Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

В провадженні Глибоцького районного суду Чернівецької області перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди. Рішенням суду від 07 квітня 2021 року вказаний позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] завдану матеріальну шкоду в сумі 163 725 гривень та 15 000 гривень моральної шкоди, а також 2 479 гривень 25 копійок у відшкодування судових витрат, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Представником позивача Боднарюком Г.В. подано до суду заяву про винесення додаткового рішення, просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн. які він поніс у зв`язку із розглядом даної справи в суді. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява про винесення додаткового рішення підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного. Відповідно до п.3 ч.1ст.269 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України визначено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок також викладено в постанові Великої Палаи Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з п.2 ч.1 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до положень статті 14 Податкового кодексу України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VІ не наводить форму та вимогу до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні від 29 грудня 2017 року №148, затверджене постановою Правління Національного банку України, не визначає порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюється на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Статтею 137 ЦПК України також не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на послуги адвоката. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19. Судом встановлено, що повноваження представника [PERSON] адвоката Боднарюка Г.В. на участь у розгляді справи підтверджені Договором про надання правової допомоги від 31 липня 2020 року та виданим на підставі зазначеного договору ордером адвоката. Пунктом 2.1 договору визначено, що вартість послуг адвоката становить 25000 гривень та підлягає перерахуванню клієнтом на картковий рахунок адвоката. Довідкою адвоката від 18.02.2021 підтверджено, що [PERSON] здійснив часткову оплату в сумі 20000 грн. на картковий рахунок адвоката. Розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджений розрахунком (актом виконаних робіт) від 06.04.2021 року на загальну суму 25000 гривень, які містять детальний розрахунок наданих адвокатом послуг. Зокрема, згідно розрахунку, адвокатом Боднарюком Г.В. надавалися наступні послуги: - вивчення справи, спору, встановлення порядку дій для початку вирішення спору, консультація клієнта 4 год. вартістю 2000 грн. - збір доказів, виїзд з адвокатським запитом 3 год., - 2000 грн. - підготовка та подача заяви про кримінальне правопорушення 3 год. - 1500 грн. - вивчення відмовного матеріалу в кримінальному провадженні та прийняття рішення щодо правової стратегії в справі 2 год. - 1500 грн. - досудове врегулювання спору 3 год. - 2000 грн. - вивчення відзивів інших сторін у справі 3 год. - 1000 грн. - представництво клієнта в судовій інстанції 5 год. - 8000 грн. - присутність як представника потерпілого в кримінальному провадженні 5 год. - 5000 грн. Відповідно до ч. 2 ст.137 ЦК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Крім того, слід звернути увагу, що відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Судом в становлено, що адвокатом Боднарюком Г.В. надавалися наступні послуги, що стосуються розгляду даної справи: вивчення справи, надання консультації, збір доказів, складання позовної заяви та представництво клієнта в суді на загальну суму 14 000 грн. Надання послуг [PERSON] адвокатом Боднарюком Г.В. в рамках кримінального провадження не підлягає відшкодуванню в цивільному процесі у справі за позовом останнього до відповідача [PERSON] , як не підлягає і відшкодуванню витрати понесені позивачем на досудове врегулювання спору та вивчення відзивів інших сторін, оскільки вони не входять до видів правової допомоги, що підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 137 ЦПК України, а тому в їх стягненні слід відмовити. Клопотання від відповідача [PERSON] про зменшення розміру витрат на правничу допомогу чи заперечення щодо неспівмірності цих витрат до суду не надходило. За відсутності заперечень, суд вважає, що такі витрати підлягають стягненню в розмірі 14 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved