Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

В серпні 2015р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (далі по тексту - третя особа) про позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його малолітнього сина: [PERSON], [INFO] стягнути з відповідача аліменти за попередній період, але не більше ніж за 3 роки, в розмірі 2000,0 грн. з 05 травня 2013р. по 10 серпня 2015р.; стягнути з відповідача аліменти в розмірі 3000,0 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, а в разі навчання - до 23 років; стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину для розвитку здібностей в розмірі 2000,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між сторонами 13 липня 2012р. було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 522. В шлюбі у сторін народився син: [PERSON], [INFO]. Після народження сина позивачка стала помічати зміну стану поведінки відповідача, що перейшло в систематичні сварки між ними. Як з'ясувалося згодом, позивач вживав наркотики, крім того з квартири зникали грошові кошти. Після пропозиції позивачки пройти курс лікування від наркотиків, відповідач зібрав свої речі та поїхав в невідомому напрямку. За два роки відсутності відповідача він жодного разу не повідомив позивачку про своє місце знаходження, про результати лікування, не цікавився їхньою спільною дитиною та жодного разу не надав матеріальної допомоги для її утримання. Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 26 грудня 2013р. шлюб між сторонами було розірвано. Враховуючи викладене, на думку позивачки, відповідач своїми діями несе загрозу для дитини, при цьому, не цікавиться її розвитком, здоров'ям, не проявляє почуття любові до неї, що свідчить про невиконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина. В судовому засіданні позивачка та її представник, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених в позові, просили суд його задовольнити. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку через друковані засоби масової інформації (газети «Хрещатик» та «Урядовий кур'єр»), у судові засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Представник третьої особи, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав суду висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю позивачки, також свідок повідомила суду, що відносини між сторонами були хороші, через місяць після народження дитини, свідок почала помічати неадекватну поведінку відповідача, що свідчила про наркотичну залежність останнього, участі у вихованні дитини з того часу відповідач не приймав, через такий фізіологічний стан засинав за кермом, чим спричинював ДТП за участю його малолітнього сина, шантажував позивачку з метою отримання грошей. З часом відповідач визнав те, що він має наркотичну залежність та приблизно з травня 2013р. пропав. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював з відповідачем, знайомий з останнім з 2012р. Свідку відомо, що відповідач вживав наркотичні засоби, після розлучення із позивачкою відповідач пропав, зі своїм сином не спілкувався та не допомагав позивачці з вихованням їх спільної дитини, з травня 2013р. свідку невідомо де перебуває відповідач. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 липня 2012р., який було розірвано 26 грудня 2013р. В шлюбі, а саме [INFO]., у сторін народився син [PERSON], батьками якого є сторони (а.с.7). Судом встановлено, що малолітній син сторін проживає разом з позивачкою окремо від відповідача, вихованням та розвитком дитини займається позивачка. Згідно висновку третьої особи від 30 жовтня 2015р. за № 109/02/40-9677 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]., вбачається, що вихованням та розвитком дитини займається лише позивачка, відповідач самоусунувся від виховання сина, не виявляє турботи щодо своєї дитини, не цікавиться її особистим життям, здоров'ям та вихованням, матеріальної допомоги не надає, не відвідує дитину, у зв'язку із чим Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача не було надано жодного належного та допустимого доказу того, що спілкування з малолітнім сином не відбувається, внаслідок перешкод, які чиняться йому з боку позивачки. Факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 жовтня 2015р. за № 109/02/40-9677 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Стосовно вимог позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх спільної дитини, у розмірі 3000,0 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, а в разі навчання до 23 років, то суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У судовому засіданні встановлено, що син сторін [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю - позивачкою [PERSON], знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо. У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час. Враховуючи обставини справи, а саме перебування спільної дитини сторін - [PERSON], [INFO], на утриманні позивачки, відсутність доказів щодо участі відповідача в утриманні спільної дитини сторін та доказів щодо наявності у відповідача інших осіб на утриманні, водночас також і відсутності доказів отримання відповідачем мінливого заробітку, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/ відповідача щомісячно починаючи з моменту звернення до суду з вказаним позовом (11 серпня 2015р.) до досягнення дитиною повноліття (30 листопада 2030р.). При цьому, щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], до 23 років у разі продовження навчання останнім, задоволенню не підлягають, так як ґрунтується виключно на припущеннях та є передчасними, враховуючи малолітній вік дитини сторін. Як і не підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів за попередній період, оскільки стороною позивача не надано суду доказів того, що остання вживала будь-які заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Водночас, стосовно вимог позивачки про зобов'язання відповідача сплачувати додаткові витрати на дитину, пов'язані з розвитком здібностей малолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 2000,0 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачкою не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування зазначеної суми. З урахуванням викладеного вище та оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги, підлягають частковому задоволенню. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн. та витрати пов'язані з викликом відповідача до суду через друковані засоби масової інформації у розмірі 1211,04 грн. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial