Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 15 лютого 2016 року ІП Жовтневого ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ст. лейтенантом міліції [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДН № 032299 відносно позивача, де зазначено, що 13.02.2016 року позивач знаходився на радіо ринку по вул. Панікахи, 2 у м. Дніпропетровську, де здійснював торгівлю мобільними телефонами. 13 лютого 2016 року вказаним працівником був складений протокол огляду та вилучення 51 мобільних телефонів, 2 навігатора, 6 планшетів. Суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська провадження у адміністративній справі було закрите за відсутності в діях позивача складу будь-якого правопорушення. Проте при ухваленні рішення не було вирішено питання щодо вилученого працівниками поліції належного позивачу майна. Позивач двічі звертався до Жовтневого ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області з заявами про повернення вилученого майна, але відповідач відмовився його повертати. З урахуванням зазначеного, позивач просив суд витребувати із незаконного володіння відповідача належне йому майно Nokia C6-00, Nokia X7, Nokia X3-02, Nokia 5130, Nokia 5530, Nokia303, Nokia E72, NokiaC5-03, Nokia 6700 Sil, Nokia 206, Nokia X2-02, Nokia 6300, Nokia 6300, Nokia 6300, Nokia 6230, Nokia 6500, Nokia 6303, Nokia 6131, Nokia 603, Nokia 1202, Nokia 2330, Samsung S8600, Samsung S5690, Samsung G900, Samsung S5380, Samsung C3300, Samsung Galaxy S3, Samsung S5830, SamsungS5360, Samsung S5222, Samsung S5610, Samsung S6305, Samsung E2121, Samsung E 1080, Samsung B130, Sony Ericsson E15i, Sony Ericsson W810, Sony Ericsson W810, Sony Ericsson W302, Sony Xperia C6603, Sony Xperia C2305, Fly Duol Sim, HTC D516, HTC D616, HTC Desire V, iPhone 5 32Gb, iPhone 5 64Gb, Lenovo S650, Lenovo P780, Lenovo TAB2, LG P500, LG S367, Im Pad1, Im Pad1, NEO, Q-Pad, Prestigio Multi PAD, навігатор 2 шт. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 551,20 грн. та 2500 грн. витрати на сплату послуг адвоката. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що 15.02.2016 року у відношенні позивача було зібрано адміністративний матеріал та на підставі ст. 255 КУпАП складено протокол про адміністративне правопорушення, який було направлено до суду. 16 лютого 2016 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 164 КУпАП закрито в звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що поліцейські діяли у межах повноважень, наданих їм чинним законодавством. Кожен мобільний телефон та інші технічні засоби безпровідного доступу до телекомунікаційної мережі мають відповідні електронні коди (ідентифікатори), що присвоюються виробником технічних засобів. Позивачем надано неналежні докази, які не можуть вказувати на те, що саме ці мобільні телефони, що зазначені у накладних, були вилучені працівниками поліції. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях на позов. Третя особа в судове засідання не зявилася, про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Судом встановлено, що згідно протоколу огляду від 13.02.2016 року, складеного ІП Жовтневого ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ст. лейтенантом поліції [PERSON], за адресою вул. Панікахи, 2 знаходиться торгова точка з мобільними телефонами без хазяїна. Вищевказані телефони вилучені в Жовтневий ВП у присутності двох понятих. 15 лютого 2016 року ІП Жовтневого ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ст. лейтенантом міліції [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] в звязку зі скоєнням ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2016 року у справі № 201/2056/16-п, провадження у справві про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП відносно [PERSON] закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП в звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В цій же постанові суду зазначено, що в судовому засіданні не встановлено беззаперечно факту того, що [PERSON] 13.02.2016 року здійснював господарську діяльність, як не встановлено і того факту, що мобільні телефони, вилучені працівниками поліції, належать [PERSON] Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового інтересу. В свою чергу, враховуючи те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача, а також можливість його захисту в обраний ним спосіб. Також слід зазначити, що положеннями ч. 1 ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Як визначено в ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. При цьому, відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Також, згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Таким чином, позивач має довести, що спірне майно належить йому на праві власності. В якості доказу належності позивачу майна, позивачем надано суду копії накладних: № 1090, № 3 від 12.12.2015 року, № 72/15 від 14.12.2015 року, № 1/71 від 17.08.2015 року, № 3/72 від 08.09.2015 року. Дослідивши вказані докази, суд прийшов до висновку, що з них не можна встановити безспірно належність позивачу мобільних телефонів та навігаторів, які були вилучені відповідачем, більше того, з накладної № 1090 взагалі не можна зрозуміти, про яке саме майно йде мова, оскільки у цьому документі відсутнє найменування жодної одиниці товару, а є лише цифрові показники, до того ж у накладній вказано 64 одиниці товару, а в позові йде мова про 57 одиниць мобільних телефонів та 2 одиниці навігаторів. В накладній № 3 від 12.12.2015 року, зокрема, зазначено «Айфон 5 (кит)» ціною 200 грн., «Айфон 5 (кит)» ціною 200 грн. - (тобто відсутні вказівки на більш вузькі їхні технічні характеристики), навігатор (кит) ціною 150 грн., навігатор престижио ціною 100 грн., планшет ціною 300 грн., планшет ціною 250 грн. В той час як у позові йде мова про iPhone 5 32Gb, iPhone 5 64Gb (тобто телефони з різними технічними характеристиками), технічні характеристики навігаторів взагалі не вказані, та відсутні вказівки на наявність серед вилученого майна планшетів, як до речі, відсутні вони і в протоколі огляду від 13.02.2015 року. В накладній № 3/72 від 08.09.2015 року вказаний, зокрема, м.т. НТС DS, м.т. Самсунг С3010, а в накладній № 72/15 від 14.12.2015 року НОК 1203, САМ Е 1282, в той час як в позовних вимогах в переліку майна таких телефонів не вказано, як і відсутня вказівка про вилучення зазначених телефонів в протоколі огляду. Крім того, в накладній № 72/15 від 14.12.2015 року вказаний товар Нокия 6700, а позивач просить витребувати у відповідача Nokia 6700 Sil, який також відсутній у переліку майна, що міститься в протоколі огляду від 13.02.2016 року. В накладній № 1/71 від 17.08.2015 року вказаний Леново 780, а в позові йде мова про Lenovo P780. Крім того, загальна кількість одиниць товару, отриманих ПП [PERSON] згідно накладних № 3 від 12.12.2015 року, № 72/15 від 14.12.2015 року, № 1/71 від 17.08.2015 року, № 3/72 від 08.09.2015 року становить 49 штук, а в позові, як зазначалось вище, йде мова про 57 одиниць мобільних телефонів та 2 одиниці навігаторів. Також, відповідно до ч. 11 ст. 1 Закону України «Про радіочастотний ресурс України» визначено поняття «міжнародний ідентифікатор кінцевого обладнання» - унікальна кодова послідовність (комбінація) цифр або цифр та літер, яка присвоюється виробником обладнання кожній одиниці кінцевого обладнання, що використовується в телекомунікаційній мережі. Згідно п. 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року за № 295, електронний код (ідентифікатор) кінцевого обладнання - код, який присвоюється виробником технічних засобів телекомунікацій для унікальної ідентифікації кінцевого обладнання (міжнародні серійні коди IMEI, ESN, MEID тощо). Тобто, всі мобільні телефони та інші технічні засоби безпровідного доступу до телекомунікаційної мережі мають відповідні електронні коди, що присвоюються виробником технічних засобів, і відповідно, ідентифікація кожного такого засобу має проводитися по такому ідентифікатору. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, на які він посилається, не підтверджено, що обладнання, яке було вилучено працівником поліції 13.02.2016, належить позивачу, в звязку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. Позовні вимоги про стягнення судових витрат та витрат на сплату послуг адвоката відповідно до ст. 88 ЦПК також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed