Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільскої області перебуває позов [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], та зміну розміру стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку. На обґрунтування позову посилається на ту обставину, що рішенням суду від червня 2016 року було постановлено стягувати з позивача на користь відповідача аліментів на утримання двох спільних дітей в розмірі Ѕ частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку. Разом з тим старший син сторін спору, по досягненню 14 річного віку, вирішив проживати і живе разом з позивачем, та перебуває на повному утриманні батька. Оскільки син [PERSON] не проживає та не перебуває на утриманні відповідачки, на думку позивача є усі підстави припинити стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] В судові засідання позивач зявлявся та позов підтримував. В останнє судове засідання [PERSON] направив заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримку вимог у повному обсязі. Відповідач в судове засідання в судове засідання не з'явився, хоча своєчасно був повідомлений про час і місце судового розгляду, заперечень на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив, а, відтак, за зазначених обставин, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, Суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14 липня 2001 року у відділі РАГС Тернопільського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між сторонами спору, актовий запис 701. Від шлюбу у сторін спору є спільні діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року, шлюб сторін спору розірвано та вирішено стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку. Станом на дату ухвалення означеного рішення [PERSON] разом з дітьми проживала в [ADDRESS], а [PERSON] по [ADDRESS]. Як зазначив позивач, старший син сторін спору, по досягненню 14 річного віку, вирішив проживати і живе разом з позивачем, та перебуває на повному утриманні батька. На підтвердження цього факту надав суду довідку про реєстрацію місяця проживання [PERSON], 2003 року народження, котрий з 21.11.2018 року має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS]. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. (!) Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Суд ввважає, що сімейний стан позивача істотно змінився, оскільки старший син сторін справи, на утримання котрого отримувала аліменти відповідач, з власної волі змінив місце проживання та переселився до позивача, й перебуває на утриманні останнього. За правилами ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, право на отримання аліментів на утримання дитини має той з подружжя, з ким дитина проживає. З огляду на ту обставину, що по досягненню 14 річного віку син сторін справи - [PERSON], [INFO], припинив з власної волі проживати з матірю та перебувати на її утриманні, перейшовши жити до батька, стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання старшого сина слід припинити. Окрім того, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.(ч.2 ст. 182 СК України). А тому розмір стягуваних аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] слід змінити до стягнення в розмірі ј частини його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку.

Outcome: approved