Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~В провадженні Київського районного суду м.Полтави перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В позовній заяві позивач вказував на те, що 27.008.2020 року близько 15 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, д.н.з. [NUMBER] в мікрорайоні Браїлки Київського району м.Полтави, здійснив наїзд на припаркований автомобіль ВАЗ 211540, д.н.з. [NUMBER] який належить йому на праві власності. Внаслідок даної ДТП автомобіль ВАЗ 211540, д.н.з. [NUMBER] , зазнав механічні пошкодження. Транспортний засіб ВАЗ 2108, д.н.з. [NUMBER] керований [PERSON] , на момент ДТП був забезпечений в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за полісом №АО/6278388 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля ВАЗ 211540, д.н.з. [NUMBER] пошкодженого в результаті даного ДТП становить 23\~328,00 грн. У подальшому ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було здійснено на його користь страхове відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням належного йому автомобіля у розмірі 20\~711,60 грн. Частина невідшкодованої майнової шкоди, непокритої страховим відшкодуванням складає 2\~616,40 грн. Крім того, ситуація в якій опинився він та його сім`я у зв`язку з виведенням належного їм автомобіля ВАЗ 211540, д.н.з. [NUMBER] з робочого стану, завдала йому значних моральних страждань, які він відповідно до принципу розумності та співмірності, оцінює в розмірі 25\~000 грн. В зв`язку з чим, просив суд стягнути з [PERSON] - [PERSON] 2\~616,40 грн. різниці між загальним розміром майнової шкоди завданої йому пошкодженням належного йому транспортному засобу ВАЗ-211540, д.н.з. [NUMBER] та сумою страхового відшкодування такої шкоди, 25\~000 грн. завданої моральної шкоди та 3\~908 грн. понесених ним судових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта» Деміденков В.М. в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, щодо їх задоволення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Враховуючи наявність у справі достатність доказів та думку [PERSON] та представника третьої особи Деміденкова В.М., суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , представника третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта» Деміденкова В.М, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27.08.2020 року в мікрорайоні Браїлки в м.Полтава сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів ВАЗ-2108, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та ВАЗ 211540, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ-2108 д.н.з. [NUMBER] застраховано згідно Полісу №АО/6278388 в ПАТ «НАСК «Оранта». 28.08.2020 року до ПАТ «НАСК «Оранта» звернувся власник пошкодженого автомобіля з повідомленням про подію, яка має ознаки страхового випадку. В результаті ДТП була завдана майнова шкода в розмірі 23\~328,00 грн. Страхова сума за шкоду завдану майну згідно умов Полісу №АО/6278388 було здійснено виплату даного страхового відшкодування в розмірі 20\~711,60 грн., що підтверджується реєстром безготівкових термінових переказів від суб`єктів господарювання №174 від 18.09.2020 року (а.с.86) та реєстром безготівкових термінових переказів від суб`єктів господарювання №5 від 13.01.2021 року (а.с.87). Таким чином вбачається, що ПАТ «НАСК «Оранта» відшкодувала потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду, завдану в ДТП, що сталася 27.08.2020 року. Відповідно до частини першої статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно ст.\~988\~ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно частини першої, другої статті 999\~ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно зі статтею 6\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до частини першої статті 22\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №\~1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №\~1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, Великою Палатою Верховного Суду вже сформульовано висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України висновки, викладені в постановах Верховного Суду мають враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Крім того, судом встановлено, що позивач [PERSON] погодився із сумою страхового відшкодування в розмірі 20\~711,60 грн., у подальшому не повідомляв страхову компанію про незгоду з таким розміром відшкодування. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст.23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно із ст.1167\~ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.02.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77, 78\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Так, відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Так судом встановлено, що всупереч вимог ст.ст. 12, 81\~ЦПК позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що погіршення здоров`я відбулось саме через ДТП та позивачем не обґрунтовано у чому полягає завдана моральна шкода, не наведено обставин, які свідчать про завдання душевних страждань у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. У зв`язку з чим вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed