Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

в Радивилівський районний суд Рівненської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] сільської ради Радивилівського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно. Свою позовну заяву мотивує тим, що 10.11.2011 р. помер його батько [PERSON], який до дня смерті проживав в [INFO]. До спадкового майна померлого входить земельна ділянка, площею 2,45 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Радивилівського району Рівненської області, в с. Рідків, Радивилівського району, Рівненської області. При звернені до нотаріальної контори, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну частку (пай), право власності на яку посвідчено Державним актом про право власності на землю, що належала спадкодавцеві [PERSON], у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на Сертифікат на земельну частку (пай). Позивач у судове засідання не зявився. У своїй заяві до суду підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Радивилівського району Рівненської області в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява, щодо розгляду справи за відсутності їхнього представника, заперечень проти позову не мають. Ухвалою суду від 24.09.2018 р. відкрито підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 01.11.2018 р. витребувано спадкову справу, заведену після смерті [PERSON] Ухвалою суду від 17.01.2019 р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Інших процесуальних дій не вчинялося. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання права власності на спадкове нерухоме майно доведений і підлягає задоволенню. З копії свідоцтва про смерть серії 1-ГЮ №111366 встановлено, що [PERSON] помер 10.11.2011 року (а.с. 7). Із довідок № 1020, № 1021 від 10.10.2016 р., виданих [PERSON] сільською радою Радивилівського району Рівненської області вбачається, що [PERSON] був постійним жителем [INFO] до дня його смерті - 10.11.2011 р. і в склад його сімї входила дружина [PERSON] (а.с. 9). Із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 29815500 від 06.03.2012 р. вбачається реєстрація спадкової справи, після смерті [PERSON], номер у спадковому реєстрі 52507808, номер у нотаріуса - 56 (а.с. 10). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 256789 від 04.03.2009 р., [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,45 га, кадастровий номер: 56258856:00:04:009:0063 (а.с.14). Як вбачається із постанови державного нотаріуса Радивилівської районної державної нотаріальної контори від 25.10.2016 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилося після смерті 10.11.2011 року [PERSON], у звязку з відсутністю відомостей та правовстановлюючих документів, необхідних для його видачі (а.с. 11). Із заповіту від 26.06.2006 р. встановлено, що [PERSON] заповів своєму синові [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) серія РВ №0185124, виданий Радивилівською РАД 11.08.1997 року. Із довідки №29-1712-0.4-1253/2-16 від 20.10.2016 р., виданої управлінням Держгеокадастру у Радивилівському районі вбачається, що взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РВ № 0185124, Радивилівською РДА 11.08.1997 р. для [PERSON] виданий державний акт ЯЕ № 256789, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010959400184 від 04.03.2009 р. (а.с. 13). Згідно свідоцтва про народження позивача І-ЯК № 459029, свідоцтва про смерть [PERSON], серії І-ГЮ №140535, виданого виконкомом [PERSON] сільською радою Радивилівського району, свідоцтва про смерть [PERSON] серії 1-ГЮ №111366, виданого 11.11.2011 року [PERSON] сільською радою Радивилівського району та заповіту [PERSON] від 26.06.2006 року вбачається, що [PERSON] є батьками позивача [PERSON] (а.с.7, 8, 12, 15). Суд, встановивши наявність приватно-правового спору, який виник із спадкових правовідносин, при вирішенні останнього вбачає за необхідне застосування наступних норм права. Норми ст.\~1217\~ЦК України вказують на те, що одним із видів спадкування є спадкування за заповітом. Беручи до уваги встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є його син [PERSON], відомості щодо інших осіб, які вправі претендувати після смерті [PERSON] в порядку спадкування повністю або частково на земельні ділянки в ході судового розгляду не встановлено, що обєктивно підтверджується матеріалами справи, поясненнями позивача та не оспорюється відповідачем. З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого заведена спадкова справа. Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, держава бере на себе обов'язок у забезпеченні реалізації та захисту права на власність. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи, що неотримання свідоцтва про право на спадщину не залежить від волі позивача та причина неотримання останнього є об'єктивною, а відтак на державу покладений обов'язок у її вирішенні. А отже, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], належним чином оформив свої спадкові права, так як звернулась у встановлений строк з відповідною заявою до нотаріальної контори. Як вбачається із\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на те, що [PERSON], будучи власником сертифікату на право на земельну частку (пай), на підставі якого, в подальшому, було виділено в натурі земельну ділянку, що відповідає дердавному акту на землю, розпорядився на випадок своєї смерті своїм майном - земельною часткою (паєм), по якій отримав земельну ділянку після складення заповіту, шляхом встановлення спадкодавцем такого майна свого сина [PERSON], описавши останнє у заповіті, враховуючи визнання відповідачем позову, суд зробив висновок про обгрунтованість позову [PERSON] та наявність підстав для визнання за позивачем права влансності на земельну ділянку.

Outcome: approved