Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

В серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив підтвердити наявне у позивача право власності на земельну ділянку площею 0,23 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Лимани, вул. Фрунзе, 124, відповідно до державного акту на землю серії МК № 10259 виданого на підставі рішення Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 30 від 30 травня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1189, у звязку з втратою державного акта на право власності на землю. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області було прийнято рішення № 30 від 30 травня 1997 року про видачу йому державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,23 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, розташованої в с. Лимани, вул. Фрунзе, 120-а Жовтневого району Миколаївської області. Таким чином він набув у приватну власність вказану земельну ділянку. Після того, як державний акт був ним втрачений він не може належним чином зареєструвати право власності на нерухоме майно. Він виконав усі заходи для відновлення вказаного державного акту. розмістив відповідне повідомлення в місцевих друкованих засобах масової інформації, звертався до відповідачів щодо поновлення або видачі дубліката даного державного акту але отримав відмову. Враховуючи, що порушуються права позивача як власника земельної ділянки, він змушений звернутися до суду із даним позовом та просив його задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, зазначивши, що він помилково вказав у позові відповідачем відділ Держземагенства у Жовтневому районі Миколаївської області, яке реорганізоване в відділ Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області. Суду пояснив, що посилання відповідача у своєму запереченні що при оформленні права власності на земельну ділянку в 1997 році була передбачена розробка технічної документації при складанні державних актів, яка відсутня це вина Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, а не позивача. Представник відповідача - відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області позов не визнала. З наданого суду письмового заперечення вбачається, що в Державному земельному кадастрі за адресою с. Лимани, вул. Фрунзе, 120-а Жовтневого району Миколаївської області зареєстровані земельні ділянки площею 0,2489 га на ім'я [PERSON] та площею 0,0409 га на ім'я [PERSON], право власності на які скасовано рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 січня 2014 року по справі № 477/2924/13-ц. Проте відсутні дані щодо реєстрації скасування даних актів. Вищевикладене перешкоджає реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,23 га, розташованої в с. Лимани, вул. Фрунзе, 120-а за позивачем. На теперішній час при втраті державного акту, право власності на земельну ділянку підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, отриманими відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім того згідно законодавства, яке діяло на момент оформлення права власності на земельну ділянку позивачем, була передбачена розробка технічної документації при складанні державних актів, проте архівний фонд відповідача не містить даної документації та жодних документів, підтверджуючих розробку даної документації. Представник відповідача - Лиманівської сільської ради Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області позов не визнала. Суду пояснила, що рішення, згідно якого виданий спірний державний акт є чинним, однак земельна ділянка, яка зазначена в спірному державному акті, зазначена і інших державних актах, які рішенням суду скасовані. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до рішення виконавчого комітету Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 30 від 30 травня 1997 року було вирішено: «видати державний акт на земельну ділянку площею 0,23 га, розташовану в с. Лимани по вул. Фрунзе, 120-а Жовтневого району Миколаївської області, на імя [PERSON] (а.с.18, 20). Згідно рішення Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 3 від 03 травня 2000 року змінено нумерацію житлового будинку та присадибної ділянки, що належить [PERSON] в с. Лимани по вул. Фрунзе, Жовтневого району Миколаївської області, з № 120-а на № 124 (а.с.21). З Книги реєстрації державних актів Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, копія якої надана в судове засідання відділом Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області, вбачається, що за № 1189 зареєстрований державний акт на право власності на земельну ділянку № 10259 на імя [PERSON] (а.с. 49-54). З листа відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області від 17.11.2016 року вбачається, що даних щодо переходу права власності на зазначену земельну ділянку з моменту видачі державного акту та по сьогоднішній день у Фонді документації Відділу не міститься ( а.с. 72). Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Отже, враховуючи підтвердження факту видачі та одержання позивачем державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,23 га, розташовану в с. Лимани по вул. Фрунзе, 120-а Жовтневого району Миколаївської області, з огляду на приписи ст.. 126 ЗК України, суд вважає, що він набув право власності на зазначену земельну ділянку. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до копії сторінки газети Южная Правда від 22 липня 2014 року було розміщено повідомлення про втрату державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії МК № 10259, виданого на підставі рішення Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 30 від 30 травня 1997 року, на імя [PERSON] (а.с.27). Позивач звертався до відповідачів з приводу поновлення та видачі дубліката державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії МК № 10259, в зв'язку з його втратою (а.с.17, 22 ). Відділ Держземагенства у Жовтневому районі Миколаївської області листами від 17.07.2014р. № 4282/01-16 та від 06.08.2014р. № 4654/01-16 повідомив, що видати дублікат втраченого державного акту не має можливості, оскільки Інструкція Про заповнення бланків державних актів при псуванні, втраті та пошкодженні державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою втратила чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 09.09.2013р. № 537 (а.с. 26, 66). Таким чином, позивачем підтверджено факт втрати державного акту на право власності на земельну ділянку та неможливості отримання його дублікату. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, висловленої під час розгляду справи № 6-1851б-185цс15, врахування якої, відповідно до ст. 214 ЦПК України, є обовязковою, відповідно до ст. 392 ЦК України визнання права власності не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у разі втрати позивачем документу, що підтверджує право власності. Позивач вважає, що його порушене право підлягає поновленню шляхом підтвердження наявного у нього права власності, що фактично, з огляду на вищезазначену правову позицію Верховного Суду України, та приписи ст. 392ЦК України, є визнанням права власності у звязку з втратою документу, який таке право засвідчує. Отже, суд вважає, що задовольнивши позовні вимоги шляхом визнання за позивачем права власності у звязку з втратою ним правовстановлюючого документу, не порушує принцип диспозитивності судового процесу, тобто не є виходом за межі позовних вимог. Думка відповідача Лиманівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про відмову в позові через наявність на зазначену земельну ділянку декількох Державних актів, два з яких скасовані, та відповідача відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області щодо відсутності технічної документації, що мала передувати видачі Державного акту, правового значення вмежах предявленного позову не має, оскільки суд не вдається в оцінку підстав набуття права власності, тобто, з огляду на приписи ст.. 392 ЦК України, суд зобовязаний підтвердити право власності особи, встановленого відповідно до раніше виданого Державного акта на право власності на землю. Щодо посилань відповідача на неможливість в подальшому, в разі задоволення позову, виконати рішення суду та зареєструвати право власності за позивачем, то це заперечення ґрунтується на обставинах, що фактично є обставинами виконання рішення суду. Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] видавався державний акт на право приватної власності на землю серії МК № 10259, на підставі рішення Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 30 від 30 травня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1189. Даний державний акт був ним втрачений, відновити даний державний акт неможливо, відповідно до ст. 16 ЦК України його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved