Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 01 липня 2001 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 136, від якого мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини з відповідачем остаточно припинили у вересні 2016 року через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, несхожість характерів, які привели до втрати почуття любові та поваги один до одного. Позивач вважає, що сімя розпалася остаточно, відновити сімейні відносини не можливо, оскільки буде суперечити їхнім інтересам. Подружжя проживає окремо, спільне господарство не веде. Спорів щодо майна, що є їхньою сумісною власністю немає. Спору щодо місця проживання та утримання дітей немає. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. При цьому, у зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом по справі встановлено факт, що 01 липня 2001 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 136 /а.с.6/, від якого мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.7,8/. Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують, не проживають разом. Вказана обставина визнана сторонами і відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Головною причиною розпаду їх родини є відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, несхожість характерів, які привели до втрати почуття любові та поваги один до одного. Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Відповідно до вимог статті 112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для розірвання шлюбу. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «Іщенко», яке вона не просить після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне. У відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь позивача судовий збір у розмірі 551 гривні 20 коп.

Outcome: approved