Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про повернення банківського вкладу, стягнення процентів та захист прав споживачів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 січня 2015 року між нею та відповідачем було укладено Договір № 300937/6006/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» на суму 1 064,03 доларів США. За умовами п.2.1 Договору всі нараховані відсотки банк зобов»язався перерахувати на рахунок № 382030840/2638.2.124417.005 у АТ «Банк «Фінанси та кредит». 06 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення банківського вкладу, але її усні та письмові звернення останній не відповідає. Також, 23 січня 2015 року між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір-заяву № 300937/6972/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяціна суму 1 700,00 доларів США строком з 23 січня 2015 року по 23 квітня 2015 року. 20 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення банківського вкладу, але її усні та письмові звернення останній не відповідає. Відповідач кошти по депозитним владам позивачу не повернув і продовжує користуватись його коштами. Вважає дії відповідача такими, що порушують положення Договорів, норми чинного законодавства та її права як споживача. Просила суд стягнути з відповідача на її користь: за Договором № 300937/6006/07-15 від 20 січня 2015 року заборгованість в розмірі - 1 064,03 доларів США, що еквівалентно - 22 748,96 грн. основної суми боргу; процентів за весь час користування коштами в сумі - 55,41 доларів США, що еквівалентно 1 184,67 грн.; 3% річних в сумі - 9,96 доларів США, що еквівалентно - 212,94 грн.; за Договором-заявою № 300937/6972/3-15 від 23 січня 2015 року заборгованість в розмірі - 1 700,00 доларів США, що еквівалентно - 36 346,00 грн. основної суми боргу; процентів за весь час користування коштами в сумі - 98,30 доларів США, що еквівалентно 2 101,65 грн.; 3% річних в сумі - 15,51 доларів США, що еквівалентно - 331,60 грн., а також моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 1 900,00 грн. В судове засідання позивачка не з»явилася, але направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у їх відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав, тому суд вважає за можливе розглянути справу в цьому судовому засіданні, оскільки відповідач є юридичною особою з певним штатом працівників, а тому мав можливість забезпечити явку в судове засідання одного з них. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Перевіряючи матеріали справи, судом встановлено, що 20 січня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (надалі по тексту Банк) було укладено Договір № 300937/6006/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» на суму 1 064,03 доларів США, за умовами якого позивач вніс, а Банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на депозитний рахунок № 26300001840/2630.4.124417.005 зі строком визначений у п. 1.1. цього Договору (а.с. 5-7). Відповідно до п. 2.1. цього Договору, Нарахування процентів за Вкладом за ставками, визначеними п. 1.2. цього Договору, проводяться від дня, наступного за днем надходження Вкладу у Банк, до дня, який передує його повернення Клієнту або списанню з рахунка Клієнта. Проценти зараховуються на рахунок № 382030840/2638.2.124417.005. Пунктом 2.4. Договору, передбачено, що повернення суми Вкладу Клієнту здійснюється Банком у день закінчення одного із строків, визначених п.п. 1.1.1.-1.1.13 цього Договору. Як вбачається з матеріалів справи, Договори-заяви підписані сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з визначеними умовами. Позивач свої зобов»язання виконав, перерахувавши на рахунок відповідача грошові кошти банківського вкладу в еквіваленті - 1 064,03 доларів США (а.с. 8), але відповідач свої зобов»язання щодо повернення належних позивачу грошових коштів не виконує та продовжує користуватись ними. Судом встановлено, що позивачка 06 лютого 2015 року зверталася до повернення з заявою про повернення суми вкладу відповідача в межах строку його дострокового повернення, визначеного у п. 1.1. цього Договору (а.с. 9), але кошти за її заявою відповідачем в повному обсязі повернуто не було. Також, судом встановлено, що 23 січня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (надалі по тексту Банк) було укладено Договір-заяву № 300937/6972/3-14 банківського строкового вкладу (депозит) «Класік» на суму 1 700,00 доларів США, за умовами якого позивач вніс, а Банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті строком з 23 січня 2015 року по 23 квітня 2015 року у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Основні умови), які затверджені згідно з внутрішніми процедурами Банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ Банку та оприлюднені на офіційному сайті Банку за електронною адресою www.fcbank.com.ua (п. 1 Договору-заяви) (а.с.10). Відповідно до п.2 цього Договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит), Банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 10,50 % річних. Нарахування процентів здійснюється Банком у порядку, визначеному п. 4.1.3. Основних умов. Нараховані проценти зараховуються Вкладнику на рахунок, відкритий у Банку № 2638.1.124417.006. Умовами п.6 Договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п 5.2 Основних умов. Як зазначено в пунктах 8 та 9 Договору-заяви, Вкладник підписанням цього Договору-заяви підтверджує, що він ознайомлений та згідний з умовами банківського вкладу «Класік»; усвідомлює та погоджується з тим, що Основні умови разом з цим Договором-заявою складають договір банківського вкладу та є його невід'ємними частинами. Також Вкладник підписанням цього Договору-заяви підтверджує факт ознайомлення з Основними умовами, чинними на дату підписання Банком та Вкладником цього Договору-заяви, погоджується з положеннями Основних умов у повному обсязі, бере на себе права та обов'язки, що визначені Основними умовами, та безумовно зобов'язується їх виконувати. Як вбачається з матеріалів справи, Договори-заяви підписані сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з визначеними умовами. Позивач свої зобов»язання виконав, перерахувавши на рахунок відповідача грошові кошти банківського вкладу в еквіваленті - 1 700,00 доларів США (а.с. 11), але відповідач свої зобов»язання щодо повернення належних позивачу грошових коштів не виконує та продовжує користуватись ними. Судом встановлено, що позивач 20 квітня 2015 року зверталася до відповідача з заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків (а.с.12), але кошти за її заявою відповідачем в повному обсязі повернуто не було. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Судом у судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав вимоги позивача щодо повернення коштів, чим допустив порушення його прав як вкладника. Таким чином, заборгованості відповідача за Договором про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» від 20 січня 2015 року, складає з: основної суми боргу в розмірі - 1 064,03 доларів США, що еквівалентно - 22 748,96 грн. відсотків за весь час користування коштами -55,41 доларів США, що еквівалентно 1 184,67 грн.; за Договором про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 23 січня 2015 року, складає з: основної суми боргу в розмірі - 1 700,00 доларів США, що еквівалентно - 36 346,00 грн.; відсотків за весь час користування коштами -98,30 доларів США, що еквівалентно 2 101,65 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь. Враховуючи, що з діючих норм законодавства вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Банк не виконав вимог позивача та не повернув суми вкладів, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладів за вказаним договором та відсотків за їх користування. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України № 6-39 цс13 від 29.05.2013 року банк зобов`язаний повернути депозитні кошти з процентами у строк закінчення дії договору, якщо вкладник звернувся із заявою про повернення вкладу. У разі порушення грошових зобов'язань банк має сплатити вкладнику проценти по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладником, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Також, позивачка просила суд стягнути на її користь з відповідача 3% річних в розмірі - 9,96 доларів США, що еквівалентно - 212,94 грн. (за Договором про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» від 20 січня 2015 року) та 3% річних в розмірі - 15,51 доларів США, що еквівалентно - 331,60 грн. (за Договором про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 23 січня 2015 року), які також суд вважає за можливе стягнути, за розрахунком позивача. При цьому, як роз'яснив Верховний суд України у постанові від 18 грудня 2009 року № 14 згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не виконує свої зобов'язання по Договору № 300937/606/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка, Договору-заяві № 300937/6972/3-15 про банківський строковий вклад «Класік», і не повертає позивачу належні йому кошти, внаслідок чого, утворилась заборгованість відповідача перед позивачем, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Також позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн. Як вбачається з метеріалів справи, між позивачем та відповідачем діяли договірні правовідносини, які регулюються ЦК України, а умовами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань. Крім того, умова договору та положеннями Закону України «Про банки і банківську діяльність» не передбачено відшкодування моральної шкоди за банківськими вкладами. Верховним Судом України в Узагальненні практики по кредитним правовідносинам за 2009-2010рр. були надані роз'яснення, що положеннями Глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання. У випадку невиконання зобов'язань, в тому числі неповернення банківського вкладу положеннями ст. 1167 ЦК України (підстави відповідальності за завдану моральну шкоду) не застосовуються. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині необґрунтовані і до задоволення не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). Також суд не находить правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі - 1 900,00 грн., з огляду на те, що позивачем не було надано суду розрахунку наданих послуг, немає акту виконаних робіт по надання правової допомоги. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягаю частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі - 629,26 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial