Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], зареєстрована та проживає за цією адресою. В будинку з липня 2003 року також зареєстрований і її син - відповідач по справі. Також позивачка вказувала на те, що [PERSON] за місцем реєстрації з 2008 року без поважних причин не проживає та не бажає в подальшому проживати, витрати по утриманню житла не несе, його особистих речей в будинку немає, проте останній не знявся з реєстрації з місця попереднього проживання. В зв'язку з цим [PERSON] на підставі норм ст. 405 ЦК України просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням. В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивачки, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про їх права та взаємовідносини. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS], зареєстрована та проживає за цією адресою. В будинку в якості члена її сім'ї з 2003 зареєстрований й відповідач по справі. Проте [PERSON] за місцем реєстрації з 2008 року без поважних причин не проживає, витрати по утриманню нерухомого майна не несе, його особистих речей в будинку немає. Останній не заявив жодних претензій на користування житловим приміщенням, однак не знявся з реєстрації за попереднім місцем мешкання. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини припинення сервітуту. Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За такого, враховуючи встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved