Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що 06 серпня 1983 року він уклав шлюб з відповідачкою [PERSON], який був зареєстрований у Малобілозерській сільській раді Василівського району Запорізької області, актовий запис № 33. Згідно рішення Василівського районного суду Запорізької області шлюб з відповідачкою було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 06 листопада 1996 року, актовий запис № 345. Але, після розірвання шлюбу, з кінця листопада 1996 року вони продовжували проживати разом. 13.10.2013 року відповідачка, діявши свідомо та без його відома, винесла з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], спільно нажиті речі, а саме: кухонний комбайн «Бош», соковижималку, праску, прасувальну дошку, ноутбук. Позивач звернувся з заявою до Дніпрорудненського МВМ Василівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, на що йому було надано висновок про результати розгляду, ЖЄО № 6088 від 13.10.2013 року, відповідно до якого, факт крадіжки не знайшов свого об'єктивного підтвердження. У квітні 2014 року Василівський районний суд Запорізької області виніс рішення, за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна сумісно нажитим та поділ набутого під час спільного проживання майна. 14.07.2014 року Відділом державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2/311/48/2014. Вищевказане майно, яке винесла відповідачка з квартири, є спільно нажитим майном, вартість якого складає: - кухонний комбайн «Бош» - 2800 гривень; - соковижималка - 650 гривень; - праска - 500 гривень; - прасувальна дошка - 300 гривень; - ноутбук «АСУС.» - 4250 гривень. Загальна вартість майна складає 8 500 гривень. Позивач просить суд визнати майно, а саме: кухонний комбайн «Боні», соковижималка, праска, прасувальна дошка, ноутбук «АСУС» - сумісно нажитим; виділити у його власність - ноутбук «АСУС» вартістю 4250 грн.; виділити [PERSON] : кухонний комбайн «Бош», соковижималку, праску, прасувальну дошку, загальною вартістю 4250 грн.; стягнути з відповідачки понесені судові витрати на оплату судового збору. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Також він пояснив, що ноутбук, який є предметом позову, купував їх з відповідачкою молодший син у 2013 році, після чого подарував їм, але дружина 13.10.2013 року його забрала собі. Документів на майно, яке є предметом позову, крім ноутбуку, він не має, але стверджує, що це майно було куплено ним з відповідачкою спільно, в період перебування їх у цивільному шлюбі, в перівод приблизно 2008-2013 років. Вартість, за яку вони це майно купували, не памятає. На даний час у нього склалися неприязні відносини з відповідачкою. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечує, пояснивши, що дійсно, ноутбук, який вказано позивачем у позові, купував їх молодший син - [PERSON] та дав їм у користування. Де на даний час знаходиться цей ноутбук, їй не відомо, але вона його не забирала. Все інше, вказане у позові майно, купував їх старший син - [PERSON] та давав їм у користування, але потім забрав. Всі документи на це майно, знаходяться у [PERSON]. На даний час у неї склалися неприязні відносини з відповідачкою. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є дружиною старшого сина позивача та відповідачки [PERSON]. Не заперечує того факту, що 13.10.2013 року допомагала відповідачці на її прохання, переносити належні їй речі з квартири, де вона проживала з позивачем, до іншої. Чи були серед цих речей саме ті, які є предметом даного позову, їй не відомо. Ноутбука серед цих речей вона не бачила. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є молодшим сином позивача та відповідачки. Ноутбук «АСУС.» він купував у 2013 році та подарував батькам, однак, коли мати залишала квартиру, в якій проживала з батьком, вона забрала з собою й цей ноутбук. На даний час у нього склалися неприязні відносини з матірю та старшим братом. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є старшим сином позивача та відповідачки. Майно, яке є предметом даного спору, крім ноутбука, купував він, на що має відповідні документи, та давав батькам у користування, коли вони жили спільно, але на даний час він ці речі забрав та вони знаходяться у нього вдома, а інколи він їх дає у користування матері. Ноутбук «АСУС» купував його молодший брат та дарував батькам, де на даний час знаходиться ноутбук, йому не відомо, але у матері він його не бачив. В разі необхідності він дає матері свій ноутбук. На даний час у нього склалися неприязні відносини з батьком та молодшим братом. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, 06 серпня 1983 року позивач та відповідачка уклали шлюб, який був зареєстрований у Малобілозерській сільській раді Василівського району Запорізької області, актовий запис № 33. Від шлюбу мають двох синів : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 06 листопада 1996 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Зазначені факти підтверджуються свідоцтвом про розірвання шлюбу та рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 03.04.2014 року, копія якого є у справі. Це рішення набрало законної сили 27.05.2014 року, тому, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені цим рішенням, не доказуються при розгляді даної справи. Даним рішенням суду, зокрема, було встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з кінця листопада 1996 року по початок травня 2013 року. Позивач зазначає про те, що майно, яке є предметом даного позову, крім ноутбуку, було придбаним ним та відповідачкою в період їх спільного проживання в цивільному шлюбі в період 2008-2013 років. Згідно ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 70 СК України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Отже, аналізуючи ці норми, суд приходить до висновку про те, що у випадку, якщо в судовому засіданні буде встановлено, що майно, яке є предметом даного спору, набуте позивачем та відповідачкою за час їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, це майно буде визнано їх спільною сумісною власністю та воно підлягає розподілу між ними в рівних частках. Але, як вбачається з накладної від 10.03.2013 року, копія якої є у справі, ноутбук «АSUS» був куплений молодшим сином позивача та відповідачки - [PERSON], а отже, саме він є власником цього майна, тому, позовні вимоги в частині розподілу цього майна та його виділу позивачеві, є безпідставними. Той факт, ноутбук був подарований, а не переданий у користування, сином позивачеві та відповідачці в період їх спільного проживання, в судовому засіданні належними доказами не підтверджено. Крім того, в судовому засіданні не було надано належні та достатні докази на підтвердження місця знаходження на даний час цього ноутбуку. В частині розподілу: кухонного комбайну «Бош», соковижималки, праски, прасувальної дошки позовні вимоги також є безпідставними, оскільки, позивач не надав суду належні та достатні докази на підтвердження факту придбання цього майна ним та відповідачкою в період перебування їх у цивільному шлюбі. Разом з тим, в матеріалах справи знаходяться документи, які підтверджують факт придбання цього майна старшим сином позивача та відповідачки - [PERSON] у 2008 та 2012 роках, а саме: товарні чеки та гарантійні талони. В судовому засіданні позивач підтвердив, що підпис в гарантійних талонах йому не належить. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані сторонами докази та вищевказані законодавчі норми, виходячи з принципів обєктивності, розумності та законності, суд вважає, що належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надав, а тому, в задоволенні позову необхідно відмовити. Враховуючи безпідставність позовних вимог, згідно ст.88 ЦПК України, в частині стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат, суд також вважає необхідним відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed