Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості звернувся представник ПАТ КБ «Приватбанк», у якому просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 26 червня 2006 року в розмірі 5298,66 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в розмірі 5298,66 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 26 червня 2016 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 23 червня 2014 року [PERSON] померла. 17 травня 2016 року банком було отримано відповідь першої Рівненської державної нотаріальної контори в якій зазначалось, що спадкоємцями померлої [PERSON], які звернулись із заявами про прийняття спадщини є [PERSON]. 17 липня 2016 року до спадкоємця було направлено лист-претензію, згідно яких позивач предявив свої вимоги але ніяких дій не було виконано. Тому з цих підстав, просить суд заявлені позовні вимоги задоволити. В судове засідання представник позивача не зявився, однак подав до суду письмове клопотання у якому просив провести розгляд справи у їх відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи повідомлявся судовою повісткою. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк» у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк», що передбачено п.1.1. статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 26 червня 2016 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 23 червня 2014 року [PERSON] померла. Дана обставина підтверджується дослідженим свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ №160971 виданим 22 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] померла 23 червня 2014 року, про що 23 червня 2014 року складено відповідний актовий запис №976. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на дату смерті заборгованість за кредитним договором становила 5298,66 грн. Спадкоємцем згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України є відповідач [PERSON], так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За змістом ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Разом з тим, положення статті 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст.1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право та не є строком позовної давності. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 та в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Із матеріалів справи вбачається, що на запит ПАТ КБ «Приватбанк» від 23 квітня 2016 року Перша Рівненська державна нотаріальна контора листом від 11 травня 2016 року повідомила банк про те, що 27 січня 2015 року спадкоємець [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину. У даному листі також вказано, що листом від 26 листопада 2015 року за №2182/02-14, направленим на адресу банку нотаріальною конторою повідомлено про розгляд та прийняття до уваги претензії, з одночасним доведенням її змісту до відома спадкоємців. Однак, ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою до спадкоємця звернувся 21 лютого 2017 року, тобто зі спливом шестимісячного строку, передбаченого ч.2 ст.1281 ЦК України, що на думку суду, позбавляє його права вимоги до спадкоємця, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог ст.ст.1281,1282 ЦК України, які ним не дотримані. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed