Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

В провадженні Дергачівського районного суду Харківської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] « про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку нерухомого майна» . В підтвердження позову позивач посилається на те , що з відповідачем по справі вона перебувала в шлюбі зареєстрованому виконавчим комітетом Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 29.09.2000 року , актовий запис - №32. В шлюбі з відповідачем було придбано нерухоме майно , а саме житловий будинок , що розташований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі - продажу від 30.04.2008року посвідчений нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А, за реєстровим № 1800 . Вищевказаний факт також підтверджується інформаційною довідкою № 101818921 від 27.10.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно . Будинок за згодою позивача оформлено на ім'я відповідача. Рішення Надвірнянського районного суду Івано-франківської області від 16.02.2015року було розірвано. Позивач вказує, що так як житловий будинок був придбаний за час перебування сторін в шлюбі , вона має право на 1/2 частини його частки , тому змушена звернутись до суду для вирішення питання щодо визначення власності на вказану частину . Позивач в судове засідання не з'явилась згідно поданої до суду заяви підтримує позов, просить його задовольнити, та розглянути справу у його відсутність, без фіксації технічними засобами . Відповідач в судове засідання не з'явився , відповідно до поданої заяви просить суд розглядати справу у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом було достовірно встановлено, що сторони перебували в шлюбі зареєстрованому виконавчим комітетом Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 29.09.2000 року , актовий запис - №32. В шлюбі з відповідачем було придбано нерухоме майно , а саме житловий будинок , що розташований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі - продажу від 30.04.2008року посвідчений нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А, за реєстровим № 1800 . Вищевказаний факт також підтверджується інформаційною довідкою № 101818921 від 27.10.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно . Рішення Надвірнянського районного суду Івано-франківської області від 16.02.2015року шлюб було розірвано. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), а відповідно до ст. 61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь - які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну установу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. З та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа Враховуючи викладене вище, позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved