Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

В серпні 2014 року Богуславська міська рада Київської області (далі-позивач) звернувшись до суду з позовом, просила визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на проживання в [INFO]; виселити із квартири [ADDRESS]; зобовязати Богуславський районний сектор Державної міграційної служби України в Київській області зняти з реєстраційного обліку відповідачів, які зареєстровані в спірній квартирі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі, сімєю в складі 4-х осіб, перебували на загальній черзі квартирного обліку при Богуславському виконкомі. У відповідності до рішення виконавчого комітету Богуславської міської ради №218/17 від 15.12.2009 року відповідачам було надано двохкімнатну квартиру №134 в новозбудованому житловому будинку №11 по вул. Комсомольська в м. Богуслав. У відповідності до ст. 58 ЖК України та на виконання вказаного рішення [PERSON] 16.12.2009 року був виданий ордер на вселення в зазначене приміщення, до якого були включені всі особи, які спільно з нею перебували на черзі квартирного обліку. При розгляді питання про надання сімї відповідачів квартири за рахунок новозбудованого житла, [PERSON], яка представляла інтереси сімї, було надано письмове погодження на одержання двохкімнатної квартири та зобовязання про звільнення всією сімєю займаної квартири [ADDRESS], де вони проживали до грудня 2009 року та зняття з реєстраційного обліку. На даний час відповідачами не виконано зобовязання по звільненню житлового приміщення №10 в будинку №85 по вул. Шевченка в м. Богуслав, зняттю з реєстраційного обліку. До цього часу відповідачі використовують квартиру [ADDRESS] на власний розсуд, тобто в користуванні сімї [PERSON] фактично залишилося дві квартири. На неодноразові, к усні так і письмові пропозиції звільнити одне з займаних приміщень та передати його в розпорядження органу місцевого самоврядування, відповідачами ніяких дій не проводиться. Протизаконне використання квартири відповідачами порушує право Богуславської міської ради щодо володіння та розпорядження належною житловою площею а сам розподіл звільненого житла між черговиками. що перебувають на черзі квартирного обліку при Богуславському виконкомі (а.с.2-4). До початку розгляду справи по суті представник позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила зобовязати [PERSON] виконати письмове зобовязання від 13.12.2009 року щодо звільнення разом з сімєю (всього 4 особи) займаного приміщення, а саме квартири [ADDRESS] та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] з звільненням від особистих речей, з одночасним зняттям з реєстраційного обліку місця проживання, посилаючись на те, що 13.12.2009 року відповідачем [PERSON], взято на себе письмове зобовязання щодо звільнення разом з сімєю (всього 4 особи) займаного приміщення, а саме квартири [ADDRESS]. На даний час жодних дій по звільненню вказаного житла не вчинено, тобто вищевказана квартира продовжує перебувати у фактичному користуванні членів сімї відповідача разом з отриманою, як потребуючим житла, квартирою в новозбудованому будинку по вул. Комсомольській. Така позиція відповідачів суперечить правовим засадам ч.3 ст. 509 ЦК України, а саме добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи невиконання певних дій відповідачами, позивач користується правом вимоги виконання відповідачами свого обовязку. Представник позивача, посилаючись на положення ст. 526 ЦК України вважає, що діями відповідачів грубо порушуються права територіальної громади, як власника комунального майна, право на яке підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.12.2013 року. Під час підготовчого судового засідання представник позивача [PERSON] підтримала уточненні позовні вимоги, але в судове засідання не зявилася, не дивлячись на те, що їй було відомо про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (77, 105, 115, 119, 120, 146, 156-158, 166-168, 212, 214-217, 232, 240, 245). Крім того, вона письмово звернулась з клопотанням про розгляд справи за наявними в ній матеріалами без її участі (а.с.239). Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, не дивлячись на те, що їм було відомо про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 28-30, 34-38, 41, 42, 73-75, 79-88, 104, 106-113, 147-155, 160-165). Представник відповідачів [PERSON] під час підготовчого судового засідання первісний позов та уточнені позовні вимоги позивача не визнав (а.с.68). Під час судового засідання представник відповідачів [PERSON] звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи від 18.12.2014 року (а.с.104), заяву задоволено. Потім він звернувся із заявою про ознайомлення з матеріалами справи від 06.02.2015 року (а.с.119), заяву задоволено. 09.02.2015 року звернувся від імені відповідачів із заявами про зупинення провадження у справі (а.с.122-142), заяви залишені без задоволення. 27.03.2015 року повторно звернувся від імені відповідачів із заявами про зупинення провадження у справі, (а.с.169-210), заяви залишені без задоволення. 20.04.2015 року звернувся із завою про відкладення розгляду справи (а.с.213), заява задоволена. 22.05.2015 року звернувся із завою про відвід судді (а.с.222-225), заява залишена без задоволення. 12.06.2015 року звернувся із заявою про відкладення розгляду справи (а.с.233), заява задоволена. В судове засідання призначене на 20.07.2015 року, 29.07.2015 року та 12.08.2015 року представник відповідачів [PERSON] не зявився, не дивлячись на те, що належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 242, 243, 246-250). Враховуючи положення ст. ст.11, 27, 169 ЦПК України, де зазначено, що особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд; участь сторін у судовому засіданні є їх правом, а не обовязком; неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та зважаючи на те, що представник позивача [PERSON] звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі (а.с.239), cуд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії довідки № 7051, виданої 11.11.2009 року виконкомом Богуславської міської ради вбачається, що [PERSON] та члени її сімї: син [PERSON], дочка [PERSON] та онук [PERSON] дійсно зареєстровані та проживають за адресою: [INFO] ( а.с.6). Із копії заяви [PERSON] до голови виконкому Богуславської міської ради [PERSON] від 13.12.2009 року вбачається, що вона з сімєю в складі 4 осіб, а саме: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та онука [PERSON], [INFO] погоджується на одержання двохкімнатної квартири із зняттям черги квартирного обліку та зобовязується звільнити займане приміщення, знятися з реєстраційного обліку та зареєструватися в 30-ти денний термін за адресою виданого ордеру ( а.с.13). Із копії ордеру №47 від 16.12.2009 року вбачається, що [PERSON] з сімєю з 3 осіб ([PERSON], [PERSON], [PERSON]О.) отримала право зайняти жиле приміщення жилою площею 46,1 кв.м., яка складається з 2 кімнат в ізольованій квартирі [ADDRESS] ( а.с.9). Згідно копії довідки №1725, виданої 13.05.2014 року Богуславською ЖЕК вбачається, що [PERSON] та її син [PERSON] дійсно зареєстровані та проживають за адресою: [INFO]. Дочка [PERSON] та онук [PERSON] не зареєстровані (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 311 ЦК України, житло фізичної особи є недоторканним. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Згідно коментаря до п.64, п.66 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради міністерства УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470, вбачається, що громадяни у відношенні яких прийнято рішення про надання жилого приміщення, до отримання ордеру, кожний з них особисто надає письмове зобовязання (заяву) про звільнення займаного жилого приміщення. Дане зобовязання підтверджує про згоду на переселення до наданого жилого приміщення. В разі, коли член сімї ні в письмовому, ні в іншій формі не надав згоди звільнити займане жиле приміщення, він виселенню не підлягає та зберігає право користування попереднім жилим приміщенням. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] виконала своє зобовязання (заяву) від 13.12.2009 року, оскільки після отримання ордеру звільнила раніше займану квартиру [ADDRESS] та переїхала і зареєструвалась у квартирі [ADDRESS], а відповідач [PERSON] перед видачею ордеру на вселення до нового жилого приміщення ніякого зобовязання (заяву) не писала, тому відсутні законі підстави у її виселенні із квартири [ADDRESS]. Оскільки позивач не надав суду належні та достовірні докази на підтвердження своїх вимог, суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed