Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

В серпні 2015 р. позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], мотивуючи позовні вимоги тим, що він є власником вказаної квартири, в якій зареєстровані сторони у справі. Позивач зазначає, що після придбання вищевказаної квартири, 04.03.2008 року він дав дозвіл на реєстрацію та проживання в його квартирі відповідачці [PERSON] Позивач вказує, що він зареєстрував відповідачку в своїй квартирі на її прохання, оскільки їй для працевлаштування в м. Києві була необхідна офіційна реєстрація. Жодня дня відповідачка не проживала в квартирі позивача, її речей та майна в квартирі немає, комунальні послуги остання не сплачує, відповідачка проживає в найманій квартирі за адресою : [ADDRESS] Вважає, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням як така, що не користуються ним понад один рік без поважних причин. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 26.10.2017 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. В судове засідання позивач не з»явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав наведених в заяві.Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи відповідно до вимог закону, в судове засідання повторно не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, не подала письмові заперечення (відзив на позовну заяву), в зв'язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Представник Подільської районної адміністрації в м. Києві, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, дійшов таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 55/200 частини квартири [ADDRESS] , що у Подільському районі м.Києва на підставі договору дарування від 12.05.2006 р.,посвідченого приватним нотаріусом КМНО Смекаліною Л.Т. за реєстром №9233. З довідки форми № 3, виданої КП «Керуюча кмпанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» від 22.07.2015 р., вбачається, що в спірному житловому приміщенні зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO], власник особового рахунку - з 23.10.2007 р., [PERSON], [INFO], фізична особа- з 04.03.2008 р. Згідно з актом, складеним житловим органом 17.08.2015 року, який підписаний сусідами сторін у справі - мешканцями квартир № [NUMBER] відповідачка [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2008 року. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповіднодо ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності позивача є непорушним. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що з 2008 р. відповідачка [PERSON] не з»являється, не користується вищевказаним житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як єдиному власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст.405 ЦК України він вважається таким, що втратив право на користування цим житлом. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідачка, не мешкаючи в спірній квартирі більше року без поважних причин, втратила право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягає визнанню такою в судовому порядку. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Напідставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.319, 321, 405 ЦК України,

Outcome: approved