Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, третя особа [PERSON] Афанді. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду, первісно [PERSON] посилалась на ті обставини, що з вересня 1994 року вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в період знаходження в якому подружжя набуло у спільну власність певне майно. В квітні 2012 року шлюб між сторонами був розірваний в судовому порядку. У звязку з тими обставинами, що при вирішенні питання про розірвання шлюбу між сторонами не досягнуто згоди з приводу поділу спільного майна, [PERSON] звернулась з даним позовом в суд, в якому, неодноразово уточнивши заявлені вимоги, остаточно просила суд поділити спільне майно подружжя, а саме: квартиру №6 в будинку №5 по Овідіопольській дорозі 3 в місті Одесі; житловий будинок з мансардою та надвірними спорудами, загальною площею 159,4кв.м., розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, СК «Дружба», №168; земельну ділянку №168 за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, СК «Дружба», №168; житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 301,1кв.м., розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №28; земельну ділянку за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №28; житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, 18; земельну ділянку за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №18; транспортний засіб марки «Тойота Рав4», 2001 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER]; транспортний засіб марки «Тойота Рав4», 1996 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER]. При цьому, [PERSON] просила здійснити поділ вказаного майна шляхом залишення у її власності квартири №6 в будинку №5 по Овідіопольській дорозі 3 в місті Одесі; житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 301,1кв.м., розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №28; земельної ділянки за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №28 та транспортного засіб марки «Тойота Рав4», 2001 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER]. При цьому, [PERSON] просила залишити у власності [PERSON] житловий будинок з мансардою та надвірними спорудами, загальною площею 159,4кв.м., розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, СК «Дружба», №168; земельну ділянку №168 за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, СК «Дружба», №168 житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, 18; земельну ділянку за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №18. Разом з тим, в рамках поділ спільного майна, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію за більшу частину нерухомого майна в розмірі 144786,13 гривень, стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію вартості 1/2 ідеальної частки транспортного засобу марки «Тойота Рав4», 1996 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER], а також стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію майнової шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу марки «Тойота Рав4», 2001 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER]. Заперечуючи проти заявлених вимог та виходячи з аналогічних обставин, [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, [PERSON] посилався, що не зважаючи на придбання майна в період знаходження у шлюбі, квартира №6 в будинку №5 по Овідіопольській дорозі 3 в місті Одесі, житловий будинок з мансардою та надвірними спорудами, загальною площею 159,4кв.м., розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, СК «Дружба», №168, а також земельна ділянка №168 за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, СК «Дружба», №168 є його особистою приватною власністю та не може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було придбано за грошові кошти, які належали йому особисто. У звязку з цим, [PERSON], неодноразово уточнивши заявлені вимоги, остаточно просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок з мансардою та надвірними спорудами, загальною площею 159,4кв.м., розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, СК «Дружба», №168, на земельну ділянку №168 за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, СК «Дружба», №168, та на квартиру №6 в будинку №5 по Овідіопольській дорозі 3 в місті Одесі; а також визнати за ним та [PERSON] право спільної часткової власності (по 1/2 ідеальній частці на кожного співвласника) на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 301,1кв.м., розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №28, земельну ділянку за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №28, та транспортний засіб марки «Тойота Рав4», 2001 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON] та представник особи у відкрите судове засідання зявились, заявлені вимоги підтримали, в задоволенні вимог [PERSON] просили відмовити. [PERSON] та представник особи у відкрите судове засідання зявились, заявлені вимоги підтримали, в задоволенні вимог [PERSON] просили відмовити. [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, однак при цьому представник особи брав участь у засіданнях по справі, проти задоволення вимог [PERSON] заперечував, вимоги [PERSON] підтримував. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, приймаючи до уваги пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовів [PERSON] та [PERSON] виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 17 вересня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований міським відділом РАГС виконкому Одеської міської ради народних депутатів, актовий запис №1298. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 24 вересня 2012 року за позовом [PERSON] шлюб між сторонами розірвано. За період шлюбу у сторін дітей народжено не було. На підставі договору купівлі-продажу від 25 вересня 1996 року, укладеного між [PERSON], що діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №7-2086, [PERSON] стала власником квартири №6 в будинку №5 по Овідіопольській дорозі 3 в місті Одесі, загальною площею 41,1кв.м. Згідно заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 10 квітня 2007 року, за позовом [PERSON] до Одеської міської ради за [PERSON] визнано право власності на квартиру №6 в будинку №5 по Овідіопольській дорозі 3 в місті Одесі, загальною площею 56,6кв.м., у звязку із здійсненням реконструкції та збільшенням загальною площі квартири. На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 21 червня 2010 року, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], [PERSON] став власником земельної ділянки №168 за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, СК «Дружба», №168. Згідно свідоцтва про право власності від 21 січня 2011 року, виданого на підставі рішення Виконкому Кароліно-Бугазької сільської ради від 14 грудня 2010 року за №33, [PERSON] став власником житлового будинку з мансардою та надвірними спорудами, загальною площею 159,4кв.м., розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, СК «Дружба», №168. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 28 липня 2006 року, виданого на підставі рішення Новодолинської сільської ради №489-ІІ від 25 жовтня 2005 року, [PERSON] стала власником земельної ділянки за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №28. На підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 лютого 2011 року, за позовом [PERSON] до Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 301,1кв.м., розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №28. Згідно договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2006 року, укладеного між [PERSON], з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], [PERSON] став власником земельної ділянки за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №18. Як свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВНС 145356 від 08 липня 2008 року, [PERSON] стала власником транспортного засобу марки «Тойота Рав4», 2001 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER]. Ураховуючи ту обставину, що значна частина спірного нерухомого майна розташована в Овідіопольському районі Одеської області, ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 16 лютого 2017 року було постановлено передати цивільну справу до Овідідопольського районного суду Одеської області для прийняття до провадження. Однак ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2017 року ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 16 лютого 2017 року було скасовано та повернуто справу до суду першої інстанції. Суд апеляційної інстанції зокрема виходив з того, що при відкритті провадження порушень правил підсудності не було та судом розпочато судовий розгляд. Майнові права [PERSON] та [PERSON] були належним чином зареєстровані в установленому порядку. Право власності на вказане спірне майно набуте у власність сторонами в період знаходження у зареєстрованому шлюбі. Водночас, суд не може погодитись із доводами сторін щодо наявності підстав для включення в загальну масу спільного майна колишнього подружжя житлового будинку, загальною площею 417,5кв.м., розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №18 та автомобілю марки «Тойота Рав4», 1996 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER]. Аналіз матеріалів справи, зокрема, висновок судової будівельно-технічної експертизи №2138/3837/24 від 31 липня 2013 року, складений судовим експертом Одеського НДІСЕ, свідчить, що на земельній ділянці, розташованій за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №18, яка належить [PERSON] на праві власності, збудований житловий будинок, загальною площею 417,5кв.м. Так, рішенням Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області №140-ІІІ від 28 квітня 2007 року [PERSON] було надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських споруд. Однак відомостей про прийняття нерухомого майна до експлуатації та реєстрації права власності на дане майно в установленому порядку суду не представлено. Разом з тим, як свідчить інформаційний лист Територіального сервісного центру №5142 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України №31/1515142-2254 від 22 вересня 2016 року, за [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль марки «Тойота Рав4», 1996 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER], з 07 вересня 2004 року. Однак, 15 листопада 2011 року даний автомобіль був знятий з обліку, на теперішній час не знаходиться у власності сторін, не належить [PERSON] Виходячи з викладеного суд вважає, що відсутні підстави для визнання відповідного майна обєктами права спільної власності подружжя та відмовляє у задоволенні вимог, повязаних із розподілом житлового будинку, загальною площею 417,5кв.м., розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №18, та автомобілю марки «Тойота Рав4», 1996 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER]. В процесі розгляду справи сторонами неодноразово ставилось та обговорювалось укладення мирової угоди, однак досягнути консенсусу з питання поділу спірного майна [PERSON] та [PERSON] не вдалось. Згідно положень висновок судової будівельно-технічної експертизи №2138/3837/24 від 31 липня 2013 року, складеного судовим експертом Одеського НДІСЕ, нерухоме майно, що є предметом спору, характеризується загальною вартістю 4887020,26 гривень. Зокрема, вартість двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], 368600,00 гривень; вартість земельної ділянки, розташованої за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, СК «Дружба», №168, 227771,76 гривень; вартість двоповерхового будинку з мансардою та надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, СК «Дружба», №168, 816800,00 гривень; вартість земельної ділянки, розташованої за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, №18, 177859,50 гривень; вартість двоповерхового житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, №18 1366000,00 гривень; вартість земельної ділянки, розташованої за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, №28, 187362,00 гривень; вартість двоповерхового житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, №28, 1633000,00 гривень; вартість автомобілю марки «Тойота», 2001 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER], 109627,00 гривень. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Субєктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як регламентує ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак при цьому на підставі ст. 57 ч.1 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Перевіряючи обґрунтованість зустрічних вимог [PERSON] у відповідній частині, суд встановив, що [PERSON], уродженець [INFO] Афганістан, перебуває на території держави Україна на законних підставах з вересня 1987 року. Як свідчила сторона, [PERSON] в період з 1991 року по 1994 рік займався закупкою товарів з Турецької Республіки та їх реалізацією на території України, на підтвердження чого сторона посилалась на рахунок від 08 вересня 1994 року про отримання [PERSON] з Турецької Республіки вантажу, загальною вартістю 9905,00 доларів США. Як свідчить розписка від 17 липня 1993 року, [PERSON] передав керівнику TOB «Аіда» [PERSON], грошові кошти у розмірі 37000,00 доларів США. Даний борг повертався частинами та був виплачений у повному обсязі в 2002 році. Посилання і пояснення сторони [PERSON] по даним обставинам підтвердив свідок [PERSON], керівник TOB «Аіда», [INFO], який був попереджений судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приведений до присяги у встановленому законом порядку. Суд враховує, що в силу закону, зокрема, заперечення факту вчинення правочину, оспорювання окремих його частин тощо може доводитися письмовими доказами та не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (стаття 218 ЦК України). Однак в даному випадку відповідні свідчення у сукупності з письмовими доказами підтверджують факт наявності значних грошових коштів у [PERSON] до укладення шлюбу з [PERSON], яке відбулось 17 вересня 1994 року. Посилання сторони [PERSON] на ті обставини, що будівництво та облаштування будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, СК «Дружба», №168, здійснювалось за кошти, подаровані [PERSON] його батьками, у загальному розмірі близько 50000,00 доларів США, документально не підтверджуються. Але при цьому в матеріалах справи присутні розшифрування телефонних розговорів між [PERSON] та [PERSON], а також між [PERSON] та [PERSON], матірю [PERSON], складених та завірених ФОП [PERSON], з яких випливає, що декларації про ввезення грошових коштів [PERSON] на територію України оформлювались, та [PERSON] не заперечує фактів існування таких документів та їх знаходження у неї. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 16 грудня 2015 року при розгляді справи №6-2641цс15, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах №6-612цс15 від 01 липня 2015 року, №6-1568цс від 07 грудня 2016 року, №6-399цс17 від 05 квітня 2017 року. Як передбачає ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів. Ураховуючи викладене, суд погоджується із стороною [PERSON] в обґрунтованості визнання спірного житлового будинку з мансардою та надвірними спорудами, загальною площею 159,4кв.м., розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, СК «Дружба», №168, спірної земельної ділянку №168 за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, СК «Дружба», №168, а також спірної квартири №6 в будинку №5 по Овідіопольській дорозі 3 в місті Одесі особистою власністю [PERSON] Згідно ст. 61 ч.ч.1,4 СК України, обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. При цьому, речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, суд погоджується із сторонами в тому, що житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 301,1кв.м., розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №28, земельна ділянка за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №28, земельна ділянка за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №18, а також транспортний засіб марки «Тойота Рав4», 2001 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER], є обєктами права спільної сумісної власності подружжя. Як передбачає ст. 69 ч.1 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. На підставі ст. 70 ч.ч.1,2,3 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з тим, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Й водночас, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 71 ч.1 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як розяснено в п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК). Як чітко регламентує ст. 365 ч.ч.1,2 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо, зокрема: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Разом з тим, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В процесі розгляду справи, питання про розрахунок та отримання грошових компенсацій за відповідну частку майнових прав сторонами не вирішувалось, необхідних дій не вчинялось. Відтак, суд доходить висновку, що погодження компенсаційних виплат між сторонами не уявляється можливим. Таким чином, суд вважає обґрунтованим визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 301,1кв.м., розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №28, земельну ділянку за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №28, земельну ділянку за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №18, а також транспортний засіб марки «Тойота Рав4», 2001 року виготовлення, реєстраційний номер [NUMBER], в рівних частках, тобто по 1/2 ідеальній частці на кожного співвласника в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної власності. Сторони у цивільному процесі користуються процесуальними правами на власний розсуд. Як зобовязує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (статті 11, 33 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України). Однак згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ураховуючи викладене, суд не може погодитись із обґрунтованістю інших вимог сторін та відмовляє у їх задоволенні. Разом з тим, суд вбачає доцільним довести до відома сторін, що відмова у задоволенні відповідних вимог не позбавляє сторін права на поділ житлового будинку, загальною площею 417,5кв.м., розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, №18 після реєстрації права власності на даний обєкт нерухомого майна в установленому порядку.

Outcome: partial