Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

В серпні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким скасувати наказ по Державному підприємству «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» від 31.07.2013 року за № 2026 про звільнення [PERSON] - з 31.07.2013 року за ст. 40 п. 1 КЗпП України, поновити [PERSON] на роботі начальником бюро підготовки будівництва будівельно-монтажного комплексу № 409 Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова», стягнути з Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» на користь [PERSON] втрачений заробіток за час вимушеного прогулу з 31 липня 2013 року по день поновлення на роботі. В обґрунтуванні своїх вимог позивачка вказала на те, що наказом відповідача за № 2026 від 31.07.2013 року позивачка звільнена з підприємства з посади начальника бюро підготовки будівництва будівельно-монтажного комплексу № 409 з 31.07.2013 року за ст.40 п.1 КЗпП України, що вона вважає незаконним. В наказі від 31.07.2013 року за № 2026 про звільнення позивачки зазначено: «У зв'язку з скороченням чисельності працівників Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» за ініціативою Адміністрації і за згодою профспілкового бюро БМК № 409 (на виконання наказу генерального директора № 160 від 27.03.2013 року). Викладене мотивування наказу про звільнення позивачки безпідставне, оскільки в наказі генерального директора № 160 від 27.03.2013 року не передбачені звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України і скорочення чисельності або штату працівників та зміни у складі останніх за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією - в т.ч. скорочення посади начальника бюро підготовки будівництва у підрозділі БМК № 409 підприємства, а також в БМК № 409 підприємства на підставі наказу генерального директора ДП «ВО ПМЗ ім. О.М.Макарова» № 111 від 07.03.2013 року, а не наказу № 160 від 17.03.2013 року, приймалося розпорядження № 55а від 13.03.2013 року про створення у зв'язку з виниклою економічною ситуацією та з метою зниження затрат на виробництві штатної комісії із 8-ми осіб, за підписом неналежною особою - начальником управління будівництва [PERSON], а не директором БМК № 409 Шевченко В.Г. 22 травня 2013 року позивачка в числі інших працівників викликалася на засідання зазначеної комісії і їй було оголошено про майбутнє звільнення за скороченням чисельності. Зазначеною комісією з порушенням вимог ст. ст. 42, 492 КЗпП України неналежним порядком було вирішене питання про її звільнення, без будь-якого обговорення і вирішення умов переважності залишення на роботі. Такою ж неправомірною є і зазначена в наказі, як підстава звільнення позивачки, надана виписка із протоколу засідання профспілкового бюро БМК № 409 від 16.07.2013 року за № 7. Виписка з протоколу засідання профспілкового бюро від 16.07.2013 року за № 7 стосовно згоди на звільнення позивачки є сфальсифікованою, а якщо 16.07.2013 року таке засідання було наявним, то воно проведене з порушенням вимоги ст. 43 КЗпП України без участі в ньому працівника, який звільняється, і тому є неправомірним, а звідси неправомірність рішення. 16 липня 2013 року (вівторок) був для позивачки робочим днем, вона знаходилася на роботі і голова цехового бюро профспілки [PERSON] ні про яке засідання профспілкового бюро її не повідомляла, на вказане засідання її не запрошувала і про нього їй нічого не було відомо до одержання наказу про звільнення. Позивачка декілька разів уточнювала свої позовні вимоги в частині стягнення з Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» на її користь втраченого заробітку за час вимушеного прогулу та в остаточному варіанті просила в цій частині вимог стягнути з Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» на користь [PERSON] втрачений заробіток за час вимушеного прогулу з 31 липня 2013 року по день поновлення на роботі у розмірі 22058 грн. 10 коп. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі, при цьому посилалися на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача Білозерцев О.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки та просив відмовити їй в задоволенні в повному обсязі. При цьому вказав, що 01.07.2013 року директором БМК № 409 ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» до профспілкового бюро БМК № 409 ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» було направлено звернення про надання згоди на вивільнення робітників, які підлягають скороченню на підставі наказу № 160 від 27.03.2013 року, в тому числі і [PERSON] 16.07.2013 року згідно із протоколом № 7 засідання профспілкового бюро БМК № 409 ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» була надана згода на звільнення [PERSON] у зв'язку із скороченням посади начальника підготовки будівництва БМК № 409 ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова». Щодо твердження [PERSON] про «сфабрикованість чи фальсифікованість» цього протоколу, то це питання не належить до компетенцію суду, а може буде розцінено як особиста думка [PERSON] Суд може визнати цей протокол, як такий, що не має юридичного значення. 22 травня 2013 року, тобто більш ніж за 2 місяця до 31.07.2013 року, протоколом засідання комісії по скороченню штатів БМК № 409 ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» було визначено коло осіб, посади яких підлягають скороченню. До кола цих осіб була включена [PERSON], яку повідомила про майбутнє скорочення посади, на якій вона працювала. Згідно із протоколом засідання комісії по скороченню штатів БМК № 409 ДП «ВО ПМЗ ім.. О.М. Макарова» від 22.05.2013 року та актом від 22.05.2013 року, [PERSON] відмовилась від підпису про попередження про ознайомлення та попередження про майбутнє звільнення. [PERSON] була запропонована інша робота на ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова», але вона відмовилась від переведення на іншу роботу на ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова», про що 09.07.2013 року робітниками відділу кадрів ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» був складений акт про відмову від запропонованої роботи та підпису в акті о пропозиції переведення на іншу роботу. З огляду на вищевказане, просив відмовити позивачці в задоволенні її вимог. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 03 травня 2005 року працювала в Державному підприємстві «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» в Будівельно-монтажному комплексі № 409 за посадою начальника бюро, що підтверджується довідкою Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» від 29.10.2013 року за вих. № 409/113 (а.с.42). Наказом по Державному підприємству «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» від 31.07.2013 року за № 2026 про звільнення [PERSON] - з 31.07.2013 року за ст. 40 п. 1 КЗпП України, остання була звільнена з роботи з займаної посади (а.с.7). Вищевказані обставини не оскаржуються сторонами по справі, а тому згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вказані обставини доказуванню не підлягають. Позивачка вважає вищевказаний наказ від 31.07.2013 року за № 2026 про її звільнення - не законним, оскільки протокол № 7 від 16.07.2013 року засідання профспілкового бюро БМК-409 Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» сфальсифікований. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно наказу Генерального директора Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» від 27.03.2013 року за № 160 було прийнято рішення про скорочення чисельності робітників підприємства (а.с.72). Згідно протоколу засідання комісії по скороченню штату БМК-409 Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» від 22.05.2013 року, працівники підприємства, в тому числі [PERSON], були повідомлені про скорочення їхніх посад (а.с.24). Після чого, наказом по Державному підприємству «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» від 31.07.2013 року за № 2026 [PERSON] - була звільнена з підприємства з 31.07.2013 року за ст. 40 п. 1 КЗпП України. Відповідно до ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Як вбачається з матеріалів справи, 09.07.2013 року відповідачем було запропоновано позивачці переведення її на іншу роботу по підприємству, у зв'язку з скороченням її посади, що підтверджується актом від 09.07.2013 року. Згідно вказаного акту позивачка була ознайомлена з запропонованими роботами, але вона відмовилася від переведення та від підпису в акті. (а.с.30) Вищевказані обставини підтвердили заслухані в судовому засіданні свідки [PERSON], який є начальником управління будівництва на підприємстві відповідача, та [PERSON], яка є інженером на підприємстві відповідача, і які вказали, що [PERSON] була ознайомлена із наказом про скорочення її посади. 09 липня 2013 року вона була запрошена до відділу кадрів, де їй були запропоновані дві інші посади, на які вона могла перейти працювати, але вона відмовилася від переведення на іншу роботу та відмовилася від підпису в акті. При цьому, зазначили, що [PERSON] відмовляючись від запропонованих робіт та від підпису в акті вказала, що вказані дії відповідача є протизаконними. Разом з тим, згідно з ч. ч. 1-3 ст. 43 Кодексу законів про працю України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Вищевказані положення ст. 43 Кодексу законів про працю України повністю узгоджуються з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року за № 9 та з постановою профспілкового комітету Виробничого об'єднання «Південний машинобудівний завод» від 07.04.2004 року (а.с.48). Так, суду були надані звернення директора БМК Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» Шевченко В.Г. до профспілкового бюро БМК-409, яким останній просив надати дозвіл на вивільнення робітників, посади яких підлягають скороченню, в тому числі й позивачки, [PERSON] (а.с.49); протокол № 7 засідання профспілкового бюро БМК-409 Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» від 16.07.2013 року та витяг з нього, згідно яких профспілкове бюро постановило: на виконання наказу Генерального директора № 160 від 27.03.2013 року надати дозвіл на звільнення з заводу по ст. 40 п. 1 КЗпП України (скорочення штатів) перелічених робітників БМК-409, посади яких підлягають скороченню, в тому числі й позивачки, [PERSON] (а.с.46-47,31). Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно протоколу № 7 засідання профспілкового бюро БМК-409 Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» від 16.07.2013 року, на засіданні були присутні: представник від Адміністрації, особи які звільняються та члени профспілки - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які засвідчили вказаний протокол своїми підписами. Проте, в судовому засіданні були заслухані свідки: [PERSON], яка є працівником відповідача та була членом засідання профспілкового бюро БМК-409 Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» від 16.07.2013 року, і яка вказала, що засідання профспілкового бюро БМК-409 Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» від 16.07.2013 року відбувалося в присутності всіх вказаних в протоколі № 7 осіб.; [PERSON], яка була працівником відповідача та згоду на її звільнення було надано протоколом № 7 засідання профспілкового бюро БМК-409 Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» від 16.07.2013 року, і яка вказала, що 16.07.2013 року, дата коли відбулося засідання профспілкового бюро БМК-409 і коли вона нібито була присутня на вказаному засіданні, свідок вказала, що вона перебувала у відпустці з 01.07.2014 року до двадцятих чисел липня і присутньою на вказаному засіданні не була, хоча зазначено, що вона була присутня. Таким чином, звільнення [PERSON] з Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» за наказом по Державному підприємству «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» від 31.07.2013 року за № 2026 про її звільнення з 31.07.2013 року за ст. 40 п. 1 КЗпП України, було здійснено без урахування вимог чинного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 235 Кодексу законів про працю України , у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним скасувати наказ по Державному підприємству «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» від 31.07.2013 року за № 2026 про звільнення [PERSON] - з 31.07.2013 року за ст. 40 п. 1 КЗпП України, та поновити [PERSON] на роботі начальником бюро підготовки будівництва будівельно-монтажного комплексу № 409 Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова». Згідно з ч.2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. В силу абз. 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. Таким чином, обчислення середньої заробітної плати судом буде здійснюватися відповідно до абз. 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати. Виходячи з вищенаведеного, попередніми відпрацьованими місяцями роботи позивачки є червень та липень 2013 року. Заробітна плата позивачки за період червень-липень 2013 року склала 4435,00 грн. Таким чином, розмір середнього заробітку позивачки за весь час затримки складає 22607 грн. 53 коп., який вирахуваний наступним чином: середньоденна заробітна плата у розмірі 108 грн. 17 коп. х кількість робочих днів затримки розрахунку 209 = 22607 грн. 53 коп. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Оскільки позивачка просила стягнути з відповідача на її користь втрачений заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 22058 грн. 10 коп., суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому вважає необхідним задовольнити позов в розмірі 22058 грн. 10 коп. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» на користь [PERSON] втрачений заробіток за час вимушеного прогулу з 31 липня 2013 року по день поновлення на роботі у розмірі 22058 грн. 10 коп. Разом з цим, відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі начальником бюро підготовки будівництва будівельно-монтажного комплексу № 409 Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» та стягнення з Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» на користь [PERSON] втраченого заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за 1 місяць. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 487 грн. 20 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, з яких судовий збір у розмірі 243,60 грн. за позовні вимоги немайнового характеру та судовий збір у розмірі 243,60 грн. за позовні вимоги майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved