Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

В провадженні Кіровського районного суду перебуває вищевказана цивільна справа за позовом [PERSON] , який в обґрунтування своїх позовних вимог послався на те, що позивач на підставі угоди з відповідачем 28 жовтня 2018 року з 22 години 09 хвилин по 22 години 25 хвилин користувався автомобілем Renault Logan бежевого кольору державний номерний знак [NUMBER] , за що сплатив відповідачу з карткового рахунку 57,32 гривень. 30 жовтня 2018 року позивач отримав від відповідача електронною поштою листа з повідомленням про пошкодження вказаного автомобіля в період його користування позивачем на суму 6000 гривень, а 04 листопада 2018 року з позивача з його рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача за угодою №SAMDNWFC00004129082 від 23 квітня 2014 року було списано 6000 гривень. 19 грудня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вказаних коштів. 03, 11 січня 2019 року відповідачу стороною позивача були направлені адвокатські запити щодо підстав отримання спірних грошових коштів, які, запити, залишились без відповіді. Позивач вважає, що вказані кошти були перераховані відповідачу помилково, без належної правової підстави, за відсутності між сторонами договірних правовідносин, оскільки: при укладенні угоди №SAMDNWFC00004129082 від 23 квітня 2014 року позивачем було повідомлено тризначний код і грошові кошти з карткового рахунку були неправомірно списані самим відповідачем всупереч встановленого банком ліміту; автомобіль використовувався у нічний час при поганому освітленні, що не дозволило позивачу встановити можливі пошкодження автомобіля; згідно п.5.1.32 укладеного з відповідачем договору необхідною умовою для оплати наймачем пошкодження авто є оцінка станції техобслуговування, експерта, які відсутні; відсутні докази, що саме позивач пошкодив автомобіль. З цих підстав позивач просив суд його позов задовольнити та стягнути з відповідача помилково перераховані кошти в сумі 6000 гривень, а також витрати позивача за користування кредитом в сумі 438,65 гривень, які виникли внаслідок списання коштів в розмірі 6000 гривень. Також позивач просив покласти на відповідача судові витрати по справі. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з викладених в позові підстав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, надав суду відзив, в якому послався на те, що подані позивачем суду докази належним чином не завірені у відповідності до ст.95 ЦПК України, вказав на відсутність доказів звернення позивачем до відповідача, що дозволяло б застосувати до спірних правовідносин ст.530 ЦК України, відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження повноважень представника позивача, а також послався на те, що позивачем в якості правового обґрунтування здійснено посилання на положення ст.1212 ЦК України, що є неможливим з огляду на договірний характер правовідносин сторін. (а.с.82-83) Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, пояснень щодо позову або відзиву не надіслала. За таких обставин суд з урахуванням положення ст.ст.211, 223, 280 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд даної цивільної справи по суті за фактичної явки учасників справи. Вислухавши позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 28 жовтня 2018 року між позивачем, як наймачем, та відповідачем, як наймодавцем, в електронній формі за допомогою мобільного додатку GetmanCar (завантаження позивачем та реєстрації у ньому як наймача) було укладено публічний договір оферти на короткостроковий прокат автомобіля (каршерінг), на підставі якого позивач користувався 28 жовтня 2018 року з 22 години 09 хвилин до 22 години 23 хвилин автомобілем Renault Logan бежевого кольору державний номерний знак [NUMBER] , за що сплатив відповідачу 57,32 гривень в безготівковій формі. Виклепані обставини встановлені судом з огляду на положення ст.82 ч.1 ЦПК України, а також підтверджуються наявними матеріалами справи (а.с.17-22, 25-32). При цьому як встановлено судом також з огляду на положення ст.82 ч.1 ЦПК України, не заперечувалось сторонами в судовому засіданні та не спростовується наявними в матеріалах справи доказами, позивач перед прийомом і використанням прокатного автомобіля не зафіксував і не повідомляв відповідача про наявність будь-яких пошкоджень згаданого автомобіля. Підпунктом 3.4 п.3 вищевказаного договору визначено, що встановлення мобільного додатку, реєстрація в якості наймача на сайті та/або в мобільному додатку GetmanCar є вираженим наміром особи (наймача) укласти договір та використовувати послуги каршерінгу, прокату автомобіля. Підпунктом 4.12 п.4 вищевказаного договору визначено, що у разі успішного проходження процесу реєстрації на сайті та/або в додатку GetmanCar наймач повинен прив`язати (ввести дані) до сервісу GetmanCar свої банківські карти, які автоматично інтегруються з сервісом GetmanCar. Із зазначених банківських карток будуть списуватись кошти в рахунок платежів, передбачених договором. Підпунктом 6.4 п.6 укладеного між сторонами договору встановлено, що платежі за договором здійснюються за допомогою списання грошових коштів з банківської карти наймача. Пунктом 5.5.5 пп.5.5 п.5 укладеного між сторонами договору передбачено право наймодавця здійснювати списання з банківської карти наймача грошових коштів в оплату грошових зобов`язань наймача перед наймодавцем відповідно до договору, в тому числі, у випадках, передбачених договором, в безакцептному порядку (без отримання додаткової згоди наймача). Пунктами 5.1.23, 5.1.26 пп.5.1 п.5 укладеного між сторонами договору встановлений обов`язок наймача забезпечити збереження прокатного автомобіля з моменту його прийому, а після закінчення використання автомобіля повернути його наймодавцю в належному технічному стані. Пунктом 16.2.20 пп.16.2 п.16 укладеного між сторонами договору визначено, що наймач несе ризик пошкодження автомобіля в тому числі при випадковості з моменту початку каршерінгу (прокату) та до його (її) закінчення. Пунктом 5.1.36 пп.5.1 п.5 укладеного між сторонами договору передбачено обов`язок наймача негайно (при першій нагоді) сповіщати Службу підтримки про будь-яке пошкодження автомобіля, його несправності, поломки, ДТП. Пунктом 12 укладеного між сторонами договору передбачено, що прийом автомобіля наймачем проходить шляхом огляду та заповнення електронного акту прийому-передачі. Під час прийому автомобіля наймач має право відмовитися від приймання автомобіля у випадку, якщо на автомобілі є значні пошкодження, бруд, інші причин, про що повідомити до Служби підтримки. Якщо на автомобілі помічені пошкодження, що не відмічені наймодавцем спеціальними стікерами, наймач має негайно повідомити про це наймодавцю телефоном, через мобільний додаток. Пунктом 5.1.32 пп.5.1 п.5 укладеного між сторонами договору передбачено, що при виявленні пошкоджень наймодавцем та/або наступним наймачем, поліцією та/або іншим компетентним органом, у випадку, якщо про такі пошкодження не було повідомлено до Служби підтримки та такі пошкодження не зафіксовані поліцією, іншими компетентними органами наймач зобов`язаний повністю оплатити на користь наймодавця вартість ремонту автомобіля, що визначається оцінкою будь-якої станції технічного обслуговування на вибір наймодавця, експертом. Пунктом 5.1.35 пп.5.1 п.5 укладеного між сторонами договору передбачено обов`язок наймача при виявленні видимих пошкоджень автомобіля (як зовнішні, так і в середині салону, в т.ч. забруднень салону), а також при виявленні втрати або пошкодження майна і документів, які перебувають в автомобілі, до початку використання автомобіля та підписання акту приймання-передачі автомобіля (проводиться в електронному вигляді в додатку GetmanCar) повідомити про це в Службу підтримки наймодавця і відправити фотографію ушкоджень або забруднень автомобіля з використанням функціоналу додатку GetmanCar. У разі невиконання зазначеного обов`язку з боку наймача, останній не має права посилатися на те, що такі втрати, недоліки, пошкодження, забруднення виникли до початку використання автомобіля наймачем і до останнього може бути застосована відповідальність, передбачена цим договором. Пунктом 5.1.5 пп.5.1 п.5 укладеного між сторонами договору встановлено, що наймач зобов`язаний компенсувати розмір завданих наймодавцю збитків, що виникли в результаті порушення наймачем будь-яких гарантій чи зобов`язань за цією угодою. Розмір збитку визначається одноосібно наймодавцем та/або за допомогою оцінки станції технічного обслуговування, експерта, страхової компанії. Наймач беззастережно погоджується відшкодувати наймодавцю такі збитки. Пунктом 5.1.31 пп.5.1 п.5 укладеного між сторонами договору встановлено обов`язок наймача покривати будь-які збитки, що завдані автомобілю, коли наймач не оформив ДТП, пошкодження в органах поліції, не повідомив про таке наймодавця. Судом також встановлено, що 30 жовтня 2018 року на електронну пошту позивача відповідачем надіслано листа, яким позивача повідомлено, що у раніше взятого ним у відповідача в прокат автомобіля Renault Logan д.н.з. [NUMBER] виявлено пошкодження переднього та заднього бамперу. Вартість відновлювального ремонту відповідачем визначено в розмірі 6000 гривень та запропоновано позивачу погасити вказані збитки шляхом самостійної сплати на певний рахунок або така сума буде списана з рахунку позивача. Фото та відео пошкоджень відповідачем долучено до листа, а також запропоновано позивачу спростувати завдання ним вказаних пошкоджень шляхом надіслання фото автомобіля на момент початку та завершення каршерінгу позивачем. У відповідь на вказаний лист позивач повідомив, що зазначених пошкоджень автомобілю він не завдавав, можливо вони були до початку користування автомобіля позивачем, але він не помітив їх через темну пору доби, надати запитувані відповідачем докази (фото) не може через їх відсутність. Дані обставини підтверджуються копією листів електронних листів сторін (а.с.6, 7). 04 листопада 2018 року з карткового рахунку позивача № [NUMBER] за угодою №SAMDNWFC00004129082 від 23 квітня 2014 року в АТ КБ «ПриватБанк» було списано 6000 гривень на користь відповідача в рахунок відшкодування заявлених останнім збитків, що підтверджується копією виписки з рахунку позивача. (а.с.23) 21 грудня 2018 року на адресу відповідача стороною позивача направлявся адвокатський запит з метою отримання інформації із підтвердженням її доказами про підстави списання з рахунку позивача коштів 6000 гривень. (а.с.10-14, 16) 08 січня 2019 року позивачем направлено відповідачу письмову вимогу про термінове повернення безпідставно отриманих коштів в розмірі 6000 гривень на карту, а також зазначено, що у випадку невиконання такої вимоги позивач звернеться із відповідним позовом до суду. (а.с.9, 15, 16) Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.177, 179, 190, 192, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно гроші), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом норм ст.ст.11, 202, 626, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків є, окрім іншого, договори та інші правочини. Договір, як різновид правочину, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованої на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом положень ст.ст.633, 634, 787, 788 ЦК України за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк. Договір прокату є договором приєднання (договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору). Наймодавець може встановлювати типові умови договору прокату. Договір прокату є публічним договором (договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться). Предметом договору прокату є рухома річ, яка використовується для задоволення побутових невиробничих потреб. Нормою ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом положень ст.638 ЦК України, ст.ст.10, 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом : надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. В свою чергу, нормою ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частинами 12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. За змістом ст.ст.1212, 1213 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Вказані положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зазначені положення застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність належних підстав для задоволення позову. Правова позиція суду, покладена в основу такого результату розгляду справи ґрунтується на наступному. Так, як встановлено судом в ході розгляду справи з пояснень сторін, наявних матеріалів справи з урахуванням на наведені вище положення законодавства, між сторонами по справі виникли договірні правовідносини з прокату автомобіля (каршерінг), які були оформлені публічним договором оферти на короткостроковий прокат автомобіля (каршерінг) від 28 жовтня 2018 року, укладеним в електронній формі за допомогою мобільного додатку GetmanCar, завантаження та реєстрація в якому здійснив позивач, як наймач, надавши при цьому всі необхідні для укладення такого договору дані, зокрема дані своєї банківської картки для здійснення розрахунків за договором. При цьому наведені судом вище за текстом рішення конкретні положення укладеного між сторонами договору свідчать, що подальше оспорюване позивачем списання коштів з його банківського рахунку в якості відшкодування завданих відповідачу збитків у вигляді відновлювального ремонту прокатного автомобіля відбулось саме на підставі і у відповідності до положень такого договору, який передбачає можливість списання коштів наймача наймодавцем в безакцептному порядку (без отримання додаткової згоди наймача). Разом з тим, мотивуючи свої позовні вимоги та обираючи на підставі такого мотивування конкретний спосіб захисту, позивач послався на положення ст.ст.1212, 1213 Глави 83 Книги п`ятої ЦК України, яка визначає такий позадоговірний спосіб захисту права власності як кондикція. Кондикційний позов вимога повернення безпідставно набутого або збереженого особою у себе майна за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) або якщо правова підстава згодом відпала. Таким чином, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала або відбулась її трансформація (наприклад, договір, на підставі якого відбулось набуття майна, в подальшому було визнано недійсним; одна особа передала іншій кошти в якості авансу на виконання попереднього договору, однак основний договір в майбутньому так і не було укладено). Відтак, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав існуючий договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст.ст.1212, 1213 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу. Наведена правова позиція суду по даній справі відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 02 жовтня 2013 року по справі №6-88цс13, від 24 вересня 2014 року по справі №6-122цс14, від 18 листопада 2015 року по справі №6-582цс15, від 02 березня 2016 року у справі №6-3090цс15, від 23 березня 2016 року по справі №6-2978цс15, від 04 жовтня 2017 року по справі №6-1216цс17, правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10 жовтня 2018 по справі №757/6937/17-ц, від 20 березня 2019 по справі №634/727/16-ц, від 07 серпня 2019 по справі №752/5986/16-ц, правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 травня 2018 по справі №629/4628/16-ц, від 13 лютого 2019 по справі №320/5877/17. Таким чином, оскільки судом достеменно встановлено, що спірні правовідносини сторін виникли на підставі публічного договору оферти на короткостроковий прокат автомобіля (каршерінг) від 28 жовтня 2018 року, який є дійсним і правомірним у відповідності до ст.204 ЦПК України, не відбулось трансформації договірних правовідносин сторін, а спірне списання коштів з банківського рахунку позивача здійснено відповідачем на підставі та у відповідності до положень такого договору, в суду відсутні будь-які підстави для застосування до регулювання правовідносин сторін положень ст.ст.1212, 1213 ЦК України. Останнє з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства (неможливість суду самостійно змінювати обраний позивачем спосіб захисту його прав, свобод та законних інтересів) унеможливлює задоволення заявлених ним позовних вимог, і є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд також виходив із того, що за змістом укладеного між сторонами договору позивач був зобов`язаний перевірити орендований ним автомобіль на предмет наявності незадокументованих і непозначених відповідачем пошкоджень такого автомобіля ще до його прийому та початку використання, повідомивши про це відповідача. Темна пора доби на час прийому автомобіля, його забруднення, на що посилався позивач, не звільняє його від виконання наведеного договірного обв`язку з проведення огляду авто перед його прийомом у користування. При цьому невчинення дій із огляду та фіксації пошкоджень авто перед його прийомом у користування позивачем за умовами договору позбавляє його права заперечувати завдання таких пошкоджень автомобіля за час свого ним користування. За таких обставин, враховуючи, що позивачем не подано суду жодних доказів відсутності на момент прийому автомобіля виявлених відповідачем після користування позивачем цим автомобілем його механічних пошкоджень, відсутність доказів завдання цих пошкоджень не з вини позивача, суд може сприймати твердження сторони позивача про наявність таких пошкоджень автомобіля ще до його користування позивачем лише як припущення, на яких у відповідності до ст.81 ч.6 ЦПК України не може ґрунтуватись рішення суду. З цих же підстав суд не приймає до уваги твердження сторони позивача про недоведеність відповідачем факту завдання саме позивачем пошкоджень прокатному автомобілю. Критично оцінює та не приймає до уваги суд твердження сторони позивача про неправомірність списання відповідачем коштів за банківського рахунку позивача, оскільки така можливість прямо передбачена п.5.5.5 пп.5.5 п.5 укладеного між сторонами договору. Стосовно посилань сторони позивача на положення п.5.1.32 пп.5.1 п.5 укладеного між сторонами договору, то суд враховує положення п.5.1.5 пп.5.1 п.5 цього ж договору, які дозволяють наймодавцю встановлювати одноосібно розмір збитку, і ці положення недійсними судом не визнавались, а позивачем вимоги про визнання цих положень недійсними не заявлялись. Таким чином, підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на його необґрунтованість, недоведеність, а також у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: dismissed