Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

В серпні 2015 року до Менського районного суду звернулась [PERSON] з позовними вимогами до [PERSON], треті особи реєстраційна служба Менської міської ради Чернігівської області, [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона та її син [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який з 2010 року за вказаною адресою не проживає. Позивачка пропонувала останньому знятись з реєстрації за вказаною адресою, проте жодних дій він не вчинив. Реєстрація відповідача в даній квартирі заважає власнику [PERSON] в повній мірі використовувати права власника, розпоряджатись своєї власністю на свій розсуд, тому для захисту своїх прав вона звернулась до суду та просить [PERSON] визнати таким, що втратив право на користування квартирою № 9 по вул. Пролетарська, 10, м. Мена, Чернігівської області. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа управління державної міграційної служби в Чернігівській області з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення та з заявою про встановлення факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Свої зустрічні вимоги відповідач позивач мотивував тим, що з осені 2001 року він став спільно проживати однією сімєю із [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Вони разом вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, мали спільний бюджет. При цьому з 2009 року по 2015 рік вони періодично перебували на заробітках в Республіці [PERSON], де також проживали разом, вели спільне господарство, оплачували оренду житла, купували продукти харчування, зароблені кошти витрачали, в тому числі, і на утримання квартири [ADDRESS]. Проте, в січні 2015 року (перебуваючи в [PERSON]) [PERSON] пішла проживати до іншого чоловіка, громадянина [PERSON]. В серпні 2015 року відповідач позивач [PERSON], повернувшись в Україну, виявив, що замки до вхідних дверей в квартирі [ADDRESS] змінені, до квартири він потрапити не зміг, у звязку з чим змушений був звернутись до дільничного інспектора з відповідною заявою. Враховуючи, що факт спільного проживання відповідача позивача [PERSON] із позивачкою відповідачкою [PERSON] у встановленому законодавством порядку не підтверджений, тому для встановлення даного факту [PERSON] змушений звернутись до суду, і крім цього, просить суд зобовязати власників квартири [ADDRESS] усунути перешкоди в користуванні житлом, шляхом вселення [PERSON] до вказаної квартири. В судовому засіданні позивачка - відповідачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та показала, що їй та її сину [PERSON] на праві власності, по ? частині кожному, належить квартира № 9 в м. Мена по вул. Пролетарська (Гімназійна), 10. В даній квартирі з 2008 року зареєстрований відповідач позивач [PERSON], зареєстрований він зі згоди власників, на прохання його сестри, щоб він мав змогу виїхати на заробітки за межі території України, проте з 2010 року [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, не несе фінансових витрат по її утриманню, будь які відносини між сторонами відсутні, в звязку з чим реєстрація відповідача - позивача в квартирі не дає можливості її власникам на свій розсуд користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Добровільно знятись з реєстрації відповідач позивач не бажає. Крім цього, позивачка відповідачка категорично заперечувала проти зустрічних позовних вимог, посилаючись на те, що вона ніколи спільно не проживала разом з [PERSON], вони знайомі, він їй багато допомагав, за що вона йому сплачувала кошти, разом виїжджали на заробітки в [PERSON], але вони не проживали однією сімєю. Також позивачка відповідачка [PERSON] в судовому засіданні наголосила на тому, що відповідач позивач [PERSON] не міг допомагати їй фінансово утримувати квартиру, як він про це зазначає в зустрічній позовній заяві, оскільки він їхав на заробітки в [PERSON], щоб допомогти у навчанні своїм дітям, а також у нього була хвора дружина і багато боргів. Позивачка відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти фактів наданих представником відповідача позивача [PERSON] [PERSON], про те, що в 2014 році вони разом святкували 60 річний ювілей [PERSON] в Україні в м. Мена в кафе «Рандеву». Представник позивачки відповідачки та третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримав первісні позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідач позивач [PERSON] з 2010 року не проживає в [INFO] (Гімназійна), 10 в м. Мена Чернігівської області, проте є зареєстрованим за вказаною адресою, чим порушує права власників квартири в користуванні їх власністю. Оскільки відповідач не проживає в квартирі більше року, не здійснює плату за користування приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню та не приймає участі у спільному побуті, не є членом сімї позивачки відповідачки [PERSON], він вважається таким, що втратив право на користування нерухомим майном. Зустрічні позовні вимоги вважає безпідставними, а тому просить відмовити в їх задоволенні. Відповідач позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про розгляд справи тільки з його участю до суду не надходило, надав повноваження на представлення його інтересів в суді представнику [PERSON] Представник відповідача позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні первісних позовних вимог не визнав та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що [PERSON] не має іншого місця для проживання, ніж квартира в якій він зареєстрований, але в ній він також проживати не може через перешкоди, які чинять йому її власники позивачка відповідачка [PERSON] та її син [PERSON] З даного приводу [PERSON] звертався з заявою до правоохоронних органів. Також представник відповідача позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні наголосив на тому, що факти викладені позивачкою відповідачкою [PERSON] в первісній позовній заяві є неправдивими з таких підстав. [PERSON] та [PERSON] були знайомі з 1998 року, тривалий час зустрічались, а з осені 2001 року стали проживати разом однією сімєю в квартирі № 9 по вул. Пролетарська (Гімназійна), 10 в м. Мена Чернігівської області. 13 серпня 2008 року [PERSON] з дозволу власника житла був зареєстрований в даній квартирі. З моменту його вселення вони спільно з позивачкою відповідачкою вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, мали спільний бюджет, за даний період ними були придбані предмети побутової техніки. З 2009 року по 2015 рік вони періодично перебували на заробітках в [PERSON], де також проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет: за спільні кошти оплачували оренду житла, купували продукти харчування, витрачали кошти на дозвілля. Проте в січні 2015 року [PERSON] покинула [PERSON] і стала проживати з іншим чоловіком, громадянином [PERSON]. Відповідач позивач [PERSON] повернувшись в України, не зміг потрапити до квартири за місцем своєї реєстрації, оскільки прийшовши туди виявив, що замки вхідних дверей замінені, тому змушений був звернутись до правоохоронних органів. Для захисту своїх прав відповідач позивач [PERSON] звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами та просить суд встановити факт проживання його з позивачкою-відповідачкою [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу в квартирі № 9 по вул. Пролетарська (Гімназійна), 10 в м. Мена Чернігівської області з 01 березня 2006 року по 01 січня 2015 року, та усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] (Гімназійна) в м. Мена Чернігівської області. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи тільки з його участю до суду не надходило. Представник третьої особи реєстраційного відділу Менської міської ради Чернігівської області в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача позивача [PERSON], третьої особи [PERSON] та представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні були допитані свідки заявлені сторонами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він знайомий з відповідачем позивачем [PERSON] з 2003 року, з тих пір коли він поселився в квартирі [ADDRESS]. Раніше цей будинок був як гуртожиток, потім вони самі все перероблювали, проводили ремонтні роботи. В основному всі ремонтні роботи (душову кімнату, варив опалення, ложив плитку) проводив сам [PERSON] З [PERSON] [PERSON] проживали як одна сімя, потім поїхали на заробітки в [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він знайомий з [PERSON] зі школи. Спочатку останній проживав зі своєю дружиною біля ринку, а потім вони розійшлись і десь з 2003 року [PERSON] став проживати [INFO] з [PERSON] Він там робив ремонт, будував біля будинку гараж цегляний, потім вони з [PERSON] поїхали на заробітки в [PERSON]. Жили вони дружньо, однією сімєю. Потім [PERSON] повернувшись з [PERSON] влітку 2015 року не зміг потрапити до квартири, за його словами у вхідних дверях були замінені замки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає в [INFO], знайома з [PERSON] Раніше цей будинок був гуртожитком, в 1998 році вони отримали ордери, робили ремонт, підводили газ. [PERSON] зявився в їх будинку 2002-2003 р.р., в якості кого невідомо, прожив з [PERSON], але вони були не розписані. В 2009 році поїхали в [PERSON], Свєта приїздила, а він ні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає в [INFO]. Квартири в цьому будинку вони отримали в 1998 році, через півроку проводили газове опалення. Спочатку [PERSON] проживала з двома дітьми, потім 2007 році чи 2008 році зявився [PERSON], можливо в ролі коханця. В 2009 році вони поїхали в [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що давно знайома з [PERSON] вони разом працювали на МПК «Придеснянський». З 2002 року він проживав в [INFO] з [PERSON] [PERSON] брав багато будівельних матеріалів для проведення ремонту у вказаній квартирі, оскільки свідок працювала завскладом, то відпускала йому ці будівельні матеріали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він давно знайомий з [PERSON] З 2002 року він проживав з [PERSON] в гуртожитку консервного заводу. Жили нормально, однією сімєю. [PERSON] проводив ремонті роботи в квартирі, добудовував балкон, будував гараж біля будинку. Потім вони поїхали в [PERSON], періодично приїжджали. Влітку 2015 року [PERSON] приїхав сам, але в квартиру його не впустили, замки на вхідних дверях були замінені, він зміг з дільничним лише забрати свій одяг і близько одного місяця проживав у свідка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона знайома з [PERSON] Свідку відомо, що [PERSON] [PERSON] зареєструвала, оскільки це було необхідно для виїзду в [PERSON]. Позивачка відповідачка [PERSON] розповідала свідку, що бюджет у них був різний, вона витрачала свої зароблені гроші сама, допомагала своїм дітям, а він допомагав своїм дітям. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як визначено ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, яке видане виконкомом Менської міської ради Менського району Чернігівської області, згідно з розпорядженням (наказом) від 27 грудня 2007 року № 655, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по ? частині кожному належить квартира [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до рішення пятнадцятої сесії шостого скликання Менської міської ради Чернігівської області від 22 жовтня 2015 року «Про перейменування вулиць, провулків, площі та парків міста Мена» вулицю Пролетарська перейменовано на вулицю Гімназійна. З приводу заявлених позовних вимог за первісним позовом, суд не знаходить належних доказів для їх задоволення з таких підстав. Так, позивачка відповідачка [PERSON] посилаючись на ст. 405 ЦК України, яка говорить про те, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, в судовому засіданні намагалась довести суду, що відповідач позивач [PERSON] не є членом її сімї і вона не проживала спільно з ним однією сімєю без реєстрації шлюбу. Проте її доводи в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження та не доведені належними доказами, оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] тривалий проміжок часу проживали разом в [INFO] і були повязані спільним побутом, зокрема разом організували святкування 60-річного ювілею відповідача позивача [PERSON] в кафе «Рандеву» в м. Мена Чернігівської області, чого в судовому засіданні не заперечувала позивачка відповідачка [PERSON] [PERSON] матеріалів відмовного матеріалу № 2194 від 09.09.2015 року слідує, що 14.08.2015 року [PERSON] звернулась з заявою до Менського РВ УМВС в Чернігівській області за допомогою у сприянні вирішення питання повернення документів на квартиру [ADDRESS] від її «співмешканця [PERSON]Ф.», як в заяві зазначає сама заявниця. Посилання позивачки відповідачки [PERSON] на те, що відповідач позивач [PERSON] без поважних причин був відсутній за місцем своєї реєстрації також не знайшло свого підтвердження. Оскільки, як зазначила сама позивачка відповідачка [PERSON], підставою цьому була його поїздка в [PERSON] на заробітки, оскільки він хотів допомогти в навчанні своїм дітям, хворій дружині, а також мав борги, що суд визнає поважними причинами. Доводи позивачки відповідачки [PERSON] з приводу того, що відповідач позивач [PERSON] втратив право на користування житлом теж є безпідставними, оскільки в користуванні житлом відповідачу позивачу [PERSON] були перешкоди з боку власників квартири, що змусило останнього звернутись до правоохоронних органів. Додані позивачкою та її представником документи, зокрема Контракт аренды для жилого исспользования (а.с.147-152) суд визнає неналежними доказами, оскільки переклад даних документів виконаний не належним чином. На противагу первісним позовним вимогам в судовому засіданні знайшли підтвердження докази та доводи за зустрічними позовними вимогами. Відповідно ст. 256 ЦПК України передбачено можливість у судовому порядку встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 5 ч.1 ст.256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. В судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач позивач [PERSON] та позивачка відповідачка [PERSON] з 01 березня 2006 року по 01 січня 2015 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу в квартирі [ADDRESS] (Гімназійна) в м. Мена Чернігівської області, були повязані спільним побутом, зокрема разом організували святкування 60-річного ювілею відповідача позивача [PERSON] в кафе «Рандеву» в м. Мена Чернігівської області, чого в судовому засіданні не заперечувала позивачка відповідачка [PERSON] [PERSON] матеріалів відмовного матеріалу № 2194 від 09.09.2015 року слідує, що 14.08.2015 року [PERSON] звернулась з заявою до Менського РВ УМВС в Чернігівській області за допомогою у сприянні вирішення питання повернення документів на квартиру [ADDRESS] від її «співмешканця [PERSON]Ф.», як в заяві зазначає сама заявниця. Крім цього, даний факт в судовому засіданні був підтверджений показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім цього, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який було розірвано 17 жовтня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕЛ № 004838, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Менського районного управління юстиції Чернігівської області (а.с.139). [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], який було розірвано 03 грудня 2002 року, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу (а.с.179). Інших відомостей з приводу реєстрації шлюбу позивачки відповідачки [PERSON] та відповідача позивача [PERSON] не виявлено, що підтверджується повідомленням начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Менського районного управління юстиції у Чернігівській області від 11.02.2016 року (а.с.213,214). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 21 СУ України шлюбом є сімейний зв'язок жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. Разом з тим, згідно ст. 74 СК України, якщо чоловік та жінка проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Враховуючи вищевказані норми діючого законодавства, а також відомості та докази наданні відповідачем позивачем [PERSON], його змінені позовні вимоги з приводу встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з позивачкою-відповідачкою [PERSON] в період з 01 березня 2006 року по 01 січня 2015 року є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Серед основних прав і свобод людини і громадянина [PERSON] України проголошує право на житло. Тобто право на житло це одне із найважливіших соціально економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна особа має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоровя й добробуту її самої та її родини». Невідємне право кожної людини закріплено і в інших міжнародно правових документах про права людини, в тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст.10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також в ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судових захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Стаття 8 п. 1 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод визначає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про власність»\~власник на\~\~свій\~\~розсуд\~\~володіє,\~\~користується\~\~і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та\~\~іншої\~\~не\~\~забороненої\~\~законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В судовому засіданні встановлено, що в серпні 2008 року з дозволу власників житла відповідач позивач [PERSON] був зареєстрований в [INFO]. Проживав в даній квартирі однією сімєю з позивачкою відповідачкою [PERSON] Відсутність відповідача позивача за вказаною адресою суд розцінює з поважних причин, оскільки, як пояснила сама позивачка відповідачка [PERSON] він їздив на заробітки в [PERSON], щоб допомогти заплатити за навчання своїм дітям, хворій дружині і повернути наявні в нього борги. Не може особа втратити право на користування житлом, якщо вона зазнає перешкод в користуванні житлом. Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved