Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] вказує, що 17.06.1989 року був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який було розірвано 11.11.2014 року за рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 31.10.2014 року. За час спільного проживання в шлюбі, ними був збудований житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою : Запорізька область, Василівський район, с. Мала Білозерка, вул. Західна № 55. Згідно оцінки нерухомого майна, вартість будинку та надвірних будівель складає - 181 889, 00 грн. На цей час постало питання про розподіл будинку, однак, відповідач відмовляється від добровільного вирішення цього питання. Позивачка просить суд: розділити спільне майно подружжя, а саме: житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходиться за адресою : с. Мала Білозерка, вул. Західна № 55, Василівський р-н., Запорізької обл., визнавши за нею право власності на 1/2 частину вищевказаного будинку та надвірних будівель. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Також вона пояснила, що будинок, який є предметом даного спору, було побудовано нею та відповідачем у період шлюбу, на спільні кошти. В період шлюбу вони також спільними зусиллями робили в будинку та господарських будівлях ремонт, переобладнання, провели газове опалення, та інше. Про те, що відповідач оформив право власності на будинок на себе, вона дізналася приблизно в 2012 році, однак спору між ними з цього приводу не було. В 2016 році виникло питання щодо розподілу цього будинку, однак, відповідач мирним шляхом не бажає його вирішити, тому, вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Не проживає у спірному будинку з жовтня 2014 року у звязку з неприязними відносинами з відповідачем. В судовому засіданні представник позивачки в особі [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд його задовольнити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, пояснивши, що житловий будинок, який є предметом даного спору, було побудовано його батьками, а він та позивачка допомагали їм. Підтримує письмові заперечення, які містяться в справі. В судовому засіданні представник відповідача в особі [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши, що підтримує письмові заперечення, які містяться в справі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що батько відповідача є її рідним братом. Свідок підтвердила, що позивачка та відповідач у період шлюбу побудували житловий будинок, який є предметом даного спору, однак, за чиї саме кошти, їй не відомо. При цьому, їй відомо, що спірний житловий будинок було побудовано на місці старого, який вигорнули. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є її рідним братом. Свідок пояснила, що спірний житловий будинок було побудовано у період шлюбу позивачки та відповідача, на місці старого, який вигорнули. Вона не була присутня під час будівництва цього будинку, так як з сімєю проживала в Криму в період з 1983 року по 2007 рік, але приїздила в гості. В той період позивачка та відповідач працювали. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що спірний житловий будинок було побудовано у період шлюбу позивачки та відповідача, на місці старого, який вигорнули. На чиї саме кошти було побудовано цей будинок, йому напевно не відомо. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивачка та відповідач є його кумами. З відповідачем знайомий з дитинства, проживали по-сусідству. Він не памятає, чи було житловий будинок, який є предметом даного спору, побудований, чи було переобладнано старий, який стояв на його місці. На чиї саме кошти було побудовано цей будинок чи переобладнано, йому не відомо. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з позивачкою є колегами, разом працюють на протязі 25 років. Вона стверджує, що будинок, який є предметом даного спору, був побудований на місці старого, який вигорнули, на кошти позивачки та відповідача, їх спільною працею. Вони на той час працювали, тримали худобу, яку продавали, тому, кошти на будівництво будинку мали. Крім того, позивачка займалася сімєю, вихованням дітей, господарством. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Суд розглядає справу з врахуванням, у тому числі, вимог ч.1 ст.16 ЦК України, відповідно до якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та ч.1 ст.11 ЦПК України, відповідно до якої, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, позивачка та відповідач з 17 червня 1989 року по 11 листопада 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням суду, копії яких є у справі. В період шлюбу позивачкою та відповідачем було побудовано житловий будинок № 55 по вул. Західна в с. Мала Білозерка, Василівського району Запорізької області з господарськими будівлями та спорудами, який 06.12.2011 року було зареєстровано на імя відповідача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом на право власності на нерухоме майно від 06.12.2011 року, витягом про державну реєстрацію прав від 06.12.2011 року, технічним паспортом, копії яких є у справі. Даний факт також підтверджується поясненнями позивачки, відповідача та свідків. Реєстрація будинку проведена у відповідності до, зокрема, вимог ст.182 ЦК Україгни та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року зі змінами. На даний час зазначене свідоцтво на право власності на нерухоме майно не оспорюється сторонами, воно не скасоване, не змінене, не визнане недійсним, а тому, має законну силу. Судом встановлено, що право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок № 55 по вул. Західна в с. Мала Білозерка, Василівського району Запорізької області, на даний час не оформлено. Відповідно до ст.22 КпШС України (який діяв на час будівництва житлового будинку), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Зазначена норма узгоджується зі ст.60 СК України, яка діє на даний час, яка передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина 1); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 2) (частина 2). При цьому, відповідно до ст.. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина 1); розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (частина 2). З огляду на викладені положення закону та приймаючи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що житловий будинок № 55 по вул. Західна в с. Мала Білозерка, Василівського району Запорізької області, який було побудовано в період шлюбу [PERSON] та [PERSON], має правовий статус - спільної сумісної власності, незважаючи на те, що їх шлюб розірвано, а отже, вони є його співвласниками. Посилання відповідача та його представника на той факт, що житловий будинок № 55 по вул. Західна в с. Мала Білозерка, Василівського району Запорізької області не є обєктом спільної сумісної власності позивачки та відповідача, суд вважає безпідставними. Додані до письмових заперечень копії витягів з погосподарських книг та свідцтв про смерть, суд не приймає як належні та достатні докази на підтвердження того факту, що зазначений житловий будинок не відноситься до обєкту спільної сумісної власності позивачки та відповідача. [PERSON] та [PERSON], як співвласники вказаного житла, мають право, відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319,321 ЦК України, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, їх право приватної власності є непорушним та охороняється державою, вони не можуть бути протиправно позбавлені цього права чи обмежені у його здійсненні. Ст.69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Таким чином, позивачка та відповідач, не дивлячись на те, що їх шлюб розірвано, мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: житлового будинку № 55 по вул. Західна с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області. Ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, суд вважає необхідним розділити зазначене домоволодіння, виділивши у власність позивачки та відповідача - по 1/2 частині кожному. Підстави, передбачені ст. 70 СК України, щодо зміни частки позивачки чи відповідача, на думку суду, відсутні. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того факту, що спірний житловий будинок не є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача, що він був побудований на кошти інших осіб, у тому числі, його батьками, родичами ….., а також того, що цей будинок є особистою приватною власністю відповідача, в розумінні ст.. 57 СК України, надано не було. Також, згідно\~ст. 88 ЦПК України\~та\~Закону України «Про судовий збір», з відповідача [PERSON] на користь держави в особі Державної судової адміністрації України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 909, 45 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved