Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати [PERSON] перенести газовий стояк на 5 метрів, підняти трубу на 3,5 метри, перенести залізобетонний паркан, металевий каркас та двері в сторони своєї садиби, забезпечивши смугу відведення до існуючого проїду 1 метр. Заочним рішенням Бобровицького районного суду від 14 жовтня 2014 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні проїзду до його будинку. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, просить скасувати дане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт наполягає на тому, що його позовні вимоги не пов'язані з правом власності на земельну ділянку, а стосуються усунення перешкод, створених відповідачкою, у здійсненні проїзду до власного будинку. В письмових поясненнях на апеляційну скаргу Бобровицька міська рада просить задовольнити апеляційні вимоги [PERSON], посилаючись на те, що останній хоче захистити своє право як житель міста на безперешкодне здійснення проїзду до свого будинку. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що побудований [PERSON] паркан перешкоджає проїзду до будинку [PERSON] та порушує права територіальної громади на використання земельної ділянки, на якій цей паркан розташований, проте захист даного інтересу є компетенцією Бобровицької міської ради, яка не подавала відповідного позову. Апеляційний суд не погоджується із даним висновком, оскільки судом першої інстанції обставини справи не були з'ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, не правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що відповідачка своїми побудовами звузила ширину проїзду до будинку до 2, 4 м, в той час як ширина проїзду згідно генплану та акту повинна становити 3,5 м. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що рішенням Бобровицької міської ради від 12 січня 2007 року до житлового будинку [PERSON] було встановлено проїзну частину шириною 2,8 м. (а.с.10). Рішенням Бобровицької міської ради від 22 травня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зобов'язані були зробити смуги відведення для обслуговування проїзду шириною 1 метр з обох сторін проїзду (а.с.9). Відповідачем [PERSON] на землях міської ради в зоні обслуговування проїзду самовільно встановлено залізобетонний паркан, зроблено над ним накриття із матолопрофілю з нахилом у бік проїзду та змонтовано металеві двері для входу у садибу. Зазначені обставини підтверджуються відповідним актом щодо обстеження земельної ділянки загального користування від 20 березня 2014 року та не спростовані відповідачем (а.с.9). Рішенням Бобровицької міської ради від 29 квітня 2014 року [PERSON] було зобов'язано перенести залізобетонний паркан та металеві двері у сторону своєї садиби, забезпечивши смугу відведення до існуючого проїзду 1 метр (до встановленого бордюру) (а.с.8). Актом обстеження проїзду між садибами сторін від 10 грудня 2014 року, складеного комісією в складі заступника Бобровицького міського голови [PERSON], юриста Бобровицької міської ради [PERSON], землевпорядників [PERSON] та [PERSON], також підтверджується, що фактичний розмір проїзду до будинку [PERSON] становить 2 м. 40 см., підпорка газової труби, що перебуває у власності [PERSON] знаходиться на відстані 50 см від спільного з [PERSON] проїзду, залізобетонний паркан, металевий каркас та двері входу в садибу [PERSON] знаходяться на відстані 25 см від проїзду. Отже, апеляційним судом достовірно встановлено, що [PERSON] самовільно звужено встановлений розмір проїзду до 2,40 м., не забезпечено смугу відведення, чим об'єктивно позивачу [PERSON] створені перешкоди у вільному доступі до його садиби через спільний проїзд. Апеляційний суд також враховує, що крім існуючого спільного проїзду до садиб [PERSON] та [PERSON] по вул. Незалежності, облаштувати інший проїзд до садиби [PERSON] неможливо, що підтверджується відповідним актом Бобровицької міської ради від 10 грудня 2014 року. Відповідно до ст.ст. 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, вимоги позивача [PERSON] про усунення йому перешкод у здійсненні права користування спільним проїздом є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідача [PERSON] належить зобов'язати забезпечити смугу відведення для обслуговування проїзду до садиби [PERSON] зліва шириною 1 метр, шляхом перенесення газового стояку на вказану відстань та підняття газової труби на висоту 3,5 метра, а також забезпечити смугу відведення для обслуговування проїзду до садиби [PERSON] зправа від проїзду, шляхом перенесення залізобетонного паркану та металевого каркасу в сторону садиби [PERSON] в один рівень з місцем розташування будинку. В задоволенні решти вимог належить відмовити за їх безпідставністю. Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що [PERSON] має пільги по сплаті судового збору (а.с.2), з відповідача в дохід держави належить стягнути 365 грн. 40 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Outcome: partial