Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебувала на розгляді вищезазначена цивільна справа. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2021 року у задоволенні позову Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до [PERSON] про стягнення незаконно отриманих коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відмовлено повністю. Під час розгляду вказаної справи, в судовому засіданні, до закінчення судових дебатів, представником відповідача було заявлено клопотання про стягнення судових витрат на правову допомогу та зазначено, що остаточний розрахунок вказаних витрат буде надано суду протягом 5 днів з дати ухвалення рішення. 23 березня 2021 року представник позивача звернувся до суду із заявою про відшкодування судових витрат на правову допомогу, в якій просив суд ухвалити додаткове рішення у цивільній справі та стягнути з Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради на користь [PERSON] понесені останньою судові витрати на правову допомогу у сумі 11000,00 грн. Не погодившись із вказаною заявою, представником Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради було подано до суду заперечення на заяву про відшкодування судових витрат, в яких зазначено, що із вказаною заявою управління не згодне та просить суд відмовити відповідачу та її представнику у задоволенні клопотання повністю, оскільки розмір понесених відповідачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 11000,00 грн. є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору та складності справи. Відповідачем або ж його представником не надавалася заява про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката. Крім того, зазначили, що відповідач [PERSON] мала право на отримання безоплатної вторинної допомоги, однак своїм правом не скористалась навмисно. Так, відповідно до статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Так, згідно з положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до чч. 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Так, судом встановлено, що відповідачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, згідно договору про надання правової допомоги № 10 від 09 лютого 2021 року, укладеному між відповідачем [PERSON] та адвокатом Луценком С.О., а також додаткової угоди № 1 до вказаного договору від 09.02.2021 (а.с.99-100) Зокрема, адвокатом Луценком С.О. надано обсяг правової допомоги відповідачу у вигляді підготовки та подання відзиву по справі, участі у судових засіданнях 01.03.2021 та 18.03.2021, а також підготовки заяви про відшкодування судових витрат, згідно актів приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 від 18.02.2021, № 2 від 01.03.2021, № 3 від 18.03.2021 та № 4 від 23.03.2021 (а.с. 105-108), за що відповідачем було сплачено адвокату у загальному розмірі 11000,00 гривень, на підтвердження чого суду надані квитанції б/н від 25 березня на суму 4378,00 грн., 2587,00 грн. та 3980,00 грн., а також від 26 березня 2021 на суму 55,00 грн. (а.с. 124). Таким чином, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 11000 грн., витрачені відповідачем, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому зазначені судові витрати підлягають стягненню з позивача Лівобережного управління\~соціального захисту\~населення Дніпровської\~міської ради на користь відповідача [PERSON] . При цьому,\~суд не\~може прийняти\~до уваги\~заперечення представника\~позивача щодо\~не співмірності\~розміру понесених\~відповідачем витрат\~на правову\~допомогу,\~оскільки відповідно\~до ч.\~6\~ст.\~137\~ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, представником позивача у письмових запереченнях лише акцентовано увагу на те, що розмір понесених відповідачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 11000,00 грн. є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору та складності справи, проте жодним чином не доведено не співмірність таких витрат. Крім того, посилання представника позивача на те, що ані відповідачем, ані її представником не було зроблено заяви про подання доказів про сплату судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення суду також є необґрунтованими, оскільки представником відповідача у судовому засіданні, фіксування якого відбувалось за допомогою технічних засобів, усно було зроблено відповідну заяву до закінчення судових дебатів у справі. При цьому, нормами ЦПК України не визначено обов`язку сторони подавати таку заяву виключно у письмовій формі. Що стосується посилань представника позивача на умисне не отримання відповідачем безоплатної вторинної допомоги, суд зазначає, що отримання такої допомоги є виключно правом відповідача, при цьому, фізичні особи є вільними в обранні представників для здійснення захисту своїх інтересів у суді, за виключенням випадків передбачених нормами ЦПК України. Також,\~суд звертає\~увагу,\~що під\~час складання\~заперечень та\~їх обґрунтування,\~представник позивача\~посилалась на\~норми КАС\~України,\~в той\~час коли\~розгляд даної\~справи здійснювався\~у порядку\~цивільного судочинства,\~питання про\~розподіл судових\~витрат визначено\~нормами ЦПК\~України та\~застосування аналогії\~з нормами\~КАС України\~є неприпустимим.\~

Outcome: approved