Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів звернулася [PERSON] В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 2008 року, від якого мають одного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем у них не склалось. На даний час їх сім»я розпалась, вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та бюджету, не підтримують подружніх стосунків. Вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, збереження сім'ї є неможливим, від надання терміну для примирення відмовилась. Крім того пояснила суду, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина, її прохання про надання матеріальної допомоги на утримання дитини не реагує, лише останні декілька місяців пересилав гроші поштою. Тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, неповнолітнього сина залишити на проживанні з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ? частки всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до шлюбу та до досягнення дитиною повноліття, щомісячно. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги позивача визнали. Відповідач суду пояснив, що у зв'язку з тим, що з 27 грудня 2011 року він був затриманий за підозрою у скоєнні злочину і до 27 лютого 2014 року він знаходився під вартою і СІЗО м.Одеси, вони з позивачем дійсно проживали окремо, не вели спільного господарства та бюджету. Після звільнення з СІЗО він приїжджав до позивачки в м.Рівне, однак вона уникала зустрічей з ним. Крім того, він намагався добровільно надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання сина, однак вона відмовлялась її отримувати, у зв'язку з чим він на даний час пересилає позивачці кошти на утримання сина поштою, і крім того двічі передавав гроші на сина через брата позивачки. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 2008 року. Дана обставина стверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 04 грудня 2008 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04 грудня 2008 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2008 року грудня місяця 04 числа зроблено відповідний актовий запис за №762. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дана обставина стверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 28 лютого 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року в м.Рівне, про що в Книзі реєстрації народжень 2011 року лютого місяця 28 числа зроблено відповідний актовий запис за №541. Батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. Протягом тривалого часу сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та бюджету, не підтримують подружніх стосунків, втратили один до одного почуття любові та поваги. На думку суду, надання терміну для примирення для сторін позитивних наслідків не принесе, перспектив для збереження сім'ї не вбачається. Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до повного задоволення. Відповідно до ст.160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що відповідач у добровільному порядку у належному розмірі коштів на утримання неповнолітньої дитини не надає, не допомагає позивачу створювати належні умови для розвитку природних здібностей сина, а відповідач працездатний, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved