Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

в позові вказано, що 30 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. В шлюбі [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.11.2014р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Дитину сторін залишено на проживання з позивачкою. Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2015р з відповідача вирішено стягувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1500 гривень щомісячно та додаткові витрати на лікування дитини в сумі 200 гривень. Відповідач жодної участі у вихованні дитини не бере, відсутнє піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, відсутній інтерес батька до внутрішнього світу дитини, не надає матеріальне утримання дитині, необхідне для її культурного і духовного розвитку. Відповідач зовсім не цікавиться життям дитини. Відповідач вживає наркотики. Донька з народження є хворою і потребує постійних витрат на лікування і підтримання її здоров`я, про що зазначено в рішенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2015. Дитина знаходиться в дитячій поліклініці на диспансерному обліку з діагнозом: дифузно-токсичний зоб ІІ-ІІІ ст., Тіреотоксикоз середньої важкості; знаходиться на «Д» обліку в окуліста МДКЛ. На даний час заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дочки складає 22 100, 00 гривень. Вихованням доньки займається позивач. За період навчання дочки [PERSON] в школі батько батьківські збори не відвідував жодного разу, за гуртки не оплачував, успіхами дитини не цікавиться. Позивач подала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник органу опіки та піклування подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Оскільки відповідача повідомлено про судовий розгляд у спосіб, що визначений законом, тому правові наслідки за не виконання ним обов?язків щодо доказування фактичних обставин справи та правових підстав його правової позиції в спорі процесуальним законом повністю покладено на відповідача. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про народження від 10/11/2009 [INFO] у сторін спору народилася донька [PERSON] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.11.2014р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Дитину сторін залишено на проживання з позивачкою. Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2015р з відповідача вирішено стягувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1500 гривень щомісячно та додаткові витрати на лікування дитини в сумі 200 гривень. Позивачем вказано в позові, що відповідач жодної участі у вихованні дитини не бере, відсутнє піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, відсутній інтерес батька до внутрішнього світу дитини, не надає матеріальне утримання дитині, необхідне для її культурного і духовного розвитку. Відповідач зовсім не цікавиться життям дитини. Відповідно до розрахунку державного виконавця у відповідача є заборгованість зі сплати аліментів в сумі 2100 гривень. 14/07/2021 органом опіки та піклування складено висновок, відповідно до якого відповідач ухиляється від виховання дитини та підлягає позбавленню батьківських прав. Відповідачем не спростовано доводи і пояснення позивача. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічний висновок розміщено і в справі Верховного Суду № 641/2867/17-ц. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо дитини, не бере участі у її вихованні, не відвідує її, позивач здійснює виховання та навчання дитини самостійно. В п. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так само в п. 1 ст. 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, судом встановлено, що позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved