Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 28 липня 2014 року [PERSON] в присутності свідка [PERSON] в м. Києві по вул. Ежена Потье отримала від [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 41150 гривень, які зобов'язалась повернути до 10 вересня 2014 року. На підтвердження отримання грошових коштів від позивача надала власноруч написану розписку від 28 липня 2014 року. [PERSON] неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, проте відповідач ігнорує вказані вимоги. Тому [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти за договором позики, що укладена у вигляді розписки, в загальній сумі 68811 гривень, з яких: 41150 гривень - основна сума боргу, 2293 гривень 13 копійок - 3% річних, 25368 гривень 68 копійок. - інфляційні втрати. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились. Проте, представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про своє ставлення до пред'явленого позову суд не повідомила. Про час та місце розгляду справи вона повідомлена належним чином. Тому, на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 28 липня 2014 року [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 41150 гривень, а [PERSON] зобов'язалась повернути грошові кошти до 10 вересня 2014 року. Вказана обставина підтверджується копією розписки (а.с.7). У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику». Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 28 липня 2014 року був укладений договір позики. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконала свої зобов'язання за договором позики та повернула грошові кошти. Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути борг за договором позики у розмірі 41150 гривень. У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з письмових розрахунків, зазначених позивачем в позовній заяві, втрата коштів від інфляції становить 25368 гривень 68 копійок та три проценти річних від простроченої суми складає 2293 гривень 13 копійок. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики, що у загальному розмірі складає 68811 гривень. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції №52 від 20 липня 2016 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 690 гривень. Пред'явлений нею позов задоволений у повному обсязі. Тому, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 690 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved