Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

В позовній заяві представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 08.11.2013 року у розмірі 61492 грн. 27 коп. та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, проте відповідач порушив умови договору та ухилявся від погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого виникла вказана заборгованість. Оскільки відповідач умови кредитного договору не виконував, за ним перед банком виникла сума заборгованості, яка станом на 15.09.2020 року становить в загальному розмірі 61492 грн. 27 коп., яка складається з наступного: 31460 грн. 07 коп. заборгованість за кредитом; 11395 грн. 27 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 18636 грн. 93 коп. нарахована пеня. В добровільному порядку відповідач не погашає наявну заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з`явивсь, надав суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, просить розглядати справу за його відсутності та у разі неявки відповідача проводити заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутності. Крім цього, відповідач надав суду відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував. В обґрунтування відзиву зазначив, що розрахунок заборгованості, наданий банком, не відповідає дійсності, оскільки за період з квітня 2014 року по березень 2019 року відповідачем було використано близько 64500 грн. кредитних коштів, а з квітня 2014 року по листопад 2019 року було повернуто банку більше ніж 82000 грн., що на його думку повинно було вистачити і на тіло кредиту і на відсотки. Зазначив, що відповідно до правової позиції Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 року (справа №342/180/17) лише факт підписання документа позичальником може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не може бути договором приєднання. З урахуванням викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 08.11.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦПК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. З урахуванням викладеного, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Відповідачем було підписано анкету-заяву, згідно якої [PERSON] висловив свою згоду про укладення договору, та свою згоду на те, що умови та правила надання банківських послуг та тарифів становлять договір про надання банківських послуг. До матеріалів справи додано витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якого чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри тарифів та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима. З даного розрахунку чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок не спростований, контрозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Пунктом 21 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин роз`яснено, що Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Також позивач зазначає, що згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Щодо посилання відповідача на важкий матеріальний стан, то обставини, на які відповідач посилається, не можуть бути прийняті судом, оскільки відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням термінів повернення, що підтверджує наміри відповідача про ухилення від виконання зобов`язання. Згідно умов та правил надання банківських послуг та тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. У разі не погашення заборгованості на протязі пільгового періоду за користування кредитом і овердрафтом, банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360/365 календарних днів на рік (п. 2.1.1.12.6). Платіж включає в себе плату за користування кредитом, передбачену тарифами і частину заборгованості по кредиту (п. 2.1.1.12.4), у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню згідно умов та правил надання банківських послуг (п. 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.6.2). Крім цього, відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про його обізнаність щодо умов кредитування. З урахуванням викладеного, просив позов задовольнити у повному обсязі. Судом встановлено, що 08.11.2013 року відповідач Талибов А.Г.огли в присутності представника Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» надав представнику банку інформацію про себе і підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку. В даній анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомився з умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку. Відповідач не виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну кредитку, не зазначив кредитний ліміт по платіжній картці. Відповідач погодився, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають Договір про надання банківських послуг. Вказана Анкета-заява була підписана і представником банку. (а.с.13) За розрахунком банку станом на 15.09.2020 року за [PERSON] утворилася заборгованість в загальному розмірі 61492 грн. 27 коп., яка складається з наступного: 31460 грн. 07 коп. заборгованість за кредитом; 11395 грн. 27 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 18636 грн. 93 коп. пеня; (а.с.5-10) Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 08.11.2013 року, процентна ставка не зазначена. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. (а.с.14-49) При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та з Умов, на які посилається представник позивача, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. (а.с.41-49) Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вказує, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634\~ЦК\~України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (14 жовтня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ст. ст.12,13, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За встановлених обставин суд приходить висновку, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку \~не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи наявність між сторонами кредитних правовідносин, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на наявність анкети-заяви відповідача від 08.11.2013 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, виписок за картковими рахунками, виданих на ім`я [PERSON] , наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором, витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Дослідивши зазначені документи, судом встановлено, що вони не підтверджують факт існування у [PERSON] кредитної заборгованості на підставі підписаної анкети-заяви відповідача від 08.11.2013 року. Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 08.11.2013 року, яка є єдиним документом з підписом відповідача, вказана анкета-заява не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Посилання представника позивача на факт укладення кредитного договору спростовуються доводами і аналізом, зазначеними вище. Беручи до уваги вищевикладене, висновки суду про те, що позивач не довів факт укладання між сторонами по справі кредитного договору, а отже позивач не довів своїх вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитними коштами і пені, відсутні підстави для ствердження про порушення прав або інтересів позивача у цій частині. В зв`язку з цим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом - 11395 грн. 27 коп., пені - 18636 грн. 93 коп. Отримані та використані позичальником кошти, згоду на отримання яких надав відповідач за Анкетою-заявою від 08.11.2013 року, останній в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» повернув. Так, згідно до розрахунку заборгованості станом на 15.09.2020 року (а.с.5-10), відповідач витратив коштів ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму значно меншу, ніж та сума коштів, яку відповідач повернув банку. Та обставина, що позивачем дані кошти зараховані на сплату в тому числі відсотків за кредитом, не спростовують висновків суду, так як у відповідача не виникло зобов`язання щодо сплати відсотків. Таким чином, згідно до наданих суду сторонами доказів, відповідач повернув позивачеві отримані відповідачем кошти, а отже необґрунтованими є і вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів - 31460 грн. 07 коп., які позивач відносить до тіла кредиту, так як ці кошти відповідач банку повернув. З урахуванням вищевикладеного, суд відмовляє в задоволенні всіх позовних вимог. Зважаючи на те, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати позивача відносяться на його рахунок і стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed