Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

В серпні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, вказавши, що відповідачі більше року без поважних причин не проживають в належному їй житловому приміщенні за адресою вул. Кудрянки, 14 в м. Хмельницькому, в зв'язку з чим втратили право на користування вказаним житлом. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житлом. Судом було ухвалено заочне рішення у справі, котре за заявою відповідача було скасовано, а справу розглянуто за загальними правилами цивільного судочинства. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечила і просить в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] жила в спірному будинку в 2005 році орієнтовно по 2007 рік, однак переїхала з нього з неповнолітніми дітьми на найману квартиру тому, що місця для всіх зареєстрованих мешканців в будинку позивача не вистачало, а добудовуватись позивач не дозволяла. Відповідач з дітьми дійсно понад рік не проживала у спірному житлі, проте за неповнолітніми дітьми житло зберігається до досягнення ними повноліття, тому задоволення позову порушить їх права. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечив і просить в його задоволенні відмовити. Заслухавши представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Встановлено, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Кудрянки 14, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 3-1036, виданого державним нотаріусом першої Хмельницької державної нотаріальної контори [PERSON], та договору дарування частини житлового будинку 3-2635 від 02.10.2006 року, посвідченого державним нотаріусом першої Хмельницької державної нотаріальної контори [PERSON] Копії вказаних правовстановлюючих документів наявні в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] та її донька [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [INFO] 31.05.2007 року, син [PERSON] [PERSON], [INFO], зареєстрований за цією ж адресою з 21.07.2007 року (тобто з народження). Вказані обставини підтверджуються записами будинкової книги для прописки громадян, що проживають [INFO], копія котрої наявна в матеріалах справи, та не оспорюються ніким із сторін. Разом з тим, відповідач з неповнолітніми дітьми не проживала в належному позивачу спірному помешканні понад рік перед зверненням позивача з даним позовом до суду, що представник відповідача в судовому засіданні визнала. Зазначені обставини підтверджуються також актом про відсутність (непроживання) особи за місцем її реєстрації від 5.08.2014 року, наявним в матеріалах справи. Як вбачається з наданих представником відповідача пояснень, відповідач добровільно виїхала зі спірного будинку, перешкод у проживанні в ньому їй та її дітям не чинилося, з будь-якими претензіями щодо вселення в будинок вона до [PERSON] за весь час відсутності в ньому не зверталась. Наведені представником відповідача обставини з приводу того, що відповідач жила у спірному житлі близько двох років з 2005 року, після чого близько десяти років мешкає у найманій квартирі, свідчать про те, що відповідач втратила інтерес до спірного житла (а саме намір проживати в ньому, а не лише бути зареєстрованою). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої іншої домовленості щодо тривалості непроживання між сторонами не було. Таким чином, відповідач втратила право користування належним позивачу жилим приміщенням по вул. Кудрянки в будинку № 14. При цьому право користування спірним житлом дітей відповідача не є самостійним, а походить від права користування вказаним житлом відповідача. В разі втрати відповідачем права користування житловим приміщенням її діти також втрачають право користування ним, самостійно за ними право користування будинком позивача збереженню не підлягає. Збереження права користування жилим приміщенням за дітьми незалежно від інших членів сімї дійсно передбачено ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства», частинами 1, 3 котрої визначено, що діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. У разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Крім того, згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава забезпечує дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа, які до передачі під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім'ї, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, призову на строкову військову службу в Збройні Сили України, взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк мали впорядковане житло, що зберігалося за ними, невідкладне вселення їх у ці приміщення і повернення їм майна, що знаходилося в цих приміщеннях на день передачі дітей під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім'ї, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, призову на строкову військову службу в Збройних Силах України, взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк. Однак правила ані ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства», ані ст. 11 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» своєї дії на спірні правовідносини не поширюють, оскільки малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не мають статусу дітей-сиріт або дітей, позбавлених батьківського піклування, а також не передавались під опіку чи піклування, не були влаштовані в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї. Таким чином, неповнолітні діти відповідача також втратили право на користування належним позивачу жилим приміщенням за адресою пров. Кудрянки, 14 в м. Хмельницький. За таких обставин позов слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved