Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

В серпні 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом про розподіл майна подружжя, в якому 17 жовтня 2013 року збільшила позовні вимоги та просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок № 52 по вул. Садовій в смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області та земельні ділянки кадастровий номер 1221455400-02-009-0172 площею 0,1278 га і кадастровий номер 1221455400-02-009-0171 площею 0,150 га, що розташовані по вул. Садовій, № 52 в смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позову позивачка вказала, що 10 вересня 1988 року між нею, [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого вони мають двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак, сімейне життя в них з відповідачем не склалося і 09 жовтня 2007 року їх шлюб було розірвано на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з нею і зараз перебувають на її утриманні. У період шлюбу у 2006 році за спільні кошти нею, [PERSON] та Відповідачем, [PERSON] було збудовано житловий будинок № 52, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Кіровське, вул. Садова. Свідоцтво на нерухоме майно було видане на імя [PERSON] Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 2778,0 кв.м., яка на праві власності належить також відповідачу. Вказує, що житловий будинок та земельні ділянки, на яких він розташований є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 22 грудня 2006 року відповідач оформив в Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» Договір про надання споживчого кредиту у розмірі 120 000 доларів США. В той же день, 22 грудня 2006 року в якості забезпечення кредитного зобов'язання був укладений договір іпотеки № 11101787000/3, відповідно до умов якого було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 52 по вул. Садова смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Отримані кредитні кошти вони розділили наступним чином: 80000 доларів США були передані відповідачу на придбання квартири [ADDRESS], а 38000 доларів США було витрачено нею на внутрішні ремонтні роботи спірного будинку. За їх усною домовленістю вона взяла на себе обов'язок виплачувати кредит з [PERSON], а відповідач в свою чергу пообіцяв їй, що переоформить весь будинок на неї. Перші роки після отримання кредиту, відповідач надавав кошти на погашення кредитних зобов'язань. На сьогодні вона самостійно сплачує кредит та відсотки за користування кредитними коштами, крім того один раз на рік проводить обов'язкове страхування іпотечного майна. Так, нею за увесь період усього було сплачено грошових коштів на суму 298312,84 доларів США. За датами придбання у власність житлового будинку і земельних ділянок вбачається, що вони набуті під час існування фактичних сімейних відносин між нею, [PERSON] та [PERSON] Просила також взяти до уваги факт перебування на її утриманні похилого віку непрацездатної матері, яка потребує постійного догляду з лікуванням, неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], який навчається у школі, відвідує різноманітні секції, і також потребує систематичного лікарського нагляду та проведення певних лікарських процедур. Просила суд про відступлення при розгляді даної справи від засад рівності часток подружжя при поділі майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і збільшити розмір часток, визнавши за нею, [PERSON] право власності на житловий будинок та земельні ділянки № 52 по вул. Садова в смт. Кіровське. Так як відповідач її право на домоволодіння та земельної ділянки не визнає, то вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка та її представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач та його представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позов визнали частково, просили виділити позивачці по 1/2 частині домоволодіння та земельної ділянки. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та вказав, що залишає на розсуд вирішення питання щодо обґрунтованості позовних вимог. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що з 10 вересня 1988 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8), який 09 жовтня 2007 року на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська було розірвано. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За спільні кошти подружжям було побудоване домоволодіння № 52 по вул. Садовій в сел. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно було видане на імя відповідача [PERSON], в замін договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 23 червня 1999 року (а.с.11). Спірне домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 148,6 кв.м., загальною площею 532,5 кв.м., що складається з: І поверх: 1 коридор площею 34,1 кв.м., 2 кімната площею 28,8 кв.м., 3 кухня-їдальня площею 43,4 кв.м., 4 санвузол площею 4,2 кв.м., 5 коридор площею 8,3 кв.м., 6 кімната площею 25,6 кв.м., 7 гараж площею 39,7 кв.м.; МС: 8 хол площею 39,9 кв.м., 9 коридор площею 5,6 кв.м., 10 кімната 28,6 кв.м., 11 комора площею 4,1 кв.м., 12 санвузол площею 8,5 кв.м., 13 санвузол площею 5,5 кв.м., 14 кімната площею 29,2 кв.м., 15 кімната площею 36,4 кв.м.; пд: 16 сходова клітка площею 16,7 кв.м., 17 коридор 5,9 кв.м., 18 пральня площею 12,2 кв.м., 19 комора площею 11,2 кв.м., 20 комора площею 1,3 кв.м., 21 котельня 12,5 кв.м., 22 підвал площею 41,4 кв.м., 23 підвал площею 50,2 кв.м., 24 коридор площею 5,3 кв.м., 25 вбиральня площею 3,2 кв.м., 26 підвал площею 30,7 кв.м., та господарських будівель та споруд: підвалу літ. «пД», мансарди літ. «мс», ганку, тераси літ. «а», колодязю літ. «К», зливної ями літ. «з.я.», хвіртки № 1, воріт № 2, воріт № 3, огорожі № 4, огорожі № 5, підпірної стіни № 6, підпірної стіни № 7, воріт № 8, замощення І, що підтверджується Технічним паспортом виготовленим КП ДР «БТІ» станом на 10 січня 2006 року (а.с.12-17). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Окрім цього, відповідно до ч. 2-3 ст. 72 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо відступу від принципу рівності часток та збільшення її частки у спільному майні подружжя не обґрунтовані, оскільки сторонами не було надано доказів вкладення особистих коштів у купівлю будинку, посилання позивачки на те, що на її утриманні перебуває непрацездатна мати похилого віку, яка потребує постійного догляду з лікуванням та неповнолітній син [PERSON], 31 січня 1998 року, а також те, що вона справно сплачує кредитні кошти до ПАТ «УкрСиббанк», суд також не враховує при визначенні розміру часток, оскільки воно не підтверджено доказами, доказів ненадання матеріальної допомоги відповідачем на утримання дитини або недостатнього розміру його забезпечення також суду не надано. За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, та вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Кіровське, вул. Садова, буд. 52. На підставі рішення ХІІ сесії XXIV скликання Кіровської селищної ради від 21 листопада 2003 року на імя відповідача [PERSON], 19 грудня 2005 року було видано Державний акт серії ЯА № 838976 на право власності на земельну ділянку площею 0,1278 га, що розташована за адресою: смт. Кіровське, вул. Садова, 52 та була виділена для ведення особистого селянського господарства, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010512003433 (а.с.18). Також, на підставі рішення ХІІ сесії XXIV скликання Кіровської селищної ради від 21 листопада 2003 року на імя відповідача [PERSON], 19 грудня 2005 року було видано Державний акт серії ЯА № 838975 на право власності на земельну ділянку площею 0,150 га, що розташована за адресою: смт. Кіровське, вул. Садова, 52 та була виділена для ведення особистого селянського господарства, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010512003432 (а.с.19) Відповідно до ч. 1, п. 5, ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. На підставі ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень ст.ст. 81, 116 Земельного кодексу України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у своїй постанові від 15.02.2012 року. Згідно із ч. 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року, ст. 61 СК України доповнено частиною пятою, якою передбачено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Отже, як вбачається з правової позиції викладеної Верховним Судом України у своїй постанові № 6-175цс12 від 06 лютого 2013 року, визнаючи спірні земельні ділянки, які одержані сторонами в 1996 та 2009 роках, спільною сумісною власністю подружжя, суди безпідставно керувалися частиною пятою статті 61 СК України, застосувавши цю норму закону до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності. Згідно п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Суд не може визнати земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя, оскільки позивачка не була учасником приватизації земельної ділянки, а тому підстав для визнання за нею права власності на 1/2 частину земельних ділянок не має. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 3441 грн. 00 коп.

Outcome: partial