Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідачі, хоча і зареєстровані за вказаною адресою, проте в будинку не проживають вже тривалий час, не беруть участі в утриманні житла. Також позивачка зазначала, що реєстрація відповідачів в належному їй будинку не дає їй можливості реалізовувати своє право власності в повному обсязі. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 18.02.2016 р., посвідченого ПН ММНО Душейко О.М. За таких обставин судом встановлено, що позивачка набула право власності на вищезазначений будинок 18.02.2016 р. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] (члени сім`ї попереднього власника) хоча і зареєстровані, проте не проживають в будинку більш ніж 5 років. Вони не несуть витрат на утримання житла, їх особисті речі в будинку відсутні. Реєстрація відповідачів за цією адресою створює перешкоди власнику у розпорядженні своїм майном. Відповідно до Акту від 18.08.2016 р., складеного ЖКП ММР «Південь», в зазначеному вище будинку відповідачі не проживають. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-158цс14. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що на теперішній час саме позивачка є власником будинку [ADDRESS], відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є її родичами, а є членами сім`ї колишнього власника будинку. Відповідно вони втратили право користування спірним майном після вибуття його з права власності [PERSON] Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved