Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що згідно укладеного трудового договору працювала учителем російської мови та літератури КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа I-III ступенів № 56 Маріупольської міської ради Донецької області» на умовах строкового трудового договору з 03 лютого 2014 року по 31 травня 2014 року з неповним тижневим навантаженням. 26 травня 2014 року вона захворіла і перебувала на амбулаторному лікуванні до 04 червня 2014 року, про що було повідомлено керівника школи. Після виходу на роботу її було повідомлено з наказом від 30 травня 2014 року про звільнення з 02 червня 2014 року на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України у звязку із закінченням дії строкового трудового договору. Враховуючи, що її звільненню передувало видання Управлінням освіти та ЗОШ № 56 наказів від 20 травня 2014 року про продовження строкового трудового договору з 31 травня 2014 року по 02 червня 2014 року, з якими вона ознайомлена не була, вважає накази про звільнення і своє звільнення незаконними. Видаючи наказ про продовження строкового трудового договору, відповідач тим самим, продовжив з нею трудові відносини на невизначений строк, тому не мав підстав для її звільнення за ст..36 КЗпП України в період її непрацездатності. Вважає, що у відповідачів відсутні підстави для не укладання з нею безстрокового трудового договору, тому укладений з нею трудовий договір в частині визначення строку є недійсним. Просила поновити строк звернення із позовом до суду, посилаючись на не отримання до цього часу наказів про звільнення та трудової книжки, а також у звязку з проведенням АТО у м. Маріуполі; визнати недійсним укладений з нею трудовий договір в частині строку його укладання; визнати накази Управління освіти Маріупольської міської ради № 394Л від 30.05.2014 року та наказ № 55 від 02.06.2014 року КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа I-III ст. № 56», незаконними; визнати незаконним звільнення на підставі наказів Управління освіти Маріупольської міської ради № 394Л від 30.05.2014 року та наказу № 55 від 02.06.2014 року КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа I-III ст. № 56»; поновити її на роботі на посаді вчителя російської мови і літератури 9 розряду КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа I-III ст.. № 56», стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу з 02 червня 2014 року по день ухвалення рішення, з розрахунку 105 грн.81 коп. на день, стягнути із відповідачів солідарно на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. Позивач [PERSON], в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Крім того, суду пояснила, що коли працевлаштовувалася в школу, то писала власноручно заяву, в якій вказувала термін дії договору. З наказами про створення атестаційної комісії вона ознайомлена не була, її підписи, що вона ознайомлена з графіком атестації, не має. Вона не була ознайомлена з наказом, яким їй продовжили термін дії трудового договору до 02.06.2014 року, в цей же день її звільніли, не зважаючи на те, що вона до 04.06.2014 року знаходилася на лікарняному. Вважає, що звільнили її незаконно, оскільки вона була звільнена у період тимчасової не працездатності, в день звільнення їй не було вручено копію наказу про звільнення та трудову книжку. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], діюча на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала, надав суду письмові заперечення. Відповідно до змісту заперечень, представник зазначав, що порядок призначення на посаду та звільнення з посади педагогічних працівників державного та комунального загальноосвітнього навчального закладу, передбачений п.2 ст.26 Закону України «Про загальну середню освіту» від 13.05.1999року № 651-Х1У (із змінами). Посилаючись на ст..24 КЗпП України, ст..54 Закону «Про освіту» від 23.05.1991 року № 1060-Х11 (із змінами), зазначав, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Трудовий договір з [PERSON] був оформлений шляхом видання наказу про прийняття на роботу відповідним органом управління освітою за поданням керівника загальноосвітнього навчального закладу відповідно до особистої заяви працівника. Даний наказ позивачкою не оскаржував ся та є дійсним. [PERSON] було звільнено у звязку із закінченням терміну строкового трудового договору 02 червня 2014 року, відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України (наказ управління освіти міської ради від 30.05.2014 року № 394Л «Про звільнення [PERSON]В.», наказ по ЗОШ № 56 від 02.06.2015 року № 55). Відповідно до норм трудового законодавства (п.2 ст.36 КЗпП України) працівник, що уклав строковий трудовий договір, після закінчення строку підлягає звільненню. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Власник також не зобовязаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п.2 ст.36 КЗпП. Звільнення здійснюється без його заяви за наказом власника. Трудові спори про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору підлягають безпосередньому розгляду в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах (ст..232 КЗпП України). Відповідно до ст..233 КЗпП України, термін звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення становить один місяць з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. [PERSON] була ознайомлена із наказом про звільнення № 55 від 02.06.2015 року особисто під розписку, поважних причин пропуску строку звернення до суду, будь-яких підтверджень або документів з цього позивач суду не надала. Відповідачем були надані документи, які підтверджують, що розрахунок з [PERSON] був проведений в повному обсязі, в тому числі за період тимчасової непрацездатності. Додатково у судовому засіданні пояснювала, що позивач працювала вчителем російської мови та літератури на підставі строкового трудового договору, виданого на підставі заяви [PERSON] Про участь в атестації позивач знала та приймала в ній участь як член атестаційної комісії. Згідно з розкладом проведення державної підсумкової атестації у випускних класах ЗОШ № 56 в 2013-2014 навчальному році, екзамен з російської мови як начальної дисципліни проводився 23.05 та 02.06.2014 року. Про свою участь в роботі екзаменаційної комісії позивач була поінформована. Ніяких заперечень, письмових заяв щодо відмови від участі в роботі атестаційної комісії або виключення з числа вчителів-екзаменаторів від позивача не надходило. Більш того, позивач приймала участь у підготовці екзаменаційних матеріалів та безпосередній участі вчителя у роботі екзаменаційної комісії з російської мови в 11-Б класі, 23.05.2014 року, позивач підтвердила свою згоду на участь у роботі екзаменаційної комісії з проведення ДПА і фактично погодилася на продовження трудового договору на період роботи екзаменаційної комісії з російської мови. Продовжувати строк дії трудового договору було необхідно та [PERSON] було запропоновано подати про це письмову заяву. 31.05.2014 року [PERSON] провела екзамен, а для прийняття наступного екзамену 02.06.2014 р. їй було знайдено заміну, оскільки остання перебувала на лікарняному, про що 04.06.2014 р. надала лікарняний лист та довідку. В день звільнення з [PERSON] було проведено остаточний розрахунок. Трудову книжку позивач відмовилась отримувати, тому видати її можливо за наявності письмової заяви [PERSON] Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник КЗ Маріупольської загальноосвітньої школи № 56 [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що строк дії трудового договору з [PERSON] сплив 31.05.2014 року, але його було необхідно продовжити на один день щоб прийняти екзамен, оскільки 02.06.2014 року мав бути екзамен з російської мови в 9 класі. Позивач знала про екзамен, але пішла на лікарняний, про що керівництво не повідомила. Розрахунок з [PERSON] було проведено через банкомат, трудова книжка знаходиться в школі, оскільки позивач відмовилась її отримувати. В задоволенні позовних вимог просила відмовити. Суд вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про відмову у задоволені позову за наступних підстав. Судом встановлено, що наказом Управління освіти Маріупольської міської ради № 52Л від 27.01.2014 р. та наказом КЗ Маріупольська загальноосвітня школа I-III ступенів № 56 Маріупольської міської ради Донецької області» № 9 від 27 січня 2014 року [PERSON] призначено на посаду вчителя російської мови і літератури на умовах строкового трудового договору з 03 лютого 2014 року по 31 травня 2014 року, з неповним тижневим навантаженням 19,5 годин ( а.с.7-8). Відповідно до наказу Управління освіти Маріупольської міської ради № 241Л від 20 травня 2014 року продовжено строковий трудовий договір [PERSON], вчителю російської мови та літератури КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа I-III ступенів № 56 Маріупольської міської ради Донецької області» з 31 травня 2014 року по 02 червня 2014 року (а.с.9). Наказом КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа I-III ступенів № 56 Маріупольської міської ради Донецької області» № 52 від 20 травня 2014 року на підставі наказу Управління освіти Маріупольської міської ради № 241Л від 20 травня 2014 року продовжено [PERSON], вчителю російської мови та літератури, термін строкового трудового договору з 31 травня 2014 року по 02 червня 2014 року (а.с.10;47). Наказом КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа I-III ступенів № 56 Маріупольської міської ради Донецької області» № 55 від 02 червня 2014 року згідно наказу Управління освіти Маріупольської міської ради № 394 від 30 травня 2014 року [PERSON] звільнена з посади вчителя російської мови та літератури з 02 червня 2014 року із закінченням терміну строкового трудового договору (п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України) з виплатою компенсації за невикористану частину основної відпустки за період роботи з 03 лютого 2014 року по 02 червня 2014 року (а.с.44-45). Відповідно до вимог ч.1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. За положеннями ч.3 ст.54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносин фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Вивчивши матеріали справи суд прийшов переконливого висновку, що між сторонами укладено строковий трудовий договір на визначений строк, який обмежено періодом зазначеним у заяві позивача, яку вона власноручно писала при прийнятті на роботу. Дані обставини свідчать, що строковий договір був укладений між сторонами правомірно, [PERSON] знала про укладання з нею саме строкового трудового договору та погодилася з його умовами. Укладання строкового трудового договору передбачено законодавчими актами та він не вважається таким, що укладений на невизначений строк через умови виконання роботи. Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним трудового договору в частині визначення строку та визнання таким, що укладений на невизначений строк не підлягають задоволенню. Суд вважає також помилковим посилання позивачки на те, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу є незаконним, якщо працівник знаходиться на лікарняному, посилаючись на те, що вона з 26 травня 2014 року по 04 червня 2014 року, тобто в день звільнення знаходилася на лікуванні. Згідно довідки КЗ ММР ЦПМСД м. Маріуполя № 5 [PERSON] знаходилася на лікуванні з 26 травня 2014 року по 04 червня 2014 року (а.с.14). Суд вважає, що позивач помилково посилається на ті обставини, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, оскільки загальне правило щодо заборони звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності , стосується лише випадків розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Судом же встановлено, що між сторонами укладено строковий трудовий договір. Верховний Суд України в постанові від 02 квітня 2014 року № 6-19цс14 розяснив, що заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності не допускається лише з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ч.3 ст.40 КЗпП України). При цьому звільнення особи у разі закінчення терміну дії строкового договору не вважається звільненням з ініциативи власника. Тому дія норми, яка забороняє звільняти особу в період тимчасової непрацездатності, не поширюється на таку підставу припинення трудових відносин, як закінчення терміну дії строкового договору. Тому позовні вимоги про визнання наказів відповідачів про звільнення незаконними з вказаних підстав не підлягають задоволенню. Є безпідставними і посилання позивача на порушення відповідачами її трудових прав, у звязку з тим, що вона не була попереджена про звільнення. Власник не зобовязаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутне звільнення за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Свою волю на укладання строкового трудового договору позивачка вже виявила коли писала заяву та ознайомилась з наказом про прийняття її на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час вона виразила і волю на припинення такого договору після закінчення строку, на який він був укладений. Тому посилання позивача на порушення її трудових прав з цих підстав є необґрунтованими. Щодо посилання позивача на на ті обставини, що відповідачі шляхом продовження строку строкового трудового договору з [PERSON] уклали з останьою трудовій договір на невизначений строк, тому не мали права звільняти її за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, суд прийшов до наступного. Згідно зі ст..39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (п.2 і 3 ст.23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Строковий трудовий договір вважається переукладеним з дати прийняття працівника на роботу, що вказана у відповідному наказі, виданому на підставі укладеного наступного строкового трудового договору. При цьому проміжок часу між датою звільнення працівника за попереднім строковим договором ідатою прийняття на роботу за новим строковим трудовим договором не має суттєвого значення. Крім того, чинність строкового трудового договору вважається продовженою на невизначений строк, якщо після закінчення його трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їхнього припинення. За таких умов роботодавець не може звільнити працівника за п.2 ст.36 КЗпП України, тобто через закінчення строку трудового договору. Отже, переукладання або продовження на новий термін строкового трудового договору веде до зміни його характеру (безстроковий), і звільнення такого працівника можливо лише на загальних підставах, передбачених законодавством. Разом з тим, діюче законодавство не містить і жодних обмежень внесення змін до укладеного договору під час його діїза погодженням сторін, у тому числі щодо строку дії вже укладеного трудового договору. При цьому такий трудовий договір не набуває характеру безстрокового, оскільки працівник продовжує працювати в межах зміненого строку дії трудового договору, а не після його спливу. Наказ Управління освіти № 241Л про продовження строкового трудового договору [PERSON] з 31 травня 2014 року до 02 червня 2014 року був виданий відповідачем під час дії строкового трудового договору 20 травня 2014 року. Підставою для цього була необхідність проведення підсумкової атестації у випускних класах ЗОШ № 56 в 2013-2014 навчальному році, згідно з розкладом якої екзамен з російської мови як навчальної дисципліни проводився 23 травня та 02 червня 2014 року. Згідно з розкладом проведення державної підсумкової атестації у випускних класах ЗОШ № 56 в 2013-2014 навчальному році, екзамен з російської мови як начальної дисципліни проводився 23.05 та 02.06.2014 року. Наказом КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа 1-3 ступенів № 56 Маріупольської міської ради Донецької області» № 57 від 28.03.2014 року «Про створення атестаційної комісії ДПА у 2013-2014 н.р.» створена атестаційна комісія державної підсумкової атестації у випускних класах, в яку увійшла [PERSON] Про свою участь в роботі екзаменаційної комісії [PERSON] була проінформована та безпосередньо приймала участь в атестаційній комісії, про що також свідчить протокол наради вчителів щодо підготовки та проведення ДПА від 03.04.2014 року. Наказом КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа 1-3 ступенів № 56 Маріупольської міської ради Донецької області» № 81 від 02.06.2014 року внесено зміни до наказу КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа 1-3 ступенів № 56 Маріупольської міської ради Донецької області» № 57 від 28.03.2014 року «Про створення атестаційної комісії ДПА у 2013-2014 н.р.» у звязку з лікарняним [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] вказувала, що відповідач не погоджував з нею продовження строків трудового договору, вона не була під розпис ознайомлена з наказом про створення атестаційної комісії, в яку увійшла, графіком атестації. З боку відповідача зазначені доводи [PERSON] спростовані не були. Посилання на обізнаність позивача, яка підтвердила свою згоду на участь в роботі екзаменаційної комісії з російської мови, таким не є, оскільки письмово це питання з нею не погоджувалось, під розпис з даним наказом позивач ознайомлена не була. За загальним правилом одностороння зміна умов договору після його укладання не допускається, про те, позивач наказ про продовження строку дії трудового договору з 31 травня 2014 року по 02 червня 2014 року не оскаржує. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог. Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що продовження строку дії трудового договору шляхом внесення змін в період дії строкового трудового договору, в односторонньому порядку, не надає цьому договору характеру безстрокового в розумінні положень ст..39-1 КЗпП України. Крім того, матеріали справи не містять даних, що після закінчення дії строкового трудового договору, погодженого сторонами, [PERSON] продовжувала виконувати роботу. Таким чином, суд вважає, що звільнення позивача відбулося на законних підставах, передбачених п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, у звязку з закінченням строку дії строкового трудового договору. При звільненні позивачу було проведено остаточний розрахунок, про що не заперечували в судовому засідлані сторони та підтверджується наданими з боку позивача та відповідача документами (а.с.13; 48-53). При таких обставинах позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі вчителем російської мови та літератури 9 розряду КЗ «Маріупольської загальноосвітньої школи 1-3 ст. № 56 та супутніх позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 гривень, задоволенню не підлягають. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про те, що, право позивача не порушено, питання щодо застосування строку позовної давності судом не вирішується та відмовляє по суті позовних вимог.

Outcome: dismissed