Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

В провадженні суду перебуває позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод і визначення порядку участі у вихованні, спілкуванні з дитиною та стягнення завданої моральної шкоди. Посилаючись на ту обставину, що відповідачка створює перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні дитини, [PERSON], згідно заяви про уточнення позовних вимог (арк.. справи 171-172) просить суд встановити наступний графік побачень з дитиною 1 та 3 суботу місяця цілодобово з 12.00 години дня до 12.00 години 1 та 3 неділі, без присутності матері дитини; спільний відпочинок під час літніх канікул 15 днів для оздоровлення та відпочинку; один день з числа релігійних та державних свят, які є офіційними вихідними днями відповідно законодавства України разом з батьком; необмежене спілкування з донькою шляхом телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування батька та дитини. Побачення мають відбуватися без присутності матері та інших осіб. Позивач та його представник у судове засідання з»явилися, уточнені позовні вимоги підтримали повністю та просять суд позов задовольнити відповідно до графіка побачень, визначеного висновком органу опіки та піклування. Відповідачка та її представник в судових засіданнях позов визнали частково просять суд встановити графік побачень дитини з батьком згідно висновку органу опіки та піклування. Відповідачка категорично заперечує побачення дитини з батьком за власної відсутності посилаючись на те, що у дитини виска емоційна залежність від матері й побачення з батьком дитини за відсутності матері дитини, негативно впливатиме на психіку останньої. Представник Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради\~ в судове засідання з»явився, підтримав наявний у справі суду висновок органу опіки та піклування щодо участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до частково задоволення, виходячи з наступних підстав. 29 серпня 2009 року між сторонами спору було укладено шлюб, від якого народилася донька [PERSON], [INFO]. 29 травня 2014 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Судом встановлено, що у сторін спору дійсно існує спір щодо участі батька дитини, позивача [PERSON], котрий з донькою не проживає, у спілкуванні та вихованні доньки позивач зазначає, що із відповідачкою у нього склалися неприязні та стосунки, наслідком чого стало створення [PERSON] йому перешкод бачитися і спілкуватися з донькою; усі намагання в поза конфліктний спосіб дійти порозуміння, успіхом не завершувалися. 28 березня 2014 року, опікунська рада рекомендувала [PERSON], звернути увагу на виховання дитини в сім'ї, та з метою захисту прав дитини вирішила здійснити соціальний супровід в процесі розлучення. Позивач пояснив, що і після цього засідання гр. [PERSON], взагалі перестала адекватно реагувати на звернення щодо можливості побачень з дитиною та всіма способами уникала його. Такий стан речей змусив 28 березня, 13, 18 та 29 квітня 2014 року звернутися із заявами до органів внутрішніх справ щодо чинення [PERSON] перешкод у побаченнях з дитиною, та звернутися із повторним зверненням до третьої особи для захисту своїх законних прав та інтересів. 06 червня 2014 року опікунською радою було прийняте рішення № 17 у відповідності до якого [PERSON] було визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з донькою [PERSON] та у її вихованні згідно наступного порядку: перша і третя субота з 10.00 до 13.00 годин; друга і четверта неділя з 15.00 до 20.00 годин; четвер з 17.00 до 19.00 годин. Побачення мали б відбуватися в присутності матері дитини - тобто Відповідача. Даний висновок було затверджено рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради за № 702 від 16 липня 2014 року. [PERSON] відзначив, що фактично з моменту прийняття даного рішення Відповідач не надавала можливості побачитися з донькою, продовжуючи чинити перешкоди спілкуванню з дитиною та взяття участі у її вихованні, а тому позивач був вимушений звертатися із відповідними заявами в правоохоронні органи, зокрема: 07 червня, 15 червня, 13 липня, 24 липня 2014 року, відповідно до яких [PERSON], згідно Наказу МВС України від 11.11.2010 року № 550 «Про службу дільничних інспекторів міліції в системі МВС» та ст. 11 Закону України «Про міліцію» виносилися офіційні застереження про неприпустимість протиправної поведінки в майбутньому та проводилися з цього приводу профілактичні бесіди. Згідно інформації з листа спеціалізованої школи з поглибленим вивченням іноземних мов І-ІІІ ступенів №7 м. Тернополя від 05.07.2017 року за №279, освітній заклад повідомив службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, що стосовно дитини [PERSON], [INFO], її успішністю цікавляться обоє батьків, батьківські збори відвідувала лише мати дитини, протягом 2016-2017 років дитина без поважних причин школу не пропускала. Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня надала, листом від 07.07.2017 року, наступну інформацію - [PERSON], [INFO], котра проживає в [INFO], перебуває на обліку в ІІІ педіатричному відділенні поліклініки ТМДКЛ. Періодично хворіє на ГРВІ, на «Д» обліку не спостерігається. Догляд за дитиною здійснює мати, під час відвідувань поліклініки мама супроводжує доньку, рекомендації дільничного лікаря виконує. Батька помічено не було, станом здоровя дитини не цікавився. Тернопільський районний відділ ДВС листом від 17.08.2017 року надав позивачу довідку, що останній заборгованості із сплати аліментів не має, станом на зазначену дату переплата становить 3669, 35 гривень. Позивач надав підтверджуючі документи, що він є несудимим, не перебуває на обліку нарколога чи психіатра, проте в 2014 та 2016 роках перебував на лікуванні стаціонару в ТОКПНЛ та 2 міській лікарні з скаргами на нервовий синдром та гіпертонічну хворобу, виникнення яких повязував з стресовими ситуаціями з приводу створення перешкод бачитися з дитиною. Рішенням ВК ТМР від 27.09.2017 року за №695 затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення способу участі позивача у вихованні дитини рекомендовано позивачу здійснювати участь у вихованні дитини відповідно графіку: 1-3 субота місяця з 14.00 години до 19.00 години, побачення мають відбуватися в присутності матері в місцях культурно розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей та за місцем проживання дитини. Рекомендовано позивачу не порушувати графіку побачень, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її, матеріально утримувати Рекомендовано відповідачці не чинити позивачу перешкод у спілкуванні позивача з дитиною. Згідно із вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до вимог ст.157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом вважає доведеним належними допустимими та достатніми доказами ( та й нарешті це визнається сторонами спору) ту обставину, що дійсно між сторонами спору періодично виникають конфлікти з приводу участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини, від 20.11.1989 року, передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Європейський суд з прав людини в п. 47 та 50 рішення «Савіни проти України» від 18.12.2008 року, зазначає «Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, № 307-B)…. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги). За нормами ст.159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Враховуючи викладені обставини та інтереси дитини, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Перш за усе суд відзначає про неприйнятність запропонованого відповідачкою та органом опіки та піклування графіку побачень батька з дитиною - в 1 та 3 суботу місяця з 14.00 години до 19.00 години, побачення мають відбуватися в присутності матері в місцях культурно розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей та за місцем проживання дитини, що загалом становить лише 10 (!) годин на місяць, і є недостатнім з огляду на право батьків брати рівну участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Суд також враховує зміст висновку діагностичної бесіди психолога з дитиною від 30.06.2017 року, змістом котрого стверджується, що дитина не заперечує бачитися з власним батьком, страждає, що останній не приділяє їй достатньо уваги, бажає, щоб [PERSON] ходив з донькою на прогулянки, будь якого остраху до батька у дитини немає. Відтак суд приходить до переконання про відсутність будь яких застережень, щоб дитина сторін спору проживала з матірю, однак більше часу проводила особисто з батьком, з метою відновлення достатніх родинних звязків доньки і батька. З цієї ж причини Судом критично оцінюються доводи сторони відповідача про те, що дитина негативно сприймає батька через його ставлення і спілкування дитини з батьком негативно вплине на її психічний стан, З урахуванням наведених сторонами доказів, та встановлених стосунків сторін спору, та віку дитини котра подорослішала, з часу встановлення попереднього рекомендованого графіку побачень батька з дитиною в 2014 році, суд вважає за доцільне зобовязати [PERSON] (м. Тернопіль вул. Карпенка, 12а.кв.16) не чинити перешкод [PERSON] ([ADDRESS]) щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO], і встановити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною першу та третю суботу місяця з 08 год. 00 хв. до 20 год. 30 хв. за місцем проживання, перебування батька з можливістю відвідування протягом цього часу культурно масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів; побачення дитини з батьком за місцем його проживання відбуваються без присутності матері дитини. -спільний відпочинок [PERSON] з донькою [PERSON] під час літніх канікул протягом 15 календарних днів. -один день з числа державних та релігійних свят, котрі є офіційними вихідними днями відповідно до законодавства України. -необмежене спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] засобами телефонного, електронного, поштового та інших засобів звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною. Разом з тим суд не вбачає достатніх підстав до задоволення вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачки моральної шкоди в розмірі 50\~000 гривень, оскільки згадуваний позивачем графік його побачення з дитиною, визначений в позасудовий спосіб органом опіки та піклування в 2014 році носив рекомендаційний характер, тобто не був обовязковий до виконання сторонами спору, й відповідачка, як мати дитини, виходячи з її інтересів цілком підставно на власний розсуд могла визначати чи буде на користь доньки побачення з біологічним батьком певного часу та в певний період. Окрім цього належними, допустимими та достатніми доказами позивачем не доведено за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом», що його розлади здоровя у 2014 та 2016 роках перебували в прямому причино наслідковому звязку з можливими протиправними діями відповідачки стосовно [PERSON]

Outcome: partial