Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. 07.03.2019 в судовому засіданні представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру [ADDRESS]. Подана заява обґрунтована тим, що відповідач має намір відчужити спірну квартиру третій особі, що може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали подану заву та просили її задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся. Заслухавши пояснення позивача та його представника, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Таким чином суд вважає, що заява сторони позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно не підлягає задоволенню у зв'язку із тим, що вказана заява про забезпечення позову є необґрунтованою, заявником не доведено жодного ризику, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду. Також суд звертає увагу на те, що предметом позову є визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири, а він просить накласти арешт на всю вказану квартиру, що не може свідчити про співмірність заявлених вимог. З огляду на положення ч. 1 ст. 151 ЦПК України дослідивши матеріали поданої заяви, суд вважає, що заява про вжиття заходів про забезпечення позову є не обґрунтованою, тому не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed