Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №105588-cred від 12.12.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000 доларів США на термін до 11.06.2009 року, відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно договору. Відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з цим станом на 03.02.2016 року має загальну суму заборгованості у розмірі 21267,62 доларів США, а саме: 4413,76 доларів США - заборгованість за кредитом, 15831,91 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до договору: 9,66 доларів США штраф(фіксована частина) та 1012,28 доларів США штраф (процентна складова. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2016 року Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №105588-cred від 12.12.2007 року у розмірі 8252,9 Доларів США, з яких: заборгованості за кредитом в сумі 4413,76 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 15831,91 доларів США. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 27 грудня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2016 року залишено без змін. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року скасовано рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 27 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за сумою кредиту та нарахованими процентами, справу направлено у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 вересня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20.11.2020 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача адвокат Краснова І.О. надала до суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, в якій зазначила, що відповідно до графіку погашення заборгованості останній платіж повинен був бути сплачений відповідачем 11 червня 2009 року. До червня 2009 року відповідач вже мала заборгованість за кредитним договором, так як порушила графік погашення кредиту. Останній платіж за кредитним договором відповідач особисто здійснила 05 травня 2009 року. Як вбачається з наданої відповідачем виписки про рух грошових коштів, 23.01.2012 року та 07.06.2016 року позивачем було здійснено списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідач стверджує, що після 05.05.2009 року жодних платежів в рахунок погашення заборгованості не здійснювала. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 22.02.2016 року, при цьому трирічний строк позовної давності за кредитним договором сплинув в червні 2012 року, оскільки договірне списання позивачем грошових коштів не може призвести до переривання позовної давності, оскільки відповідач не вчиняла будь-яких активних дій, які б стали підставою для переривання позовної давності. На підставі викладеного, просила застосувати до спірних правових відносин позовну давність, на підставі чого відмовити у задоволенні позовних вимог. Також надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не піддягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що\~12.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №105588-cred, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 доларів США на термін до 11.06.2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у зв`язку із чим на підставі рішення Єдиного акціонера банку від 21.05.2018 року змінено найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до п. 1.4 умов кредитного договору строк повного погашення кредиту встановлений 11.06.2009 року, в порядку та на умовах, встановлених графіком погашення кредиту та відсотків (Додаток № 1 до договору). Як вбачається з Додатку № 1 до кредитного договору №105588-cred від 12.12.2007 року, останній платіж за кредитним договором повинен був бути здійснений відповідачем 11 .06.2009 року. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №105588-cred від 12.12.2007 станом на 03.02.2016 року заборгованість позивача за кредитним договором становить 21267,62 доларів США, а саме: 4413,76 доларів США - заборгованість за кредитом, 15831,91 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до Договору: - 9,66 доларів США штраф фіксована частина, 102,28 доларів США штраф (процентна складова). Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2016 року позовні вимоги було задоволено часткового, стягнуто заборгованість за тілом кредиту та відсотками. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу, відповідно до умов договору, було відмовлено. Таким чином, оскільки рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 27 грудня 2016 року судом касаційної інстанції переглядалась лише в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками, відповідно були скасовані лише в цій частині, суд розглядає позовні вимоги позивача саме в цій частині. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками, суд виходиться з наступного. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов`язання. Банком у позовній заяві порушується питання про стягнення з відповідача процентів за користування кредитним коштами за період з 12.12.2007 року по 03.02.2016 року у сумі 15831,91 доларів США. Як вбачається з умов кредитного договору строк повного погашення кредиту встановлений 11.06.2009 року, що також підтверджується Додатком № 1 до кредитного договору, яким встановлено графік здійснення платежів за кредитним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) викладений правовий висновок, за яким право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України. Таким чином, право у банку нараховувати відсотки за кредитним договором припинилось 11.06.2009 року, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором, за період з 11.06.2009 року по 03.02.2016 року, сума яких, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, складає 14\~083,86 доларів США. Позивач заявлено про застосування до спірних правових відносин позовну давність, на підставі чого відмовити у задоволенні позовних вимог. Так, позовна давність за позовними вимогами в частині стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором, за період з 11.06.2009 року по 03.02.2016 року застосуванню не підлягає, виходячи з наступного. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та відсотками за період з 12.12.2007 року по 11.06.2009 року, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як зазначено у постанові Верховного Суду України № 6/2891цс16 від 08.11.2017 року правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Як вбачається з виписки про рух грошових коштів по картковому рахунку на ім`я [PERSON] , останній платіж за кредитним договором відповідачем здійснено 05 травня 2009 року на суму 25 доларів США, у графі «деталі операції» зазначено «погашення кредиту та/або відсотків по кредитному договору». Крім цього, із зазначеної виписки про рух грошових коштів також вбачається, що 23.01.2012 року відбулось погашення заборгованості за тілом кредиту на суму 123,76 доларів США, та за відсотками за користування кредитом на суму 123,76 доларів США. Разом з цим, у графі «деталі операції» зазначено «Head-Office», що свідчить про те, що таке погашення заборгованості мало місце шляхом договірного списання грошових коштів, що передбачено умовами п. 2.3.2 Кредитного договору. Позивач стверджує, що вона особисто жодних платежів після 05.05.2009 року не здійснювала. Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту волевиявлення відповідача на погашення боргу, яке відбулось 23.01.2012 року, чи знала відповідач про таке погашення та чи схвалила такі дії, сам відповідач заперечує зазначені обставини, суд приходить до висновку, що таке погашення заборгованості не призвело до переривання строку позовної давності. Отже, оскільки останній платіж за кредитним договором відповідачем було здійснено у травні 2009 року, а строк повного виконання зобов`язань за кредитним договором встановлений у червні 2009 року, відповідно трирічний строк позовної давності на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, для позивача сплив в червні 2012 року. Підстав, передбачених ст.ст. 263, 264 ЦК України для зупинення перебігу строку позовної давності або його переривання, судом не встановлено, позивачем, відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, не заявлено та необґрунтовано поважності причин пропуску такого строку, у зв`язку із чим суд вважає необхідним застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та відсотками за період з 12.12.2007 року по 11.06.2009 року, на підставі чого відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. З огляду на висновок про відмову у позові, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 256, 257, 261, 263, 264, 267, 509, 526, 530, 610, 612, 631, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed