Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

В позовній заяві до суду позивачка просила визнати за нею право власності на житловий будинок з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS], вказуючи, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.09.1992 року даний житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами належав їй - [PERSON], як голові колгоспного двору. В лютому 2015 року позивачка вирішила укласти договір про відчуження зазначеного житлового будинку, в зв'язку з чим звернулася до Носівської державної нотаріальної контори з відповідною заявою. Проте, нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори було роз'яснено про неможливість вчинення нотаріальної дії стосовно відчуження цього будинку, оскільки з введенням в дію з 15.04.1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, а отже і свідоцтво про право на колгоспний двір на даний час є не чинним, так як воно видано після того, як колгоспні двори вже було ліквідовано. Окрім того, нотаріусом було роз'яснено про неможливість вчинення нотаріальної дії в зв'язку з відсутністю у позивачки оригінала свідоцтва. В зв'язку з викладеним позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що згідно копії свідоцтва на право власності на житловий будинок від 29.09.1992 року та копії довідки КП «Носівське БТІ» від 10.12.2014 року за № 291 [PERSON] ( голова колгоспного двору) є власником житлового будинку з приналежними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ( а.с.5, 6). Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок в [ADDRESS] , загальна вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами становить 166244 грн. ( а.с.8-10). Згідно копії постанови Носівської районної державної нотаріальної контори № 160/02-31 від 10 лютого 2015 року [PERSON] відмовлено в укладенні та нотаріальному посвідченні договору дарування [PERSON] житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , оскільки з введенням в дію з 15.04.1991 року ЗУ «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, а отже і свідоцтво про право власності на колгоспний двір на даний час є не чинним. Окрім того, [PERSON] не надано оригінал правовстановлюючого документу на вищевказаний будинок. ( а.с. 7). Представник позивачки [PERSON] та позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надіславши суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за їх відсутності. Відповідач Носівська територіальна громада в особі Носівської міської ради Чернігівської області свого представника в судове засідання не делегувала, але до суду надійшов лист про розгляд справи без участі представника відповідача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення позивачки в позовній заяві до суду, дослідивши докази, прикладені до позовної заяви в підтвердження позову, суд приходить до наступного. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Частина 4 статті 174 ЦПК України вказує, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, яке суд вважає таким, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, доцільним буде позов задовольнити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved