Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна, третя особа - [PERSON]. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду позивач [PERSON] пояснювала, що з червня 1979 року по 1994 рік знаходилась у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в період перебування в якому подружжя набуло у спільну власність певне майно. У зв'язку з тими обставинами, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу поділу спільного майна, [PERSON] звернулась з даним позовом в суд, в якому просила суд визнати за нею та [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS], земельну ділянку загальною площею 0,0897га, розташовану за адресою: [ADDRESS], а також нежитлове приміщення [ADDRESS] - в рівних частках, по 1/2 ідеальній частці на кожного співвласника. Представник позивача [PERSON] у судове засідання з'явився, заявлені вимоги підтримав просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, не заперечував проти заявлених вимог. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог - виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 червня 1979 року по 09 серпня 1994 року, про що свідчать фотокопія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], видане Київським відділом ЗАГС міста Одеси, актовий запис №687 від 02 червня 1979 року, та свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], видане Відділом РАГС Малиновської районної Ради народних депутатів міста Одеси, актовий запис №443 від 09 серпня 1994 року. На підставі договору купівлі-продажу від 27 лютого 1990 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Сьомої одеського державної нотаріальної контори Мельник Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-994, [PERSON] набув у власність житловий будинок з господарчими будівлями [ADDRESS] Право власності набувача за даним правочином було належним чином зареєстроване в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 19 березня 1990 року, про що свідчить відповідна відмітка на примірникові документу. При цьому згідно свідоцтва про право власності від 25 грудня 2007 року, виданого на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 12 листопада 2007 року, домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] Право власності особи було належним чином зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18 січня 2008 року, про що свідчить відповідна відмітка на примірникові документу. На підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №587 від 17 червня 1993 року, [PERSON] передано земельну ділянку площею 870кв.м. в постійне користування для обслуговування житлового будинку з господарчими будівлями [ADDRESS] При цьому згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 22 липня 2008 року, виданого Управлінням земельних ресурсів у місті Одесі, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0897 га за адресою: [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої одеського державної нотаріальної контори Петрушенко Т.А., зареєстрованого в реєстрі за №2-2064, [PERSON] набув у власність нежилі приміщення [ADDRESS]. Перевіряючи обґрунтованість заявлених вимог суд встановив, що після розірвання шлюбу в 1994 році сторонами не вирішувались питання, пов'язані із поділом спільного майна та в розпорядженні відповідача [PERSON] залишились спільні грошові кошти подружжя, що були використані ним на завершення реконструкції домоволодіння [ADDRESS] та придбання нежилих приміщень [ADDRESS]. Дані обставини були визнані відповідачем [PERSON], у зв'язку з чим не підлягають доказуванню в силу ст. 61 ч.1 ЦПК України. Викладене свідчить, що право власності на спірне нерухоме майно набуте відповідачем за грошові кошти, отримані в період перебування у зареєстрованому шлюбі. Як наводить ст. 368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на ст. 60 ч.ч.1,2 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 ч.ч.1,4 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. При цьому, речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, заявлене до поділу стороною позивача майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як передбачає ст. 69 ч.1 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. На підставі ст. 70 ч.ч.1,2,3 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з тим, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Й водночас, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 71 ч.1 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено в п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як чітко регламентує ст. 365 ч.ч.1,2 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо, зокрема: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Разом з тим, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як встановлено судом, питання про отримання грошової компенсації одним з подружжя за відповідну частку майнових прав сторонами не вирішувалось, необхідних дій не вчинялось. Відтак, погодження компенсаційних виплат між сторонами не уявляється можливим. Таким чином, суд вважає обґрунтованим визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на спірне майно в рівних частках, тобто по 1/2 ідеальній частці на кожного співвласника - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності. Згідно ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, у зв'язку із задоволенням даного позову, суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму оплаченого судового збору - в загальному розмірі 2057,53 + 963,11 +647,38 = 3668,02 гривень.

Outcome: approved