Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, підстави якого було змінено та збільшено позовні вимоги, посилаючись на те, що за час спільного проживання в шлюбі ними було придбано земельну ділянку, площею 0,01 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в [ADDRESS]. На даній земельній ділянці вони побудували житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що є об»єктами спільної сумісної власності подружжя. Зазначила, що 12.04.2016 року ? частину вищевказаних будинку та земельної ділянки було відчужено відповідачем, за наступними домовленостями: оскільки, відчужувана ? частина вищевказаних будинку та земельної ділянки є спільним майном, набутим під час перебування у шлюбі, то у відповідності до вимог чинного законодавства позивач надала дозвіл на продаж ? частини будинку та земельної ділянки, за умови оформлення на неї іншої ? частини будинку та земельної ділянки, так як дана частина майна є її особистою приватною власністю, і це єдине житло для позивача та її маленького сина, бо іншого житла вони не мають. На даний момент на відповідача оформлено право власності на ? частину вищевказаних будинку та земельної ділянки. Також, звертає увагу суду на те, що спірне майно придбане нею за кошти, які належать їй особисто, та не внесені нею до їх сімейного бюджету, а тому вважає майно особистою приватною власністю. Оскільки відповідач свого обов»язку не виконав, не підписує відповідні документи для передачі та переоформлення спірного майна, просить здійснити поділ майна подружжя та визнати її особистою приватною власністю ? частину житлового будинку та ? частину земельної ділянки, а судові витрати покласти на відповідача. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення. Заслухавши позивача, його представника та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 30 квітня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 321. Прізвище позивача після укладення шлюбу- «[PERSON]». (а.с.5). Від шлюбу сторони мають дитину, сина [PERSON], [INFO].( а.с.6). Як судом встановлено, за час спільного проживання в шлюбі сторони придбали за 120 000,00 грн. земельну ділянку площею 0,1га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності на який було зареєстровано за відповідачем [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 19.09.2013 року.(а.с.32). На даній земельній ділянці сторони побудували житловий будинок,загальною площею 155,8 м2, інвентаризаційна вартість 545 300 грн. Право власності на який було зареєстровано за відповідачем [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 01.07.2014 року.( а.с.33). Встановлено, що 20 серпня 2013 року та 15 жовтня 2013року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, шляхом складання двох розписок, відповідно до яких остання позичила Позивачу 60 000,00 гривень та 275 000,00 гривень для придбання ? частини вищевказаної земельної ділянки та для проведення будівництва будинку на вищевказаній земельній ділянці відповідно, що підтверджується відповідними розписками. З цього слідує, що спірне майно придбане позивачем [PERSON] за кошти, які належать їй особисто, та не внесені нею до їх сімейного бюджету, хоча і придбані в період перебування в шлюбі з відповідачем, є її особистою приватною власністю. Як встановлено, 12 квітня 2016 року ? частину вищевказаних будинку та земельної ділянки було відчужено відповідачем. ( а.с. 14-16). Договір купівлі-продажу було укладено за згодою позивача, за умови оформлення на неї іншої ? частини будинку та ? частини земельної ділянки. 12 квітня 2016 року відповідачем було складено заяву, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1044.( а.с.7). Відповідно до змісту вказаної заяви відповідач зобов'язався у нотаріальному порядку передати позивачці ? частину будинку та земельної ділянки. Проте, на даний час відповідач свого обов'язку не виконав, не передав та не переоформив 1/2 частину земельної ділянки та будинку на позивача, та зволікає із підписанням необхідних для цього документів. В судовому засіданні відповідач не заперечував той факт, що 1\\2 частина спірних будинку та земельної ділянки не належать сторонам як спільна сумісна власність. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного доходу( заробітку). Відповідно до п.З ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15. У зв'язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1626,11 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved