Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області на розгляді перебувала цивільна справа № 128/278/15-ц за позовом [PERSON]до [PERSON], Вінницької районної державної адміністрації, [PERSON], кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області, за участю третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог [PERSON], [PERSON], Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання незаконним та скасування розпорядження Вінницької РДА, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки від добросовісного набувача та зняття її з запису в Поземельній Книзі Управляння держгеокадастру у Вінницькій області. 19 липня 2017 року по справі винесено рішення про задоволення позову. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11 серпня 2017 року справу повернуто для винесення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат. У вказаній ухвалі апеляційним судом звернуто увагу на те, що при ухваленні рішення суду від 19 липня 2017 року суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, не стягнув з відповідачів в дохід держави належний судовий збір з оплати позовної вимоги про витребування земельної ділянки, що призвело до невиконання вимог пункту четвертого частини першої статті 215 ЦПК України. В судове засідання сторони по справі не з'явилися без поважних причин. Позивач [PERSON] попередньо подала суду заяву про розгляд справи без її участі. Згідно ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою сторін по справі, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, судом встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області під головуванням судді Бондаренко О.І. від 19 липня 2017 року по справі № 128/278/15-ц за позовом [PERSON]до [PERSON], Вінницької районної державної адміністрації, [PERSON], кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області, за участю третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог [PERSON], [PERSON], Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання незаконним та скасування розпорядження Вінницької РДА, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки від добросовісного набувача та зняття її з запису в Поземельній Книзі Управляння держгеокадастру у Вінницькій області було задоволено всі позовні вимоги позивача та вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11 серпня 2017 року справу повернуто для винесення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв'язку з перебуванням судді Бондаренко О.І. у відпусті, справу автоматизованою системою КП «Д-3» було передано судді Вінницького районного суду Вінницької області Ганкіній І.А. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11 серпня 2017 року встановлено, що ухвалюючи 19 липня 2017 року рішення про задоволення позову, суд пер\-шої інстанції у відповідності зі статтею 88 ЦПК України не вирішив належним чином питання розподілу судових витрат, помилково вважаючи та обраховуючи позовну вимогу про витребування земельної ділянки як вимогу немайнового характеру, в той час як дана вимога має майновий характер. Розподіл судових витрат суд першої інстанції в своєму рішенні обгартував наступним: «Беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено повністю, позивачем в позовній заяві заявлено об'єднано чотири самостійні вимоги немайнового характеру, пов'язані між собою, а позивачзвільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів, в рівних частках, на користь держави судовий збір в сумі 2560 грн. 00 коп. та в рівних частках на користь позивача судові витрати за проведення судової земельно - технічної експертизи в сумі 2900 грн. 00 коп., що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України». За ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Згідно роз'яснень, викладених у абзаці першому пункту 15 постанови Пле\-нуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і криміналь\-них справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодав\-ства про судові витрати у цивільних справах», пунктах першому, другому час\-тини першої статті 80 ЦПК України передбачено визначення ціни позову у справах про стягнення грошових коштів, про визнання права власності на май\-но або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом першим пункту першого частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір». З 01.01.2017 року згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 640 грн., а за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто не менше ніж 640 грн. та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто не більше ніж 8000 грн. В зв'язку з необхідністю визначення ціни позову за вимогою майнового характеру, суд бере за ціну позову ціну спірної земельної ділянки, визначену в договорі купівлі-продажу, посвідченому 21.02.2012 року приватним нотаріусом Дробахою В.О., реєстраційний номер 144, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], яка становить 92 094,00 грн. (дев'яносто дві тисячі дев'яносто чотири гривні). Відтак, враховуючи, що позивачка як інвалід другої групи звільнена від сплати судового збору, суд, беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено повністю, позивачем в позовній заяві заявлено об'єднано три самостійні вимоги немайнового характеру, пов'язані між собою та одна позовна вимога майнового характеру, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідачів, в рівних частках, на користь держави судовий збір в сумі 2 840 (дві тисячі вісімсот сорок) грн. 94 коп. з яких: 1 920 (одна тисяча дев'ятсот двадцять) грн. - судовий збір за трьома вимогами немайнового характеру (640*3=1920), а 920 (дев'ятсот двадцять) грн. 94 коп. - судовий збір за вимогою майнового характеру, що відповідає вимогам статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved