Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], в якому позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором від 07 серпня 2006 року в розмірі 12565,91 гривень, судові витрати у справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 07 серпня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], був укладений кредитний договір б/н, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Однак відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому у встановленні договором терміни, у зв'язку з цим станом на 31 грудня 2014 року сума заборгованості Відповідача складає 25873,39 гривень, з яких: 3996,40 грн. - заборгованість за кредитом, 21876,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду від 11 серпня 2011 року з відповідача стягнуто заборгованість в розмірі 14382,05 грн.. Таким чином заборгованість відповідача складає: 12565,91 грн., яка складається з: 11491,34 грн. - заборгованість за кредитом та процентам за його користування, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 574,57 грн. - штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що він не укладав кредитного договору з ПАТ Приватбанк, а в 2006 році він надавав свої документи для оформлення на роботу. З приводу цього кредиту його двічі викликали в банк у 2008 та 2010 р.р., де він пояснював, що будь-яких договорів на укладав з банком, кредитних карток не отримував. Крім того нещодавно його викликали до Новомосковського МРУЮ, для з'ясування наявності у нього майна, яке може бути арештоване. До правоохоронних органів він не звертався. На даний час йому зрозумілі вимоги ст. 143 ЦПК України, роз'яснені йому судом, будь-яких клопотань щодо призначення експертиз він не ставить. В задоволенні позову просить відмовити. На пропозицію суду зазначити, чи його підпис міститься в договорі - зазначив, що підпис дуже схожий на його. Також просив узяти до уваги той факт, що його матеріальне становище дуже погане, і він не має можливості виплачувати кредит, який не брав. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово роз'яснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Кредитний договір б/н від 07 серпня 2006 року (а.с, 10-16), наданий позивачем на підтвердження укладення договору між банком та відповідачем на час розгляду справи будь-ким не оспорений; відповідачем навіть не ставиться під сумнів підпис, який на ньому міститься; більше того відповідачем не надано жодних доказів того, що він не укладав цього договору, тому як слідує з його пояснень про його існування йому було відомо задовго до судового засідання. Крім того, згідно заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2011 року у справі № 2-202/11, яке набрало законної сили 22 серпня 2011 року за цим договором було стягнуто заборгованість на користь ПАТ КБ ПриватБанк в розмірі 14382,05 грн. Таким чином, судом по справі встановлено факт, що 07 серпня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н. Згідно умов договору, ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати [PERSON] кредит в розмірі 4000,00 гривень у вигляді кредитного ліміту строком на 1 рік, а [PERSON] в свою чергу, зобов'язався щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір, правовідносини по якому урегульовані договором та параграфом 2 глави 71 ЦК України, а саме, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем були виконані його зобов'язання, передбачені договором та законодавством, а саме, надано кредитні кошти в розмірі 4000,00 гривень. Однак [PERSON] в односторонньому порядку порушив вимоги як договору так і законодавства. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2011 року у справі № 2-202/11, яке набрало законної сили 22 серпня 2011 року за цим договором було стягнуто заборгованість на користь ПАТ КБ ПриватБанк в розмірі 14382,05 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, з яким суд погоджується, оскільки він повністю узгоджується з іншими матеріалами цивільної справи, станом на 31 грудня 2014 року сума заборгованості відповідача складає 11491,34 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача вказана заборгованість на підставі ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Що стосується позовних вимог позивача, щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 574,57 грн. (процентна частина) то ці вимоги задоволенню не підлягають, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) вже стягнута рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2011 року; позивачем не надано розрахунку штрафу (процентної складової), крім того відповідно до вимог ст. 551 ЦК України з огляду на те, що позивачем не зазначений розмір збитків, які він несе після ухвалення рішення суду 11 серпня 2011 року про стягнення заборгованості за цим договором. А тому в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial