Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

В позові зазначено, що відповідачці [PERSON] на праві власності належало домоволодіння [ADDRESS]. 03 серпня 2007 року відповідачка [PERSON] отримала від позивача позику у розмірі 70 000 доларів США та зобов'язувалась повернути борг в строк до 01 вересня 2008 року. Відповідачка [PERSON] зобов'язання за договором позики не виконала і гроші у встановлений строк не повернула. В зв'язку з цим він звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. 21 січня 2009 року ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження за вказаним позовом і призначено попереднє судове засідання на 17 лютого 2009 року. З метою ухилення від можливого звернення примусового стягнення на належне їй майно відповідачка [PERSON] вводячи суд в оману, через свого представника 16 лютого 2009 року подала до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська заяву про відкладення судового засідання 17 лютого 2009 року на іншу дату у зв'язку з тим, що вона перебуває на лікарняному і за станом здоров`я не може прибути в судове засідання. Однак 17 лютого 2009 року [PERSON] уклала зі своєю дочкою відповідачкою [PERSON] договір дарування, за яким [PERSON] нібито подарувала [PERSON] домоволодіння [ADDRESS]. Посилаючись на положення статті 234 ЦК України просить суд визнати недійсним договір дарування нерухомого майна від 17 лютого 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 621. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав доводи позову просив визнати недійсним договір дарування нерухомого майна від 17 лютого 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 621. . Відповідач [PERSON] та представники відповідачів, проти позову заперечували. Вказали, що позивач та його представник фактично не довів, що договір дарування від 17 лютого 2009 року було вчинено без наміру створення правових наслідків, оскільки обдарована фактично прийняла подароване нерухоме майно домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування будинку та господарських будівель, площею 0,15 га.Просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення осіб які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову виходячи з наступного. Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою -третьою, п'ятою та шостою 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином і фіктивний правочин визнається судом недійсним. Згідно з п.24 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. Судом встановлено, що відповідно до рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2006 року відповідач [PERSON] є власником нерухомого майна домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки для обслуговування будинку та господарських будівель, площею 0,15 га. З дослідженого в судовому засіданні судового рішення, а саме рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2012 року (а.с.192) по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу вбачається наступне. [PERSON] отримала за договором позики від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 70 000 доларів США, строк яких був обумовлений сторонами до 01 серпня 2008 року, про що свідчить договір займу та розписка відповідача [PERSON] від 03 серпня 2007 року. Зазначеним судовим рішенням по справі позов [PERSON] задоволено частково стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в суммі 558950 грн., пеню в сумі 200 000 грн. судові витрати в сумі 2541 грн. 30 коп., а всього 761491 грн. 30 коп. Вказане рішення переглядалось в апеляційному та касаційному провадженні та залишено без змін та набрало законної сили. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішення по цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ. З наданих суду матеріалів зазначеної цивільної справи вбачається, що ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 21 січня 2009 року було відкрито провадження по вказаній цивільній справі та призначено попереднє судове засідання. Відповідно до заяви представника [PERSON] від 16 лютого 2009 року (а.с.150) по цій справі, остання просила відкласти розгляд справи з тих причин, що перебувала на лікарняному. З копії листа непрацездатності (а.с.151) вбачається, що [PERSON] звільнено від роботи, тобто фактично перебувала на лікарняному з 12 лютого 2009 року по 18 лютого 2009 року. В період розгляду зазначеної цивільної справи та знаходження на лікарняному, 17 лютого 2009 року відповідач [PERSON] уклала із своєю дочкою [PERSON] договір дарування нерухомого майна посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 621. Відповідно до зазначеного договору [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар нерухоме майно: жилий будинок з усією садибою, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,1500 га, розташовану в [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 2320355400.01.002.0209. Суд вважає, що в даному випадку відсутній дійсний намір створити правові на слідки у [PERSON], оскільки після укладення договору купівлі-продажу остання продовжує користуватись зазначеним нерухомим майном - жилим будинком з усією садибою, що знаходиться в [ADDRESS] та земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Отже, договір дарування спрямований на припинення права власності в дарувальника й виникнення права власності в обдарованої особи, договір дарування завжди є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованої особи зустрічних дій. З матеріалів справи та досліджених доказів, видно, що [PERSON] фактично не прийняла в дар нерухому майно, оскільки як проживала в [ADDRESS] на момент укладення договору дарування, так і проживає по даний час. Крім того, [PERSON] не здійснила державну реєстрацію правочину відповідно до вимог ч.4 ст. 334, ст. 657 ЦК України ( в редакції, що діяла на час укладання правочину) та відповідно не набула права власності на зазначені об'єкти нерухомості та свідчить, що [PERSON] фактично не прийняла в дар нерухому майно. Також суд враховує, що [PERSON] на день розгляду справи про визнання договору дарування недійсним в у суді не відшкодувала з суми боргу [PERSON] абсолютно нічого, що підтвердили в судовому засіданні його представник [PERSON] та не заперечували позивач та представники. З досліджених в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження, вбачається, що при примусовому виконанні рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 761491 грн. 30 коп. будь яке майно у останньої на яке може бути звернено стягнення відсутнє. Докази надані відповідачами, а саме копія акту прийомки передачі ключів, копії договорів оренди та акт прийомки виконаних робіт, суд не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують вищезазначених висновків суду. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що договір дарування від 17 лютого 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], слід визнати недійсним, оскільки він укладений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, а лише з метою уникнути матеріальної відповідальності за договором про стягнення боргу. На підставі викладеного,

Outcome: approved