Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебувала справа №640/18895/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. В грудні 2015 року [PERSON] пред'явила зустрічний позов до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Київського Управління служб по справам дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визначення місця проживання дитини. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2016 у справі №640/18895/15-ц позовні вимоги по зустрічному позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та поділ майна подружжя роз'єднано в самостійні провадження. Позовні вимоги по зустрічному позову [PERSON] до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини виділено в самостійне провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.04.2016 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини об'єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі батька у вихованні дитини. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2017 у справі №640/3713/16 позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини виділено в самостійне провадження, справі присвоєно № 640/2670/17 - справа, що розглядається. В остаточній редакції позовної заяви, поданої до суду 24.01.2017 р., позивачка [PERSON] просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 2002 року вона перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25.11.2015 р. на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з [PERSON] В жовтні 2016 року відповідач викрав дитину із школи, повністю обмеживши спілкування з дочкою. В цей час дочка проживала із новою дружиною [PERSON] та її сином, не відвідувала учбовий заклад, гуртки, у зв'язку із чим [PERSON] вимушена була звертатись до компетентних органів. За таких обставин позивачка [PERSON] вважає, що батько втягує малолітню дитину у складний процес розлучення, змушуючи дитину розриватися між батьком і матір'ю. З метою захисту прав дитини, її нормального розвитку і психоемоційного стану [PERSON] вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з нею за місцем її проживання: [ADDRESS], в якій дитина народилась та живе. Зазначає, що здатна забезпечити та виховати дитину, є фізичною особою-підприємцем, має житло, в якому створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. [PERSON] просила врахувати те, що відповідачу визначений порядок його участі у вихованні дочки, та відсутність виняткових обставин, за яких малолітня дитина може бути розлучена із матір'ю. Не погоджуючись із позовними вимогами [PERSON], відповідач [PERSON] у березні 2017 року подав зустрічний позов до [PERSON] третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, який ухвалою суду від 03.03.2017 прийнятий судом до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини. В зустрічному позові [PERSON] просить визначити місце проживання [PERSON], [INFO], разом із батьком - [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що після розірвання шлюбу позивач з колишньою дружиною погодив графік його участі у спілкуванні з дитиною. Проте, після того, як [PERSON] дізналась, що [PERSON] зустрічається з іншою жінкою, з якою має намір одружитись, почала порушувати домовленість та чинити перешкоди у його спілкуванні із дочкою, зокрема, необґрунтовано відмовляти у відвідуванні дитини, ігнорувати домовленості щодо його відпочинку із дочкою, безпідставно відкликати раніше надані нею дозволи на виїзд дитини за межі України. [PERSON] [PERSON] зазначає, що в вересні 2016 року [PERSON] самостійно змінила місце проживання дитини та переїхала проживати з дочкою до іншого міста, чим позбавила його можливості бачитись та спілкуватись із дитиною. За допомогою компетентних органів дитину вдалось повернути та відновити спілкування. [PERSON] зазначає, що в жовтні 2016 року [PERSON] разом із її чоловіком та невстановленою особою здійснили озброєний напад на його родину, внаслідок чого здоров'ю дочки завдано шкоди, у зв'язку із чим впродовж тривалого часу дитині надавалась медична допомога із звільненням від навчання за рекомендацією лікарів. Вважає, що така поведінка [PERSON] суперечить інтересам доньки, оскільки не відповідає загальноприйнятим нормам моралі, що в подальшому негативно вплине на її виховання. [PERSON] вважає, що визначення місця проживання разом з ним буде повністю відповідати інтересам дочки. Він спроможний забезпечити дитину всім необхідним, постійно слідкує за станом здоров'я дитини, її розвитком, для дитини створені належні умови проживання та навчання. До того ж зазначає, що в дочки склались добрі стосунки із його теперішньою дружиною, яку вона називає мамою, та її сином. При вирішенні справи просив врахувати те, що згідно із висновком судово-психологічної експертизи встановлено більшу прихильність дочки до теперішньої сім'ї батька, де вона почуває себе щасливою та захищеною, а також пояснення дочки, які вона надала інспектору ЮП Київського ВП ГУНП в Харківській області щодо бажання залишитись мешкати разом із батьком та його родиною. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник Гончарова З.П. підтримали позовні вимоги, просили позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог зустрічного позову [PERSON] просили відмовити, врахувавши, що позивачка [PERSON] повністю займається вихованням та забезпеченням дитини, дочка має добрі відносини з її теперішнім чоловіком, вважають, що дитина повинна проживати з матір'ю, а з батьком зустрічатись у визначений для цього час. Відповідач [PERSON] та його представник Гребенюк О.О. позовні вимоги [PERSON] не визнали, заперечувала проти їх задоволення, підтримали зустрічний позов [PERSON] та просили його задовольнити, посилаючись на те, що підставою для звернення до суду з зустрічним позовом щодо визначення місяця проживання дочки із ним стала аморальна поведінка [PERSON] та її родини щодо дитини, чинення перешкод у спілкуванні батьків [PERSON] із онукою, озброєний напад матері дитини та її чоловіка на родину позивача, намагання позбавити [PERSON] життя з боку [PERSON] та її матері. Вважає, що дитина повинна проживати з ним, оскільки дочка має більшу прихильність до [PERSON] та його родини, враховуючи, що [PERSON] займається вихованням дочки, забезпечує її всім необхідним, а родина матері є неблагонадійною. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату та час повідомлявся належним чином, просили розглядати справу у їх відсутність, надали до суду висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника третьої особи. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази та відеоматеріали, суд прийшов до висновку, що в задоволені первісного позову [PERSON] слід відмовити, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З 01.02.2002 р. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.11.2015 р. шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Після припинення шлюбних відносин малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю та її чоловіком [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Право власності на частину цієї квартири є предметом судового спору про поділ спільного майна колишнього подружжя. Інша частина даної квартири належить батькові [PERSON] - [PERSON] Актом обстеження умов проживання від 01.02.2016 р., від 01.06.2017 р. встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] складається з чотирьох кімнат, для дитини відведено окрему кімнату, де є місце для відпочинку, розвитку, навчання дитини, для проживання дитини створені належні умови. Стосунки, традиції в сім'ї спокійні. Як вбачається з характеристикою за місцем проживання, наданою т.в.о. заступника начальника сектору Київського відділу ГУ НП в Харківській області, позивачка [PERSON] характеризується з найкращої сторони. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. В судовому засіданні [PERSON] зазначала, що займається підприємницькою діяльністю, тому має постійний дохід, необхідний для утримання дитини. Проте, доказів, підтверджуючих факт отримання [PERSON] доходів, можливості матеріального забезпечення та утримання нею дитини, суду не надано. [PERSON] згідно договору оренди житла від 01.11.2016 р., проживає разом із дружною [PERSON], її сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Зі змісту акту обстеження умов проживання від 22.02.2017 р. та від 12.06.2017 р. вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS], в якій проживає [PERSON], складається з п'яти кімнат, для дочки [PERSON] відведено окрему кімнату, створені всі необхідні умови для розвитку, виховання та навчання дитини. Стосунки, традиції сім'ї доброзичливі, спокійні, теплі, дитина розкута, відкрита, вільно висловлює свою думку. Як вбачається з службової характеристики заступника директора департаменту начальника управління транспорту та пасажирських перевезень Департаменту інфраструктури Харківської міської ради, що [PERSON] є директором КП «Міськелектротранссервіс», характеризується з позитивного боку, діловитий, коректний, доброзичливий, має стаж роботи 22 роки. За високий професіоналізм, вагомі трудові досягнення [PERSON] оголошено Подяку Харківського міського голови. Згідно з інформацією про особу за місцем проживання, наданою Київським ВП ГУ НП в Харківській області, [PERSON] характеризується позитивно. Як вбачається з довідки про доходи, наданої КП «Міськелектротранссервіс», сума доходу [PERSON] за 2015 рік складає 166794,04 грн., за 2016 рік -197755,06 грн., за 2017 рік -207776,50 грн., за період з січня по липень 2018 року -146507,18 грн. Таким чином, [PERSON] має можливість матеріально забезпечувати та утримувати дитину. Відповідно до характеристики [PERSON], [INFO], дівчинка з першого класу навчається у спеціалізованій економіко-правовій школі І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземної мови ПВНЗ Харківський гуманітарний університет «Народна Українська академія». За час навчання проявила себе старанною, здатною ученицею. Батьки дитини уважно відноситься до навчання та виховання дитини, допомагають дитині у виконані шкільних завдань, контролюють її учбову діяльність, відвідують індивідуальні консультації вчителя. Ректором університету «Народна Українська академія» батькові дитини у 2016 році винесено подяку за активну співпрацю з академією та прекрасне виховання дочки [PERSON]. За клопотанням представника [PERSON] судом в якості свідків були допитані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] в суді пояснив, що [PERSON] є його колишньою дружиною, з якою вони мають спільну дитину - сина [PERSON], у спілкуванні з яким [PERSON] чинить йому перешкоди. [PERSON] бачив три-чотири рази в минулому чи позаминулому році. Зазначає, що в родині його колишньої дружини - [PERSON] дітей настроюють проти батьків. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з 19.01.2017 р. він перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. З [PERSON] - дочкою дружини від першого шлюбу, він має дружні відносини, дитина вважає його найкращим другом, називала батьком. Зазначає, що в родині батька - [PERSON] дитину примушують називати його нову дружину матір'ю. Своєю сім'єю [PERSON] вважає матір та свідка [PERSON] Мати дитини - [PERSON] ніколи не чинила перешкод у спілкуванні дитини з батьком. [PERSON] любить як матір, так і батька. [PERSON] займається вихованням та забезпеченням дочки, дитина з радістю проводить час зі своєю матір'ю. Він постійно спілкується з дитиною, відводить дитину до школи, на гуртки, виконує з нею домашні завдання. У [PERSON] з донькою також добрі стосунки. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з 2015 року допомагає [PERSON] у домашніх справах. В родині [PERSON] буває мінімум два рази на тиждень. Знає [PERSON] як добру матір, дитина любить її, з [PERSON] у [PERSON] довірчі відносини. [PERSON] також любить свого батька [PERSON], проте, на думку свідка, дитина боїться його. Коли дитина хворіла, її попросили зателефонувати батькові і сказати, щоб він не приїздив, проте дитина через те, що боялась, відповіла відмовою. Зі слів [PERSON] їй відомо, що однокласники [PERSON] розповідали їй, що коли приїздив батько [PERSON], дочка називала його нову дружину матір'ю, на що вона зробила [PERSON] зауваження. У чоловіка [PERSON] - [PERSON] з [PERSON] дружні відносини, вона любить його як друга. Матір дитини та її чоловік займаються вихованням, розвитком дитини. [PERSON] - батька [PERSON] вона бачила один раз, коли передавала йому дитину від матері. За клопотанням представника [PERSON] в якості свідків було допитано [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є батьком [PERSON]. [PERSON] є колишньою дружиною його сина. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дочку - [PERSON], яка є його онукою. З моменту народження дитини [PERSON] самостійно займався вихованням дочки. Матір дитини - [PERSON] майже не приймала участі у її вихованні, приділяла більше уваги покращенню своєї зовнішності, ніж дитині. За відсутності домашнього тепла, якого не вистачало [PERSON] від рідної матері, вона називала бабусю - мамою. [PERSON] і [PERSON] мають певний зв'язок, вони є близькими по духу людьми, спільно займаються спортом. Під час подружнього життя [PERSON] та [PERSON] свідок та його дружина мали можливість спілкуватись із онукою, відводити її на гуртки, виховувати. Проте, після розлучення із сином, колишня невістка - [PERSON] повністю відсторонила свідка та його дружину від можливості спілкуватися з онукою, запропонувавши переоформити належну свідку квартиру на [PERSON] в обмін на побачення з онукою. В зв'язку з перешкодами [PERSON] у спілкуванні з онукою, свідок з дружиною вимушені були звернутись до суду із позовом про встановлення їм порядку спілкування з онукою. В родині батька - [PERSON] дитина почуває себе щасливою, має зведеного та рідного братів, з якими вона з задоволенням проводить час, має окрему кімнату, облаштовану всім необхідним для розвитку та навчання. Онука неодноразово висловлювала бажання залишитись проживати із батьком. Нову дружину сина - [PERSON], [PERSON] називає мамою. [PERSON] відноситься до [PERSON] як до рідної дитини. На думку свідка проживання дитини в родині матері, де двічі замовлялось вбивство батька дитини, є небезпечним для дитини. Вважає, що комфортніше [PERSON] буде жити в родині батька. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона обіймає посаду інспектора ювенальної превенції Київського ВП ГУ НП в Харківській області. В 2016 році розглядала звернення [PERSON] щодо недосягнення згоди з [PERSON] про порядок спілкування із дочкою [PERSON]. За результатами розгляду звернень матері дитини нею надана рекомендація щодо розгляду відносин, що склались між сторонами, в судовому порядку. [PERSON] зазначила, що у грудні 2016 року нею розглядалось звернення [PERSON] щодо проведення перевірки умов та встановлення місця проживання дитини разом із батьком. За результатами обстеження умов проживання дитини разом із батьком нею складено рапорт, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] має належні умови проживання в родині батька, має окрему кімнату. Нову дружину [PERSON] в її присутності дитина називала мамою. В розмові дитина повідомила, що їй подобається проживати в родині батька та вона бажає залишитися жити разом із ним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знайомий з [PERSON] та його сім'єю з 2011 року. Під час спільного відпочинку родинами помітив, що дружина [PERSON] - [PERSON] не займається вихованням дочки та не піклується про неї. [PERSON] фактично виконує функції і батька, і матері. Після припинення шлюбних відносин [PERSON] почала обмежувати спілкування [PERSON] із батьком, висуваючи вимоги щодо переоформлення на неї належного [PERSON] майна в обмін на побачення з дитиною. В новій родині [PERSON], з якою свідок та його дружина зустрічаються близько двох разів на тиждень, [PERSON] має добрі відносини із новою дружиною [PERSON] - [PERSON], яка займається вихованням [PERSON] та піклується про неї. [PERSON] з власної волі називає нову дружину [PERSON] - мамою. На відміну від попередньої сім'ї [PERSON] із [PERSON], де всі питання щодо виховання дочки вирішував виключно батько, в сім'ї [PERSON] з [PERSON] дитина звертається за допомогою як до [PERSON], так і до [PERSON]. При передачі дитини від батька до [PERSON], [PERSON] замикається, починає плакати, висловлює небажання їхати до родини матері та просить залишитись проживати в родині батька. При плануванні спільного відпочинку родинами в Туреччині, [PERSON], маніпулюючи дитиною та намагаючись зашкодити [PERSON], за день до вильоту відкликала наданий нею дозвіл, засмутивши [PERSON]. В 2016 році [PERSON] із співмешканцем, намагаючись відібрати дочку у [PERSON], здійснили напад на родину [PERSON], що травмувало психіку дитини. Наступного дня він бачив дітей, вони були налякані. [PERSON] запитувала, чому мама хоче забрати її від тата і зробити йому зле. В родині батька дитина має свою кімнату, яка облаштована всім необхідним. [PERSON] займається вихованням [PERSON], відводить її на гуртки, робить з дочкою домашні завдання. В родині батька [PERSON] почуває себе розкутою, захищеною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] та його колишньою дружиною [PERSON] вона та її чоловік [PERSON] познайомились, коли [PERSON] було три роки. Під час проведення спільного дозвілля її здивувало те, що всіма питаннями щодо піклування за [PERSON] займався батько - [PERSON], а до матері дитина взагалі не зверталась. Після припинення шлюбних відносин, [PERSON] почала обмежувати зустрічі [PERSON] із дочкою. В новій родині [PERSON] та його дружини [PERSON], вони з чоловіком бувають близько двох разів на тиждень, спільно проводять час, відпочивають. [PERSON] називає [PERSON] мамою. [PERSON] піклується про дитину, приймає участь у її вихованні, з [PERSON] вони мають близький емоційний контакт. [PERSON] також розповідала їй, що її матір [PERSON] разом із іншими чоловіками здійснили напад на їх родину, стріляли в батька, у зв'язку із чим вона сильно злякалась. [PERSON] була засмучена нечесною поведінкою її матері - [PERSON], пов'язаною з безпідставним відкликанням дозволу на її виліт для відпочинку разом із батьком до Туреччини. Свідок вважає неприпустимою поведінку матері [PERSON], яка замовила вбивство [PERSON] [PERSON] свідок пояснила, що вихованню дочки [PERSON] приділяє багато уваги, відвідує з нею різні розвиваючи заклади. В сім'ї батька [PERSON] має свою кімнату, двох братів, з якими вони разом граються. В час коли, [PERSON] передає [PERSON] матері, дитина дуже засмучується та не бажає залишати родину батька. В її присутності [PERSON] неодноразово висловлювала бажання залишитись проживати разом із батьком. Частиною четвертою статті 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Статтею 141 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно частин першої, другої статті 161 СК Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У справі, що розглядається, обидва батьки бажають належно виконувати свої батьківські обов'язки, підстав вважати їх такими, що неналежно виконують ці обов'язки, у суду немає. Станом на час розгляду справи у суду відсутні відомості про зловживання кимось із батьків спиртними напоями або наркотичними засобами, обидва батьки позитивно характеризуються. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків дитина бажає проживати (п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11). Згідно висновку судово-психологічної експертизи № 6668 від 09.11.2016 р., складеного судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса, на момент дослідження, сімейна ситуація, індивідуально - психологічні особливості батька [PERSON] та його виховна поведінка справляють позитивний вплив на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя його малолітньої дочки [PERSON], [INFO] На момент дослідження індивідуально-психологічні особливості матері [PERSON] та її виховна поведінка позитивно впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя малолітньої дочки [PERSON] Однак, виявлено негативне емоційне ставлення [PERSON] до співмешканця матері [PERSON]. Особа [PERSON] викликає у [PERSON] стан емоційного напруження та дискомфорту, відсутня асоціація [PERSON] з власною родиною, та з особою, яка могла б замінити їй батька. На момент дослідження, виявлено більшу прихильність та психологічну сумісність дитини з сім'єю батька. В сім'ї батька - [PERSON] дитина почуває себе захищеною, сприймає дружину батька та її сина як близьких людей. У формуванні такого ставлення дитини відіграє роль система цінностей особистості батька, [PERSON], одним із найважливіших пріоритетів якої є потреба у близькому емоційному контакті з дочкою та забезпечення її благополуччя. Специфічними психологічними особливостями взаємовідносин дитини з матір'ю - [PERSON] є: позитивний вплив матері на становлення статево-рольової ідентифікації та формування адекватного ставлення дитини до своєї жіночості. Специфічними психологічними особливостями взаємовідносин дитини з батьком - [PERSON] є відчуття близькості та взаємної довіри, відчуття захищеності у дитини. За результатами психодіагностичного дослідження та спостереження за поведінкою малолітньої [PERSON] встановлено більшу прихильність до теперішньої сім'ї батька [PERSON], що обумовлено тим фактом, що в особистісній системі цінностей [PERSON] одним із найважливіших пріоритетів є емоційний контакт з дочкою та забезпечення її благополуччя. В сім'ї батька - [PERSON] дитина почуває себе захищеною, сприймає дружину батька та її сина як близьких людей. Позитивно на емоційний стан [PERSON] впливає відповідальне ставлення батька до неї, розуміння її психологічних особливостей, що обумовлює сприйняття [PERSON] батька як найближчого дорослого. [PERSON], під час психодіагностичної бесіди [PERSON] повідомила, що до [PERSON], дружини батька, вона ставиться добре, [PERSON] готує їжу, доглядає за нею, робить їй зачіски, разом з [PERSON] [PERSON] вигулює собаку. [PERSON] повідомила, що їй подобається спілкуватись та гратись з Богданом, наголосила, що саме вона привела Богдана до секції карате, де тренується сама. На запитання, хто такий [PERSON], дівчинка пояснила, що він новий чоловік її мами. Додала також, що [PERSON] говорить погані слова на її батька, і її це засмучує. В той же час залучений стороною позивача за первісним позовом в якості письмового доказу висновок фахівця у галузі психології Горецької А.М. від 28.11.2016, який наданий за результатами оцінки висновку судово-психологічної експертизи №6668 від 09.11.2016 р., на звернення адвоката Гончарової З.П. від 23.11.2016 р., не відповідає вимогам статей 76, 102 ЦПК України. Доказами є будь-які дані, що встановлюються, у тому числі, висновками експерта, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, що передбачено статтею 76 ЦПК України. Відповідно до частин першої та другої статті 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Статтею 72 ЦПК України визначено, що експерт - це особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з'ясування відповідних обставин справи, який призначається судом або залучається учасником справи і зобов'язаний дати обґрунтований та об'єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання. Суд ставить під сумнів висновок фахівця, оскільки викладені в ньому дані є суб'єктивною думкою спеціаліста з конкретної області знань, та не є в розумінні ст.102 ЦПК України висновком експерта, якого попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Згідно частин четвертої та п'ятої статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов'язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. №866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об'єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об'єднаних територіальних громад. Згідно із Висновками Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради №150 від 14.03.2016 р. та № 398 від 30.06.2017 р., орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON]. У відповідності до пункту 72 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов'язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. №866, під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зміст висновків №150 від 14.03.2016 р. та № 398 від 30.06.2017 р., суд вважає що органом опіки та піклування не в повній мірі виконано вимоги норми п.72 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов'язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. №866, оскільки у висновку не проаналізовано ставлення батьків дитини до виконання своїх батьківських обов'язків, не враховано особисту прихильність дитини до батьків. Надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування № 398 від 30.06.2017, суд також бере до уваги наступне. В своїх поясненнях [PERSON] зазначив, що засідання комісії з питань захисту прав дитини, проведено без його участі в декларативній формі. [PERSON] пояснення [PERSON] підтверджені протоколом засідання Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради №12 від 27.06.2017 р. Зміст цього протоколу зводиться до загальних відомостей про дитину, її батьків, за відсутності буд-яких обґрунтувань прийнятого рішення щодо визначення місця проживання дитини разом із матір'ю. Крім того, орган опіки не дає оцінку стійкого психологічно-емоційного зв'язку дитини з батьком та його дружиною, прихильності дитини до родини батька. [PERSON], судом враховується зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 р. у справі № 402/428/16-ц висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969 р. та Закону №1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв'язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов'язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 р., про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов'язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Суд критично відноситься до висновків органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з матір'ю, оскільки останні, обґрунтовуючи надані до суду висновки посилаються саме на відсутність виняткових обставин щодо розлучення дитини із матір'ю, закріплений ст.6 Декларації прав дитини. Частиною шостою статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З огляду на те, що висновки Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради №150 від 14.03.2016 р. та №398 від 30.06.2017 р. щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір'ю є недостатньо обґрунтованим, тому приймаючи до уваги інші докази по справі в сукупності, враховуючи інтереси дитини, суд не погоджується з ними. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Згідно зі статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв'язки із сім'єю, крім випадків, коли доведено, що сім'я непридатна або неблагополучна; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, в тому числі практика Європейського суду з прав людини, дає підстави вважати, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, вирішуючи справу суд враховує вимоги ст.51 Конституції України, згідно якої кожному із подружжя гарантуються рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї, а також частину шосту статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08.07.2003 р., «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03.12.2009 р.). Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд приходить до висновку, що батько дитини має належні житлово-побутові умови для забезпечення дитини усім необхідним для її розвитку, має стабільний дохід та можливість утримувати дитину матеріально, позитивно характеризуються за місцем роботи та проживання. У дитини з жінкою батька та її сином склались добрі відносини, з ними дитина відчуває себе комфортно. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що дитина в їх присутності висловлювала бажання проживати в родині батька. З огляду на викладене, враховуючи особисту прихильність дитини до батька та його родини, а також те, що [PERSON] створює належні умови для гармонійного розвитку, проживання, навчання та виховання дочки, суд приходить до висновку, що на даний час існують обставини для визначення місця проживання дитини з батьком, а не з матір'ю, і що таке рішення відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню. В зв'язку з чим позов [PERSON] слід задовольнити та відповідно відмовити у задоволені позову [PERSON]. Питання про розподіл судових витрат вирішується судом у відповідності до вимог статі 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: approved