Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, третя особа Одеська товарна біржа. В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення в суд, сторона позивача посилалась на ті обставини, що 10 лютого 1998 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла від власного імені, а також від імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO] з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір №22421 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири №33 в будинку №21 корп.№3 по вулиці Космонавтів у місті Одесі, загальною площею 56,50кв.м., відповідно до умов якого позивач набув право власності на вказане майно. Проте, в теперішній час покупець не має можливості розпоряджуватись вказаною квартирою, оскільки договір не був посвідчений нотаріально. З огляду на факт виконання сторонами усіх істотних умов договору, позивач просив суд визнати правочин дійсним. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від осіб на адресу суду надійшла спільна, нотаріально посвідчена заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Представник Одеської товарної біржі у судове засідання не зявився, біржа повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки представника у засідання суду не відомі. Як передбачає ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на той факт, що позивач від позову не відмовився, а відповідачі вимоги визнали у повному обсязі, суд вважає можливим прийняти визнання відповідачами даного позову та ухвалити рішення про його задоволення. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 10 лютого 1998 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла від власного імені, а також від імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO] з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір №22421 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді квартири №33 в будинку №21 корп.№3 по вулиці Космонавтів у місті Одесі, загальною площею 56,50кв.м., відповідно до умов якого позивач набув право власності на вказане майно. На момент розгляду справи [PERSON] немає серед живих, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ЖД №071122 від 27 серпня 2006 року. [PERSON] було змінено прізвище на «Яковлєва», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД №091818 від 19 вересня 2008 року. Договір на момент укладання був зареєстрований на Одеській товарній біржі під реєстровим №22421 від 10 лютого 1998 року, а також право власності набувача за правочином було зареєстроване у встановленому порядку. Правовідносини між сторонами у відповідній частині виникли в момент укладення відповідного договору 10 лютого 1998 року, в той час як діючий Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. Суд виходить з того, що за загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожних події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений ст. 58 Конституції України, в якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, заявлені вимоги підлягають оцінці за нормами ЦК УРСР від 18 липня 1963 року та Закону України «Про товарну біржу» у відповідних редакціях, що діяли на момент укладення договору. Як сукупно регламентували ст.ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Водночас, біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як регламентувала ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Тобто ЦК УРСР від 18 липня 1963 року вимог щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу квартир не встановлював. З укладеного договору випливає, що суму вартості відчужуваного майна у повному обсязі безпосередньо продавці отримали від покупця, про що свідчать підписи продавців (п.5 договору). В силу ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Зважаючи на дані вимоги законодавства і регламентацію правовідносин, що виникли між сторонами, судом не встановлено неправомірності в діях продавців відносно підстав для відчуження зазначеної квартири. В той же час, суд не вбачає порушень закону і в придбанні позивачем вказаної нерухомості, у звязку з чим права позивача підлягають захисту. З огляду на викладене, суд визнає договір дійсним, оскільки вимоги діючого на той час цивільного законодавства були виконані в повному обсязі, враховуючи зокрема фактичне виконання умов договору сторонами та подальшу державну реєстрацію відповідних майнових прав.

Outcome: approved