Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 01.03.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського обслуговування №BL_КГ00097295 відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на поточні потреби в розмірі 5000 грн. з процентною ставкою 0,01% річних, терміном повернення 01.03.2015 року. Вказував на те, що відповідач належним чином своїх зобовязань відповідно до умов зазначеного договору не виконала, внаслідок чого у неї станом на 06.08.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 28802,98 грн., з яких 3864,89 грн. прострочена до повернення сума кредиту, 0,23 грн. прострочені відсотки, 3766,09 грн. комісія за обслуговування кредиту, 21171,77 грн. плата за пропуск платежів. На підставі наведеного, посилаючись на норми матеріального права та умови договору, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором банківського обслуговування №BL_КГ00097295 від 01.03.2012 року в сумі 28802,98 грн. Від представника позивачки до суду надійшли заперечення, в яких просив суд в задоволенні позову відмовити з причин безпідставності та необґрунтованості. В судове засідання представник позивача не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні відповідачка позов визнала частково, а саме на суму тіла кредиту. Суд, заслухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Так, судом встановлено, що 01.02.2012 року між сторонами було укладено договір банківського обслуговування №BL_КГ00097295 , який є комплексний та поєднує у собі умови кредитного договору та договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку (а/с 3-6). Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, позивач надав відповідачу кредит у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії в сумі 5000 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 0,01 % річних, комісії за управління кредитом та страхових платежів, строком повернення кредиту до 01.03.2015 року. Як вбачається зі змісту п. 2.5.1-п. 2.5.3 вказаного договору, погашення кредиту відбувається шляхом сплати щомісячного платежу відповідно до Графіку погашення заборгованості за кредитом. Так, за змістом договору, щомісячний платіж, передбачений графіком, складається із строкової частини кредиту, строкових процентів. Платежі є ануїтентними: регулярні, рівні, щомісячні платежі, що направлення на погашення кредиту, а саме основного боргу і процентів. Позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої у графіку поповнювати рахунок вказаний в п.6 Спеціальної частини Договору (надалі - «Рахунок-кореспондент»), у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління Кредитом. Погашення боргових зобовязань відбувається шляхом списання банком коштів з рахунка-кореспондента щомісяця в дату, передбачену Графіком та відповідно до черговості передбаченої договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Так, сплата пені є правовим наслідком порушення зобовязання, що в розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. У відповідності до п. 4.2., п. 4.3 укладеного між сторонами договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову плату процентів, та за несвоєчасну повну чи часткову плату плати за обслуговування кредиту, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 25 % від суми невиконаних зобовязань, строк яких настав. Крім того,у випадку прострочення позичальником сплати або несплати в повному обсязі чергового платежу за Графіком, банк має право вимагати від позичальника сплати пені, розмір якої визначається в п. 9 Спеціальної частини договору. Згідно п. 9 Спеціальної частини укладеного між сторонами договору, розмір пені за неналежне виконання позичальником своїх зобовязань становить 0,50 %. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що відповідач належним чином своїх зобовязань за договором не виконала, внаслідок чого у неї станом на 06.08.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 28802,98 грн., з яких 3864,89 грн. прострочена до повернення сума кредиту, 0,23 грн. прострочені відсотки, 3766,09 грн. комісія за обслуговування кредиту, 21171,77 грн. плата за пропуск платежів, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а/с 7). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути вище вказану заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за договором. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки за змістом п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції чинній на момент звернення з позовом до суду, позивача було звільнено від сплати судового збору. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved