Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

В позовній заяві зазначено, що Позивач [PERSON] проходив службу в військовій частині [NUMBER] МВС України з 28.02.1995 р. та був звільнений в запас 17.02.2006 р. за п. 63 «в» Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України (за станом здоров`я) наказом командира військової частини [NUMBER] № 5 о\\с від 13.02.2006 р. На підставі розпорядження Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради № 762р від 20.04.2004 р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради [PERSON] на родину з 4-х осіб було видано ордер № 76-К від 23.04.2004 р. на службове житлове приміщення (трикімнатну квартиру) за адресою: [ADDRESS] , в якій позивач разом з родиною зареєстрований і проживає з 20.05.2004 р. В січні 2014 р. [PERSON] звернувся до командування військової частини [NUMBER] з заявою про виключення квартири за адресою: [ADDRESS] із складу службового житла. Рішенням житлово-побутової комісії військової частини [NUMBER] позивачу [PERSON] в задоволенні клопотання про виключення квартири із складу службового житла відмовлено, оскільки, на думку відповідача, діти і онука [PERSON] не є членами його сім`ї, тому склад родини [PERSON] складається з однієї особи, в зв`язку з чим житлова площа квартири - 42,7 кв.м. перевищує норму забезпечення службовим житловим приміщенням, яка складає 13,65 кв.м. на особу. Оскільки [PERSON] на час звільнення в запас за станом здоров`я мав загальну календарну вислугу 20 років 06 місяців 25 днів, тобто термін, який перевищує 10 років, він разом з членами родини не підлягає виселенню із службового житлового приміщення. Зважаючи на зазначене, у відповідача відсутні правові підстави використовувати спірне житлове приміщення в якості службового. Оскільки після звільнення в запас [PERSON] втратив статус військовослужбовця і в подальшому не може бути використаний на військовій службі, а службове житло надано родині [PERSON] без зняття з квартирного обліку, відповідно до п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 р. № 1081, він залишається на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду. У зв`язку з вище викладеним позивач звертається з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовної заяви з підстав викладених в ній. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовної заяви та наполягав на застосуванні строку позовної давності до позовних вимог. Представник третьої особи до суду не з`явився. Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 812/10767/12 за позовом Військової частини [NUMBER] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , Комунальне підприємство Основаніє, треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, Запорізька міська рада про виселення із службового приміщення із наданням іншого службового житла\~ було встановлено початок правових відносин між сторонами стосовного спірного майна за адресою: [ADDRESS] . Крім того встановлено порушення перебігу строку позовної давності з приводу якого в задоволенні позовних вимог військової частини [NUMBER] МВС України було відмовлено. Вище зазначене рішення було переглянуто Апеляційним судом Запорізької області та ухвалою від 23.10.2013 року залишено без змін. Також вище вказане рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя та ухвала Апеляційного суду м. Запоріжжя перевірена Вищім спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ та ухвалою від 26.12.2013 року з підстав відсутності необхідності перевірки матеріалів справи, необґрунтованості, відмовлено у відкритті провадження. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна\~ давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.\~ Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною уу спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вище викладені обставини суд вважає за доцільним застосувати положення статті 267 ЦК України оскільки перебіг строку позовної давності в правовідносинах виниклих між сторонами\~ сплив. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed