Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в вигляді 16/75 частини домоволодіння №3 по пров. Човневому у м. Маріуполі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що йому на праві приватної власності належить 59/75 частин домоволодіння №3 по пров. Човневому у м. Маріуполі. Право власності на будинок було набуто дружиною позивача, [PERSON], якій 27/75 частини було за життя подаровано власником будинку, рідною матірю [PERSON], [PERSON], яка померла 30.11.1992 року. За заповітом після смерті [PERSON] 32/75 частини будинку успадкував її син, [PERSON], після смерті якого 18.10.2007 року його частину також успадкувала [PERSON] Спадкових прав на 16/75 домоволодіння, які залишились у власності [PERSON], ніхто не заявив, спадкоємців, які б мали право на спадкування цього майна не має. Просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно в вигляді 16/75 частини домоволодіння №3 по пров. Човневому у м. Маріуполі Позивач в судовому засіданні участі не приймав, звернувшись до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності та у присутності його представника. Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив, що після смерті спадкодавця [PERSON] та спадкодавця [PERSON], який не мав спадкоємців першої черги, власником 59/75 будинку стала його дружина, [PERSON], якій [PERSON] за життя було подаровано 27/75 домоволодіння, а 32/75 отримано як спадщина після смерті [PERSON] Окрім [PERSON] та [PERSON], були ще два спадкоємці [PERSON] та [PERSON], але право домоволодіння в порядку спадкування ніхто з них не зареєстрував. Після смерті [PERSON] та [PERSON] їх спадкоємці не заявляли своїх вимог щодо права власності на домоволодіння. Позивач з дружиною мешкали в будинку з 2007 року, з дня смерті [PERSON] З 1992 року спадкодавці [PERSON] та [PERSON] фактично добросовісно, відкрито та безперервно володіли та користувались чужим майно, що належить [PERSON], а позивач тим самим майном в вигляді 16/75 домоволодіння №3 по пров. Човневому в м. Маріуполі, просив суд на підставі викладеного позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, [PERSON], позовні вимоги не визнав. Пояснив, що позивач відкрито володіє майном, яке не є безхазяйним. Власник нерухомого майна відомий і з урахуванням того, що він помер майно є спадковим. Вважає, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх прав, оскільки він мав би звернутись до нотаріальної контори із заяву про прийняття спадщини, потім зареєструвати право власності на майно в порядку спадкування. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків: З письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 59/75 частин домоволодіння №3 по пров. Човневому в м. Маріуполі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.2016 року, 16/75 частини домоволодіння зареєстровано за померлим спадкодавцем [PERSON] Відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно\~\~ заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо\~\~інше\~\~не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту\~ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1\~ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~(особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. В позовній заяві [PERSON] порушує питання про визнання права власності за набувальною давністю на 16/75 частини домоволодіння №3 по пров. Човневий в м. Маріуполі. Однак з вивчених матеріалів справи та пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] постійно мешкав у вище вказаному домоволодінні тривалий проміжок часу, йому було відомо, хто є власником спірної частини нерухомого майна, яке знаходилось в постійному користуванні позивача та членів його родини. Аналізуючи викладені норми права та докази, що досліджені в судовому засіданні, суд вбачає, що позивач, звертаючись до суду із позовною заявою достеменно володів вичерпною інформацією про те, хто є власником спірної частки домоволодіння та усвідомлював, що користується та володіє майном не законно. Така правова позиція також узгоджується з висновками, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». З урахуванням викладеного, суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed