на 1/2 ідеальну частку садиби під №6а по вулиці Хімічній у місті Одесі та права приватної власності на 1/2 ідеальну частку автомобілю марки «Chevrolet Lacetti», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявку до засідання суду повідомлені не були. Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто у звязку з неявкою повідомленого відповідача по даній цивільній справі, врахувавши думку сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку, постановивши про викладене відповідну ухвалу. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини та пояснення позивача за суттю спору і підставами звернення в суд, що викладені у позові, а також висловлені представником сторони безпосередньо в суді, дослідивши необхідні письмові докази, надавши належну юридичну оцінку виниклим між сторонами по справі правовідносинам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що [PERSON] та Гадевич ([PERSON] після укладення шлюбу) [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 травня 2005 року, що підтверджується фотокопією повторного Свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД №103283, складеного й виданого Відділом РАЦС Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області від 25 вересня 2009 року, про що Степовою сільською радою Роздільнянського району Одеської області був складений відповідний актовий запис. За станом на момент розгляду справи, а саме на 05 липня 2010 року, даний шлюб не розірваний. Необхідно зазначити, що спільна дитина сторін [PERSON], 19 лютого 2006 року проживає з позивачем [PERSON] Разом з тим, 18 грудня 2007 року між [PERSON] з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №16381, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] придбав житловий будинок індивідуального житлового фонду під №6а по вулиці Хімічній у місті Одесі, який складається з: літ.«А» житлового будинку, загальною площею 38,6кв.м., в тому числі житловою площею 16,5кв.м.; №1 огорожі, який загалом розташований на земельній ділянці площею 91кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. [PERSON] власності набувача за даним правочином було належним чином зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН», про що свідчить лист підприємства №2074-06/596 від 23 березня 2010 року. Окрім того, в період перебування у шлюбі з [PERSON], відповідачем було набуто у власність автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», 2006 року випуску, обємом двигуна 1598куб.см., номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON] власності набувача було належним чином зареєстроване в органах Державтоінспекції 23 грудня 2008 року, про що свідчить лист установи №712-505 від 18 березня 2010 року та відповідний витяг з бази даних АІС «Автомобіль» у вигляді реєстраційної карти АМТ від 12 березня 2010 року. За таких обставин, як встановлено судом, право власності на вказане спірне майно було набуте [PERSON] в період перебування у зареєстрованому шлюбі. Як наводить ст. 368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на ст. 60 ч.ч.1,2 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 ч.ч.1,4 СК України, обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. При цьому, речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, враховуючи викладене, суд переконаний, що відповідне, заявлене до поділу стороною позивача, майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Як передбачає ст. 69 ч.1 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. На підставі ст. 70 ч.ч.1,2,3 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з тим, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Й водночас, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 71 ч.1 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи вищенаведене, на підставі чинного цивільного і сімейного законодавства України, суд вважає можливим поділити спірне майно згадуваного подружжя в натурі згідно заявлених позивачем вимог. При цьому, згідно ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Згідно п.10 Додатку 1 до п.2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна являються рішення судів, третейських судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Як чітко встановлює п.3.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і предявленим правовстановлювальним документам. Забороняється тлумачення прав реєстратором або самостійне внесення ним змін до відомостей про заявлені права власності. За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обовязковій державній реєстрації та є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстру прав власності на нерухоме майно з боку повноважних осіб КП «ОМБТІ та РОН». Разом з тим, згідно ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, повязаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Відповідно до п.6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (надалі за текстом Порядок), транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції Згідно п.8 Порядку, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обовязкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на автотранспортний засіб, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обовязковій державній реєстрації та є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру ДАІ.

Outcome: approved