Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; вирішити питання про стягнення судових витрат, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач є балансоутримувачем гуртожитку [ADDRESS] Відповідачу [PERSON] як працівнику Відкритого акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод ім. Січневого повстання 1918 року», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод» (далі - ПрАТ «КЕВРЗ», позивач) 07.12.2007 було видано ордер на жилу площу в гуртожитку на сім?ю з двох чоловік. До складу сім?ї відповідача [PERSON] на момент видачі ордеру входив її чоловік [PERSON]. Починаючи з 29.06.2015 [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Позивач наполягає на тому, що відповідач [PERSON] разом зі своїми малолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON] починаючи з 2010 року в спірному приміщенні не проживають. Замість них там проживають можливо брат та мати відповідача [PERSON], які постійно порушують правила проживання в гуртожитку, з цього приводу від інших мешканців гуртожитку постійно надходять скарги. Намагання уповноваженої особи в телефонному режимі вирішити з відповідачем [PERSON] питання щодо добровільного виселення її родичів та їх неналежної поведінки до будь-яких позитивних наслідків не призвели. Крім того акцентував увагу, що чоловік відповідача [PERSON] [PERSON] самостійно знявся з реєстрації 13.06.2016 і на момент звернення до суду зареєстрованими в спірному приміщенні залишаються лише [PERSON] та її малолітні діти. Підсумовуючи викладене позивач посилається на ст.ст.71, 72 ЖК УРСР та ч.2 ст.107 ЖК УРСР і робить висновок про те, що відповідачі втратили право користування цим жилим приміщенням (а.с.2-4) Сторони в судове засідання не з?явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України (а.с.24-26,50-52, 56-58, 83-85, 89-92, 94) Разом з тим, представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зауважив, що позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.97-98). Окремо зазначав, що зауваження Служби у справах дітей щодо відсутності в інтересах дітей підстав для задоволення позову є необґрунтованим, оскільки діти жодного дня не проживали на території спірного приміщення, а згідно відомостей які містяться у відкритому доступі, а саме державному реєстрі речових прав батьку дітей [PERSON] належить на праві власності дві квартири в м. Вишневе, отже безпосередні інтереси дітей щодо відсутності в останніх іншого житла для проживання порушені не будуть. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена в судове засідання ні як безпосередній відповідач, ні як законний представник малолітніх, не з?явилась та свого представника не направила. Третя особа Служба у справах дітей Солом?янської районної в місті Києві державної адміністрації направила до суду клопотання про розгляд справи за відсутності її представника (а.с.73, 96), а також наполягаючи на безпосередньому захисті інтересів дітей просила в задоволенні позову відмовити. Окремо необхідно зазначити, що будь-яких конкретних підстав для відмови в даному позові лист третьої особи не містить, окрім посилань на загальні норми та Конвенцію про права дитини. Зважаючи на те, що чотири рази належним чином повідомлені відповідачі в судове засідання не з`явились, а представник позивача наполягає на вирішенні справи, суд ухвалює рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних доказів у справі згідно ст.ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно ч.2 ст.107 ЖК УРСР якщо із жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Так, судом встановлено, що 07.12.2007 Відкритим акціонерним товариством «Київський електровагоноремонтний завод ім. Січневого повстання 1918 року» було видано на підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету ВАТ «КЕВРЗ» від 26.11.2007 ордер на жилу площу гуртожитку на ім?я [PERSON] з сім?єю з 2 чоловік: [PERSON] - власник, [PERSON] - чоловік, серія ОМ №35, а саме кімнату [ADDRESS] Відповдіно до ч.1 ст.127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Часиною 2 ст.128 ЖК УРСР встановлено, що жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім'ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Відповідно до ст.129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Приватне акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод ім. Січневого повстання 1918 року» (а.с.5-13) Будинок [ADDRESS] є його балансоутримувачем. Згідно довідки Форми №3 (виписки з домової книги про склад сім?ї та прописки) №88/СГВ від 26.09.2016 виданої ПрАТ «КЕВРЗ» (а.с.28) в кімнаті [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] - власник рахунку, [PERSON], [INFO] - дочка, [PERSON] [INFO] - син. 16.08.2016 на адресу Адміністрації ПрАТ «КЕВРЗ» надійшла заява від мешканців гуртожитку розташованого за адресою: [ADDRESS] безпосередньо осіб яким був виданий ордер, а зайняття даного приміщення їх родичами, які постійно порушують санітарно-гігієнічні норми та правила спільного проживання в гуртожитку. Неодноразові звернення сусідів до безпосередніх винуватців порушень та до родини якій був виданий ордер результату не принесли, а тому останні змушені були звернутися безпосередньо до адміністрації з проханням вирішити дане питання (а.с.15) Згідно актів перевірки мешканців гуртожитку на предмет дотримання паспортного режиму [ADDRESS] власником особового рахунку якої вказана [PERSON] була зчинена, а зі слів сусідів досить довгий час там ніхто не проживає. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт не проживання протягом тривалого часу відповідачів в кімнаті [ADDRESS] також повідомили, що зі слів чоловіка відповідача [PERSON] їм відомо, що родина має у власності квартиру в м. Вишневе та проживає там вже протягом 6-7 років. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров?я, в якому вона проживає. Таким чином, обставини, викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог про те, що відповідачі більше аніж 6 місяців не проживають за адресою своєї реєстрації знайшли своє підтвердження в матеріалах справи. Відповідачі, будучи зареєстрованими в спірному жилому приміщенні, там не проживають, не маючи перешкод в користуванні ним, своїх речей там не зберігають, жилою площею не цікавляться, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за ними право користування жилим приміщенням, не вчиняють. Наведене вище свідчить про відсутність відповідачів в спірному жилому приміщенні понад шести місяців без поважних на те причин. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Щодо клопотання третьої особи у відмові в позові через необхідність врахування інтересів дітей, слід зазначити, що сама заява не містить жодного обґрунтування в чому саме виражаються так звані порушення прав дітей, враховуючи, що з матеріалів справи вбачається, що діти жодного разу не проживала в спірному приміщенні; в обґрунтування підстав представник третьої особи посилається лише на загальні норми щодо необхідності врахування інтересів дітей, проте жодних доказів на прямі порушення з боку позивача не надає. Тому суд вважає твердження третьої особи неспроможними і не приймає їх до уваги. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем за пред'явлення позовних вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved