Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

В позовній заяві представник позивача за довіреністю [PERSON] зазначає, що з 26.12.1990 року по 15.01.2002 року [PERSON] працювала на посаді змінного майстра у колгоспі «ім. Щорса» смт. Летичів, що підтверджується трудовою книжкою виданою 25.07.1967 році. При розпаюванні майна та земельних ділянок КСП «ім. Щорса» [PERSON] отримала свідоцтво про право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що підтверджується свідоцтвом серії ХМЛТ № 001253 від 05.06.2001 року. Однак, з невідомих причин, у протоколі розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) та додатку № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю, виданого КСП «ім. Щорса» [PERSON] не включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). 06.03.2017 року [PERSON] звернулася до [PERSON] РДА з проханням визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі 3,25 в умовних кадастрових гектарах на території Руднянської сільської ради Летичівського району із земель КСП «ім. Щорса» та виділити її в натурі, однак листом від 06.03.2017 року № 41/04-06-599/2017 їй було відмовлено та рекомендовано звернутися в суд. Тому, представник позивача просить визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Щорса» с. Рудня Летичівського району Хмельницької області розміром 3,25 в умовних кадастрових гектарах. В судовому засіданні позивач та її представник збільшили позовні вимоги та просять встановити факт, що [PERSON], [INFO], була членом колгоспу ім. Щорса (КСП «ім. Щорса») Летичівського району Хмельницької області з 1991 року по 1996 року включно та визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Щорса» с. Рудня Летичівського району Хмельницької області розміром 3,25 в умовних кадастрових гектарах. Крім того, [PERSON] пояснила, що працювала в КСП ім. Щорса з 26.12.1990 року по 15.01.2002 року, тому в 1996 році при розпаюванні КСП ім. Щорса була членом КСП. Про те, що їй не було виділено земельної частки (паю) вона дізналася в 2001 році, тому звернулася до директора СТОВ [PERSON]. Не отримавши позитивної відповіді вона звернулася в прокуратуру Летичівського району, однак їй було рекомендовано звернутися до суду. Представник [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області [PERSON] позовні вимоги не визнала з підстав пропуску строку звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав [PERSON] знала ще в 2001 році, однак за захистом своїх прав до суду не зверталася. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Летичівського району Хмельницької області в судове засідання не зявився, проте подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] дійсно працювала змінним майстром на цегельному заводі в колгоспі ім. Щорса з 1991 року. У звязку із приєднанням цегельного заводу до колгоспу ім. Щорса працівникам, які працювали на цегельному заводі могли, за їх бажанням, подати заяви про прийняття їх в члени колгоспу. В протоколі не зазначено, що розглядалася заява [PERSON] про прийняття її в члени колгоспу, що може свідчити про неподання такої заяви, або не бажання бути членом колгоспу. Тому земельний пай їй не виділявся, так як вона не була членом колгоспу. А майновий пай міг бути виділений так як вона з 1968 року працювала на цегельному заводі та мала право на майновий пай. Аналогічні покази дала свідок [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до п.п. 1, 2 Указу Президента України №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст. 2 вищевказаного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), серед інших, також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Так, згідно трудової книжки виданої 25.06.1967 року, [PERSON] з 10.09.1968 року до 26.12.1990 року працювала на [PERSON] цегельному заводі на різних посадах, а з 26.12.1990 року, на підставі протоколу № 1 від 29.01.1991року, була переведена змінним майстром на цегельний завод КСП ім. Щорса, і 15.01.2002 року звільнена з роботи за згодою сторін. Згідно довідки начальника архівного відділу від 14.04.2017 року № 23/01-28 протокол зборів № 1 від 29.01.1991 року відсутній в книгах протоколів зборів колгоспу ім. Щорса за 1991 рік. Відповідно до книг протоколів засідання правління колгоспу ім. Щорса протокол № 1 було складено 23 січня 1991 року на якому розглядалося лише одне питання щодо створення комісії по обліку грошових знаків. В протоколі № 2 засідання правління колгоспу ім. Щорса від 29.01.1991 року відсутній запис про розгляд заяви [PERSON] про прийняття її в члени колективного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса. А також, відсутній запис про переведення її на посаду змінного майстра в колгосп ім. Щорса цегельний завод Відповідно до п. 22 протоколу № 1 зборів уповноважених членів колгоспу від 15.02.1991 року було вирішено питання щодо викупу у Хмельницького заводу стінових матеріалів [PERSON] цегельного заводу у особисту власність колгоспу, контроль за виконанням вказаної постанови було покладено на правління колгоспу. А також в даному протоколі було проведено розгляд заяв громадян про вступ в члени колгоспу та прийняття на роботу працівниками цегельного заводу, однак, заява [PERSON] зборами уповноважених членів колгоспу не розглядалася та [PERSON] в члени колгоспу вказаним рішенням не приймалася. Із довідки [PERSON] селищної ради № 461 від 20.06.2017 року вбачається, що [PERSON] отримала у Руднянській сільській раді свідоцтво на право власності на майновий пай за № 001253 від 05.06.2001 року на загальну суму 2346,0 грн. (0,090820 % від загального майнового фонду колишнього КСП ім. Щорса). Із врахуванням викладеного суд рахує, що [PERSON] дійсно працювала на цегельному заводі, однак не була включено до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса, що не давало їй права на отримання земельної частки (паю) із земель КСП «ім. Щорса». Відповідно до\~ст. 256 Цивільного кодексу України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 3\~ст. 267 Цивільного Кодексу України\~Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.\~ст. 252-255 Цивільного кодексу України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). В судовому засіданні позивач пояснила, що в 2001 році зверталася до керівництва колишнього колгоспу ім. Щорса щодо отримання земельної частки (паю), однак їй було відмовлено так як вона не була прийнята в члени КСП, а також зверталася в інші правоохоронні органи. Згідно інформації з приводу відмови надання земельних та майнових паїв, наданої директором СТОВ [PERSON] (колишнє КСП ім. Щорса) та головним економістом [PERSON], за № 126 від 15.03.2001 року, [PERSON] було повідомлено, що їй відмовлено в наданні земельного паю у звязку із відсутністю заяви до зборів уповноважених та було рекомендовано звернутися до комісії по врегулюванню земельних відносин, яка створена при [PERSON] селищній раді та до комісії врегулюванні майнових відносин, яка створена при СТОВ ім. Щорса. Викладене свідчить, що [PERSON] було відомо про ненадання їй земельної частки (паю). Однак, дії спрямовані на поновлення її майнових прав у встановлені законом терміни [PERSON] не вжила, тому клопотання представника [PERSON] РДА Хмельницької області щодо застосування строків позовної давності підлягає задоволенню. Доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач не надала. За вказаних обставин суд вважає, що позивач пропустила трьохрічний строк позовної давності без поважних причин, тому, з цих підстав, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed