Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

В серпні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Надра» Стрюкова І.О. звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просила стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Надра» заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року у сумі 39043,27 доларів США та у сумі 105 994 грн. 61 коп. В обґрунтування позову вказав, що 13 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON]. було укладено Кредитний договір №8/2007/840-К/1750-Н відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 36528,25 доларів США, в порядку та на умовах визначених договором зі сплато відсотків у розмірі 12,49% річних зі строком повернення кредиту до 10 грудня 2032 року. Попри взяті на себе зобов'язання позичальник не виконує умови Кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановленні Кредитним договором терміни. Станом на 05 серпня 2015 року заборгованість позичальника перед банком складає у сумі 39043,27 доларів США та у сумі 105 994 грн. 61 коп. В якості забезпечення зобов'язань Позичальника за Кредитним договором 13 грудня 2007 року, між банком та [PERSON]. був укладений Договір поруки №1750-Н/1, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що випливають з кредитного договору. Відповідно п. 1.4 Договору поруки Поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних в п.1.1 Договору поруки повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту прав банку. В березні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Надра» Стрюкової І.О. про захист прав споживачів, про визнання кредитного договору недійсним, який неодноразово уточнювала, і в остаточній редакції поданого в лютому 2017 року зустрічного позову просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним Кредитний договір №8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та нею, [PERSON].; визнати недійсним Договір поруки №1750-Н/1 від 13 грудня 2007 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON].; визнати недійсним Договір іпотеки №№8/2007/840-К/1750-Н/1 від 13 грудня 2007 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та нею, [PERSON].; виключити з реєстру іпотек і заборон відчуження запис про іпотеку і заборону відчуження майна, а саме: квартири [ADDRESS], яка була предметом договору іпотеки №8/2007/840-К/1750-Н/1 від 13 грудня 2007 року; стягнути з відповідача на її користь витрати за проведення експертизи у розмірі 4404 грн. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказала на те, що 13 грудня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та нею, [PERSON]. був укладений Кредитний договір №8/2007/840-К/1750-Н. Вказала, що кредитний договір вона не підписувала та умови договору їй не відомі. При ознайомленні з Кредитним договором вона виявила, що у Кредитному договорі зовсім інші умови, ніж у тому, який вона підписувала, але екземпляр Кредитного договору, який вона підписувала - не зберігся. При укладенні Кредитного договору не було умов щодо комісії за розрахунки у розмірі 1,75% від суми виданих коштів, зазначених в п. 1.2, не була зазначена сплата неустойки, а саме пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та штрафу у розмірі 10% від суми кредиту. Вказала, що відбулась фактична підміна укладеного нею Кредитного договору на інший Кредитний договір. Вона не заперечує про отримання кредитних коштів на придбання нерухомості, але повністю заперечує умови, зазначені у Кредитному договорі, наданому Позивачем за первісним позовом. Відповідно до Висновку експерта №4371-16 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 14.12.2016 року стверджується, що п'ять підписів від імені [PERSON], що розміщені в графі «Позичальник» кредитного договору №8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням справжньому її підпису. Тому, враховуючи вищенаведене вважає, що кредитний договір №8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року, укладений між нею та банком слід визнати недійсним, оскільки він не відповідає вимогам наведеного законодавства передбачених ч. 3 ст. 203 ЦК України. 13 грудня 2007 року у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором було укладено Договір поруки №1750-Н/1 між Банком та [PERSON], також 13 грудня 2007 року між Банком та позичальником був укладений Договір іпотеки №8/2007/840-К/1750-Н/1. У зв'язку з тим, що Договір поруки та Договір іпотеки є похідними від Кредитного договору, тобто такими, що укладені у забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за зазначеним Кредитним договором, отже за умови недійсності Кредитного договору слід визнати недійсними і Договір поруки та Договір іпотеки. Тому, [PERSON] вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав. Представник позивача за основним позовом та відповідача за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» за довіреністю Гудейчук І.В. надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.173). Відповідачка за основним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, позовні вимоги за основним позовом не визнали та просили відмовити. Відповідач за основним позовом та третя особа за зустрічним позовом [PERSON]. у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позовні вимоги за основним позовом не визнав та просив відмовити. Вислухавши відповідачів, представника [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частина перша ст. 203 ЦК України, встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У судовому засіданні встановлено, що 13 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (змінено назву на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра») та [PERSON] був укладений Кредитний договір №8/2007/840-К/1750-Н, згідно якого банк надав [PERSON] кредит на придбання квартири [ADDRESS], в розмірі 36528,25 доларів США, в порядку та на умовах визначених договором зі сплатою відсотків у розмірі 12,49% на місяць та комісією у розмірі 1,75% від суми наданих коштів зазначених в п.1.2 за винятком суми виданої на оплату цієї комісії, зі строком повернення кредиту до 10 грудня 2032 року (а.с.14-17). Відповідно до умов Кредитного договору №8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року [PERSON] зобов'язалася погашати суму кредиту (частину кредиту) в строки згідно умов Кредитного договору та сплачувати банку нараховані проценти у строки зазначені в Кредитному договорі. Того ж дня, в забезпечення виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором №8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки №1750-Н/1, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором по зобов'язаннях [PERSON] за Кредитним договором №8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року (а.с.18-19). 13 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (змінено назву на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра») та [PERSON]. був укладений Договір іпотеки №8/2007/840-К/1750-Н/1, за яким з метою забезпечення виконання зобов'язань, що витікають з Кредитного договору №8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с.90-91). Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Так, фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов'язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору. Для підтримання впевненості споживачів загальна заборона несправедливих видів торговельної практики однаковою мірою повинна застосовуватись до тих із них, що виникають як за межами контрактних відносин між торговцем та споживачем, так і під час виконання укладеного контракту (п.п. 9,13,14 преамбули Директиви Європейського Парламенту та Ради 2005/29/ЄС від 11.05.2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики). Згідно висновку експерта судової почеркознавчої експертизи №4371-16 від 14 грудня 2016 року, встановлено, що п'ять підписів від імені [PERSON], що розміщені в графі «Позичальник» кредитного договору №8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року (а.с.127,128) - виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням справжньому її підпису (а.с.148-151). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 30.03.2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив у п. 14, що суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою ст. 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України). Посилання відповідачки за основним позовом [PERSON]. та її представника на те, що у справі не встановлено юридичного факту укладення між сторонами кредитного договору №8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року у письмовій формі, що обумовлює його нікчемність, та відповідно, не створює для відповідачки юридичних наслідків є помилковим, ґрунтується на суперечливих висновках щодо недійсності та нікчемності кредитного договору, юридичних наслідків таких правочинів. Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України та згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.ч. 1. 2 ст. 638 ЦК України). За нормою ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За своєю юридичною природою кредитний договір є реальним договором, оскільки для його укладення, крім згоди сторін, необхідно вчинення певної дії, зокрема, передачі коштів, а тому такий договір є укладеним з моменту передачі грошей. Матеріали справи вказують на те, що кредитний договір №8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (змінено назву на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра») та [PERSON] є укладеним, оскільки позичальником, відповідно до заяви про видачу готівки отримано кошти та вона, як вбачається із розрахунку заборгованості, виконувала свої зобов'язання до 06 березня 2014 року, а саме здійснювала погашення заборгованості (останній платіж було здійснено нею 06 березня 2014 року в сумі 66,76 доларів США). Крім того, в ході судового засідання [PERSON] суду пояснила, що між нею та банком існували певні відносини, а саме, вона дійсно отримувала кредитні кошти на придбання житла. Факт придбання відповідачкою житла підтверджується договором купівлі-продажу від 13 грудня 2007 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Безталанною О.А. та зареєстрований в реєстрі за №1822. Згідно з п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра», істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Враховуючи наведені вище обставини, твердження [PERSON]. про недійсність спірного Кредитного договору, який був укладений внаслідок обману є безпідставними і непідтвердженими. Відповідно до умов Кредитного договору №8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року позичальник несе усі валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим кредитним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка інших доказів порушення її прав та несправедливості умов договору суду не надала. Таким чином, висновок експертизи щодо невідповідності підпису в Кредитному договорі не є підставою для визнання Кредитного договору №8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року недійсним. Оскільки спірний кредитний договір не визнаний недійсним, а отже є дійсним та обов'язковим до виконання, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також те, що позовні вимоги [PERSON]. щодо визнання недійсним кредитного договору укладеного 13 грудня 2007 року, не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що у їх задоволенні слід відмовити. Щодо вимог [PERSON]. про визнання договорів іпотеки та поруки недійсними, які були укладені на виконання [PERSON]. зобов'язань за кредитним договором №8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року, то суд відмовляє у задоволенні даних вимог, як похідних від основного договору-кредитного договору, який судом не визнано недійсним. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону або договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу. У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до умов Кредитного договору у разі не виконання, або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором банк має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом із сплатою всіх сум, належних до сплати включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи. Відповідно до п.п.1.1, 1.3, 1.5, 4.3 Кредитного договору [PERSON] зобов'язалася належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни, встановлені графіком погашення кредиту. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачами будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором. [PERSON] ухилялася від виконання договірних зобов'язань, передбачених кредитним договором, тобто відповідачі в добровільному порядку кошти не повернули, чим порушили прийняті на себе договірні зобов'язання. Станом на 05 серпня 2015 року розмір заборгованості позичальників по поверненню кредитних коштів за кредитним договором №8/2007/840-К/1750-Н від 13 грудня 2007 року у сумі 39043,27 доларів США та у сумі 105 994 грн. 61 коп., що складається з заборгованості за сумою кредиту в тому числі прострочена у сумі 34302,04 доларів США, що в еквіваленті складає 744 839 грн. 09 коп., заборгованості по відсоткам в тому числі прострочена у сумі 4741,23 доларів США, що в еквіваленті складає 102 951 грн. 70 коп., пені за прострочення сплати кредиту у сумі 26676 грн. 68 коп., штраф за порушення умов кредитного договору у сумі 79317 грн. 93 коп. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Надра» Стрюкової І.О. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави повинно бути стягнено судовий збір в сумі 3654 грн., тобто з кожного по 1827 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved