Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом та з урахуванням уточнень просив: стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 279 260,73 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних в розмірі 21 713,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3 009,74 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначав наступне. 11.07.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за якими позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 11 250 доларів США, які останній зобов?язувався повернути до 31.12.2013. Проте, в порушення взятих на себе зобов?язань грошові кошти відповідач не повернув. На цій підставі просив позов задовольнити в повному обсязі. Сторони в судове засідання не з?явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.31-32, 34) Разом з тим, представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також зазначав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.35) Зважаючи на викладене та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення дійсних взаємовідносин між сторонами, суд вважає за можливе за згодою позивача постановити рішення у справі на підставі наявних доказів в порядку заочного провадження згідно ст. ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, серед яких можуть бути договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11, ч.2 ст.509 ЦК України) Судовим розглядом встановлено, що 11.07.2013 [PERSON] надав [PERSON] позику в розмірі 11 250 доларів США, строком повернення до 31.12.2013, про що відповідачем власноручно було написано розписку (а.с.36) В порушення взятих на себе зобов?язань, у визначений строк (до 31.12.2013) відповідач грошові кошти [PERSON] не повернув. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж саму кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) в строк та в порядку, що встановлюється договором (ч.1 ст.1049 ЦК України) Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі еквівалент станом на 03.08.2016 року, як на тому наполягає позивач, 11 250 доларів США - 279260,73 грн. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За період, за який позивач нарахував 3% річних на суму боргу, позивач просить вважати з 01.01.2014 по 04.08.2016 - 946 днів. На підставі вищевикладеного, суд погоджується з позивачем та його представником щодо права позивача на стягнення з відповідача 3% річних за період прострочки з 01.01.2014 по 04.08.2016, однак представлений представником позивача розрахунок не відповідає чинному законодавству, оскільки він здійснює розрахунок на суму боргу, яку перед розрахунком переводить у гривню, що не відповідає положенням ч.2 ст.625 ЦК України. А тому, суд приходить до висновку, що розмір 3% річних який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 21 707,21 грн. (11 250 доларів США * 3 : 100 : 365 * 946 = 874,73 доларів США; 874,73 доларів США * 2481,6008 (офіційний курс НБУ станом на 04.08.2016) : 100 = 21 707,21 грн., на 04.08.2016- оскільки саме на цьому періоді наполягає позивач) Відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, свій контррозрахунок суду не представив, відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та їх слід задовольнити. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до частини задоволених вимог (300 967,94*3 009,74/300 973,73) Враховуючи викладене, ст.ст. 3, 4, 10-11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial