Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в якому вказувала, що з 08 грудня 2012 року по 08 грудня 2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. В той же час [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини, а саме без поважних причин не підтримує жодних зв'язків з малолітнім, в тому числі не спілкується, не займається вихованням, не піклується про стан здоров'я, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не утримує сина матеріально. Проти позбавлення його батьківських прав не заперечує. Враховуючи вказані обставини, [PERSON] просила позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина та стягнути з [PERSON] на свою користь на утримання [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Разом з тим позивачка пояснила, що вона не працює, жодних доходів крім соціальної допомоги на дитину та допомоги малозабезпеченим сім'ям не отримує. В той же час син [PERSON] має задовільний стан здоров'я. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради Нікітченко Н.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вважаючи їх обґрунтованими. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивачка та її представник проти цього не заперечували. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради Нікітченко Н.В., дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] [INFO], який мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що [PERSON] є дієздатною та працездатною особою. Разом з тим, як вбачається з пояснень позивачки [PERSON] та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини, а саме без поважних причин не підтримує жодних зв'язків з малолітнім, в тому числі не спілкується, не займається вихованням, не піклується про стан здоров'я, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не утримує сина матеріально. Вказані обставини також визнавалися відповідачем в його заявах, адресованих компетентним органам держави, згідно яких останній проти позбавлення його батьківських прав не заперечував. В матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують поважність причин невиконання відповідачем батьківських обов'язків в минулому та докази, що свідчать про його бажання виконувати ці обов'язки в майбутньому. Враховуючи вік та рівень розвитку малолітнього [PERSON] суд не вважав за доцільне заслуховувати його думку з приводу позову. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічно статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За встановлених в судовому засіданні обставин, приймаючи до уваги письмовий висновок органу опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради Миколаївської області від 02 липня 2016 року, суд вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини, оскільки це буде відповідати інтересам останньої. Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ст.183 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними в грошовій або натуральній формі, а в разі недосягнення між ними згоди - за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дітей присуджується в частині від доходу їх батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні тощо (ч. 1 ст.182 СК України). Разом з тим положення ч. 2 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Тому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Тому враховуючи стан здоров'я дитини, її матеріальне становище, а також відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів щодо особи відповідача, що могли б вказувати на неможливість виконання [PERSON] свого обов'язку або вплинути на розмір аліментів, суд прийшов до висновку про те, що останній може сплачувати аліменти на утримання сина у звичайному розмірі, а саме 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення починається з моменту подачі позову і припиняється з досягненням дитиною повноліття. При цьому згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З врахуванням положень ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір: -на користь позивачки в розмірі 551,20 грн.; -на користь держави в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved