Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 07.12.2016р. перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (третя особа - Управління - служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради) про визнання частково недійсним кредитного договору та визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором. 03.02.2017р. по справі надійшов зустрічний позов [PERSON] , а 22.05.2017р. уточнення до нього (а.с. № 98-99, 112-113 т. № 1). Зустрічний позов прийнято до сумісного розгляду 22.05.2017р. (а.с. № 121 т. № 1). Ухвалою суду від 19.07.2017р. провадження по справі зупинено у зв`язку з призначенням судової економічної експертизи (а.с. № 130 т. № 1). 04.04.2018р. до суду надійшов висновок експерта (а.с. № 152-165 т.№ 1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 13.04.2018р. провадження по справі було поновлено (а.с. № 167 т. № 1). Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 14.09.2018р. від представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Олексюк М.М. (діє на підставі довіреності від 27.10.2017р. - а.с. № 194-195 т. № 1) надійшов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] в редакції від 22.05.2017р. (а.с. № 192-193 т. № 3). 24.09.2018р. представником [PERSON] - адвокатом Бардаченко В.В. було заявлено клопотання про призначення по справі додаткової судової економічної експертизи з іншою редакцією питань, в тому числі й іншій експертній установі, а саме судовому експерту Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с. № 207-208 т. № 1) та одночасно клопотання про витребування доказів (а.с. № 204-206 т. № 1). Розгляд клопотання про призначення по справі додаткової судової економічної експертизи не відбувався з огляду на заяву представника [PERSON] (а.с. № 210 т. № 1). 13.11.2018р. до суду надійшло клопотання представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Черненко Ю.О. (діє за довіреністю від 18.06.2018р. - а.с. № 248 т. № 1) про залишення без розгляду основного позову (а.с. № 247 т. № 1). Ухвалою від 14.11.2018р. (ухвала постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на ст. 353 ЦПК України) судом було замінено назву позивача у справі з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на АТ «Райффайзен Банк Аваль», а також відкладено розгляд клопотання представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Черненко Ю.О. про залишення без розгляду основного позову для перевірки повноважень у представника позивача на подачу такого клопотання з урахуванням договорів відступлення права вимоги від 24.09.2018р. (а.с. № 1, 2 т. № 2). Відповідь на запит суду від 14.11.2018р. отримана 14.12.2018р., з якої вбачається, що банку відомо тільки про договір про відступлення права вимоги від 24.09.2018р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ Банк». Про укладання в подальшому договорів про відступлення права вимоги від 24.09.2018р. між ПАТ «ОКСІ Банк та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», а також між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та [PERSON] банку не відомо (а.с. № 24 т. № 2). 21.11.2018р. [PERSON] подано уточнення зустрічного позову про визнання недійсним п. 1.3. кредитного договору та визнання припиненим належним виконанням правовідносин за кредитним договором (а.с № 4-9 т. № 2 ). 28.11.2018р. [PERSON] подано остаточну (після заяви від 11.10.2018р., яка була відкликана 05.11.2018р. - а.с. № 221-222, 239 т. № 1) заяву про заміну сторони в порядку правонаступництва у відповідності до положень ст. 55 ЦПК України (а.с. № 15, 27-28 т. № 2). Ухвалою суду від 04.02.2019р. (ухвала постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на ст. 353 ЦПК України) заяву [PERSON] було задоволено та замінено сторону позивача за основним позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» на [PERSON] (а.с. № 118 т. № 2). Ухвалою суду від 04.02.2019р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою [PERSON] було залишено без розгляду (а.с. № 111, 120 т.№ 2). Цією ж ухвалою зустрічні позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», [PERSON] (треті особи - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», ПАТ «ОКСІ Банк», Управління - служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради) про визнання недійсним п. 1.3. кредитного договору та визнання припиненим належним виконанням правовідносин за кредитним договором визначені як основні (а.с. № 120 т.№ 2). 18.03.2019р. [PERSON] знову було уточнено позовні вимоги про визнання недійсним п. 1.3. кредитного договору та визнання припиненим належним виконанням правовідносин за кредитним та додатково заявлені вимоги про визнання договору іпотеки припиненим (а.с № 128-136 т. № 2 ). 20.06.2019р. від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на уточнену позовну заяву в редакції від 18.03.2019р. (а.с. № 1-5 т. № 3). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 29.03.2019р. заява [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову була задоволена частково та по справі вжито заходи забезпечення позовних вимог у вигляді накладення арешту та заборони на відчуження кв. [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 524631812101), а також у вигляді накладення заборони на виселення [PERSON] та її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з кв. [ADDRESS] (а.с. № 212-213 т. № 2). 02.07.2019р. до суду надійшло клопотання представника позивачки [PERSON] - [PERSON] (діє за ордером та договором про надання правової допомоги від 19.12.2016р. - а.с. № 230, 231 т.№2) в остаточній редакції про призначення додаткової судової економічної експертизи (а.с. № 12 т.№3). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2019р. це клопотання судом було задоволено та призначено по справі додаткову судову економічну експертизу, провадження по справі було зупинено (а.с. № 17-18 т. №3). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.09.2019р. ухвала суду від 02.07.2019р. про призначення по справі додаткової судової економічної експертизи була залишена без змін (а.с. № 54-58 т. № 3). 03.03.2020р. до суду надійшов висновок експерта від 21.02.2020р. (а.с. № 79-110 т.№ 3). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 13.03.2020р. провадження по справі було поновлено (а.с. № 111 т. № 3). Після надходження висновку судової експертизи та поновлення провадження у справі, [PERSON] 06.04.2020р. було подано остаточну редакцію позовних вимог про визнання недійсним Кредитного договору №014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р., укладеного між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», а також про визнання недійсними Договору відступлення права вимоги за «Кредитним договором №014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р.» від 24.09.2018р. та Договору відступлення права вимоги за «Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 09.11.2007р.» від 24.09.2018р., укладених між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ Банк» , правонаступником якого є АТ «ОКСІ Банк», а також про визнання недійсними Договору відступлення права вимоги за «Кредитним договором №014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р.» від 24.09.2018р. та Договору відступлення права вимоги за «Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 09.11.2007р.» від 24.09.2018р., укладених між ПАТ «ОКСІ Банк», правонаступником якого є АТ «ОКСІ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» (а.с. № 128-135 т. № 3). В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] в остаточній їх редакції від 06.04.2020р. зазначала, що 15.08.2006р. нею було укладено Кредитний договір №014/107958/3172/74, відповідно до умов якого вона повинна була отримати 395 000 дол. США, але фактично отримала кредит у розмірі 1 994 750 грн., які відразу після підписання нею вищезазначеного кредитного договору Банк перерахував на рахунок продавця квартири: [ADDRESS] . Зазначені обставини підтверджуються безпосередньо договором купівлі-продажу вищезазначеної квартири від 15.08.2006р., в якому зазначено, що продавець отримав від [PERSON] 1 994 750 грн. до підписання договору (п.3 договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири). Відповідно до офіційного курсу НБУ станом 15.08.2006р. (1дол.США = 5,05 грн.) зазначена сума була еквівалентна 395 000 дол. США. У своєму позові [PERSON] зазначала, що перед укладенням нею вищезазначеного кредитного договору та договору купівлі-продажу (які укладалися одночасно) продавці її квартири запитували у представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», чи можливо кредит надати в доларах США у сумі 395 000 доларів США, на що отримали відповідь, що у касі банку готівкою навіть не назбирається 50 000 доларів США, тому кредит може бути надано виключно у національній валюті. Тому позивачка вважала, що кредитний договір укладається у тому розмірі та у тій валюті, яку вона реально отримала від Банку, тобто у розмірі - 1 994 750грн. Також [PERSON] посилалася на те, що фактично при укладенні нею Кредитного договору №014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. для реструктуризації попереднього кредитного договору [PERSON] жодних коштів від банку не отримувала: банк спочатку у односторонньому порядку незаконно визначив розмір залишку її заборгованості за Кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15.08.2006р. у розмірі 2 924 671грн. 07коп., а потім перевів сам собі зазначені кошти на рефінансування її заборгованості за першим кредитним договором шляхом укладання з нею нового Кредитного договору №014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. Від представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Графченко І.А. (діє на підставі довіреності від 08.11.2019р. - а.с. № 162- т. № 3) 12.05.2020р. надійшли заперечення проти прийняття уточненої редакції позовних вимог від 06.04.2020р. (а.с. № 164-165 т. № 3). Уточнення позовних вимог від 06.04.2020р. було прийнято судом до провадження 18.05.2020р. з огляду на положення ч.2 ст. 49 ЦПК України та п. 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., оскільки уточнення позовних вимог відбулося на стадії підготовчого провадження (ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 13.03.2020р., яку відповідачі у справі отримали разом із судовою повісткою на 18.05.2020р., після поновлення провадження по справі розгляд справи призначено саме в підготовче засідання - а.с. № 111, 112, 123, 125, 126 т. № 3). Про прийняття до провадження уточненої редакції позовних вимог від 06.04.2020р. була постановлена ухвала від 18.05.2020р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на ст. 353 ЦПК України - а.с. № 175 т. № 3). Ухвалою від 18.05.2020р. (ухвала постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на ст. 353 ЦПК України - а.с. № 175 т. № 3) суд також відмовив представнику АТ «Райффайзен Банк Аваль» у задоволенні клопотання про розгляд справи в режимі відеконференції, про що сповістив письмово двічі 18.05.2020р. та 14.07.2010р. (а.с. № 176, 190 т. № 3). Про прийняття до розгляду уточненої редакції позовних вимог ухвалою від 18.05.2020р. (ухвала постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на ст. 353 ЦПК України - а.с. № 175 т. № 3) суд сповістив відповідачів та подовжив строк для подачі відзиву на уточнений позов від 06.04.2020р., про що зазначено в судовій повістці від 18.05.2020р. (а.с. № 176 т. №3). Від усіх відповідачів надійшли поштові повідомлення про отримання судової повстки з зазначеною вище інформацією (а.с. № 182-184 т. № 3). Від представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Графченко І.А. (діє на підставі довіреності від 08.11.2019р. - а.с. № 161 т. № 3) 12.05.2020р. надійшов відзив на уточнену позовну заяву в редакції від 06.04.2020р. (а.с. № 157-160 т. № 3) у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] та вважає. Правом подачі відзиву в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачі - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та ПАТ «ОКСІ Банк» не скористалися. В підготовче засідання 29.09.2020р. представники АТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», ПАТ «ОКСІ Банк» не з`явилися, про дату та час підготовчого засідання були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази, а саме поштові повідомлення (а.с. № 190, 192-194 т. № 3). Про причини неявки суду не сповістили, заяв про відкладення розгляду справи не надіслали. Крім того, про дату підготовчого засідання 29.09.2020р. відповідачі у справі були повідомлені також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. № 224 т. № 3). Від представника позивачки [PERSON] - адвоката Бардаченко В.В. (діяв у справі за ордерами та договорами про надання правової допомоги від 19.12.2016р. та 18.02.2020р. - а.с. № 230, 231 т.№2, а.с. № 200, 201 т. № 3) до суду 29.09.2020р. надійшла заява, в якій він просив провести підготовче засідання без його участі, не заперечував щодо призначення справи до судового розгляду, також окремою заявою долучив до матеріалів справи копію квитанції по оплаті проведення повторної судової економічної експертизи, а також копії договору іпотеки від 15.08.2006р., договорів про відступлення права вимоги від 24.09.2018р. з копіями актів прийому-передачі та договору про розірвання від 15.05.2019р. (а.с.№ 198, 203-219 т. № 3). Від представника третьої особи [PERSON] - адвоката Данильченка М.С. (діяв у справі на підставі довіреності від 05.12.2016р. та на підставі ордеру від 18.05.2020р. - а.с. №237 т. № 2, а.с. № 174 т. № 3 ) до суду 29.09.2020р. також надійшла заява, в якій він просив провести підготовче засідання без його участі, не заперечував щодо призначення справи до судового розгляду (а.с. № 220 т. № 3). Представник третьої особи - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпро в підготовче засідання 29.09.2020р. не з`явився, про дату був повідомлений належним чином (а.с. № 190, 196 т. № 3). Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України проведено 29.09.2020р. (а.с. № 214 т. № 3). З урахуванням неявки представників усіх відповідачів та представника третьої особи - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпро при належному повідомленні про дату підготовчого засідання, а також з урахуванням заяв представників позивачки та третьої особи [PERSON] , підготовче засідання було проведено 29.09.2020р. за відсутності усіх сторін та відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу технічними засобами. Від позивачки [PERSON] на е/пошту суду 26.10.2020р. надійшли письмові пояснення (а.с. № 225-227 т. № 3), в яких позивача звертала увагу суду на те, що наприкінці 2014р. вона захотіла отримати у банку довідку про розмір залишку її заборгованості, щоб повністю сплатити залишок по кредиту. Але, працівники банку їй поставили ультиматум: «Або вона відразу сплачує одним платежем увесь залишок боргу у сумі 2 924 671грн.07коп., який у односторонньому порядку визначив банк, або банк здійснить переуступку боргу колекторам, та її сім`ю виселяють з квартири після реалізації квартири». Тому [PERSON] погодилася на «реструктуризацію» залишку боргу шляхом укладення нового кредитного договору №014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р., в якому банком у односторонньому порядку було визначено розмір її боргу. У п. 1.1 цього кредитного договору зазначено суму та валюту кредиту: 2 924 671грн. 07коп.; у п. 1.2 зазначено цільове призначення кредитного договору: кошти видаються на рефінансування заборгованості позичальника перед кредитором за кредитним договором № 014/107958/3172/74 від 15.08.2006р. В судове засідання 26.10.2020р. представники АТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», ПАТ «ОКСІ Банк» не з`явилися, про дату та час підготовчого засідання були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази, а саме поштові повідомлення (а.с. № 215, 219, 221-223 т. № 3). Про причини неявки суду не сповістили, заяв про відкладення розгляду справи не надіслали. Крім того, про дату судового засідання 26.10.2020р. відповідачі у справі були повідомлені також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. № 224 т. № 3). Представник третьої особи - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпро в судове засідання 26.10.2020р. не з`явився, про дату був повідомлений належним чином (а.с. № 220 т. № 3). Представник позивачки [PERSON] - адвокат Бардаченко В.В. 26.10.2020р. до канцелярії суду подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності. Зазначив, що усі необхідні докази у справі сторонами надані, витребувані та забезпечені судом. Просив задовольнити позовні вимоги (а.с. № 233). Також до іншої заяви від 26.10.2020р. долучив оригінал квитанції по оплаті повторної судової економічної експертизи за ухвалою суду від 02.07.2019р. у розмірі 8 438грн.40коп. (а.с. № 231-232 т. № 3). За вищезазначеного, суд ухвалою від 26.10.2020р. прийняв рішення про розгляд справи за відсутності представників позивачки та відповідачів та представника третьої особи - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпро (ухвала постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на ст. 353 ЦПК України) (а.с. № 234 т. № 3). Підстав для ухвалення по справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, а саме з відзиву від 12.05.2020р. на уточнену позовну заяву в редакції від 06.04.2020р. (а.с. № 157-160 т. № 3) вбачається, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» позовні вимоги не визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами письмових доказів, оцінивши докази у їх сукупності за приписами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги [PERSON] в редакції від 06.04.2020р. підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15.08.2006р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/107958/3172/74 від 15.08.2006р. (а.с. № 10-13 т. № 2), відповідно до умов якого: п. 1.1 Кредитор, на положеннях та умовах цього Договору, надає Позичальнику споживчий кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії (надалі кредит) з лімітом 395 000 доларів США; п. 1.2 Кредит надається на 216 місяців з 15.08.2006р. по 15.08.2024р.; п. 1.4 Процентна ставка за користування кредитом складає 11,5 % (одинадцять цілих і п`ять десятих) відсотки річних. З тексту положення п. 1.1. зазначеного договору вбачається, що він є реальним правочином (кредит надається одночасно з укладенням кредитного договору). 15.08.2006р. [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Ковальовою Є.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 2790 (а.с. № 100-102 т. № 1). У п.3 зазначеного договору вказано, що продаж цієї квартири вчинено за 1 994 750 грн., які продавець одержав повністю при підписанні цього договору. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом 15.08.2006р. 1 дол.США = 5,05 грн. зазначена сума була еквівалентна 395 000 дол. США. 15.08.2006р. між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено іпотечний договір № 014/107958/3172/74/329, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Ковальовою Є.Є та зареєстрований в реєстрі за № 2201. Відповідно до положень п.1.1 зазначеного договору: «Цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що виникають з кредитного договору №014/107958/3172/74 від 15.08.2006р.» (а.с. № 205-208 т. № 3). 10.12.2014р. між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/81-1-0-00/10386 (а.с. № 10-17 т. № 1), у п. 1.1 якого зазначено суму та валюту Кредиту: 2 924 671 грн. 07коп.; у п. 1.2 якого зазначено цільове призначення: кошти видаються на рефінансування заборгованості Позичальника перед Кредитором за кредитним договором № 014/107958/3172/74 від 15.08.2006р.; у п. 1.3 зазначено дату надання кредиту: одноразово 11.12.2014р.; у п.1.4 зазначено дату повного погашення: 11.10.2027р.; у п. 1.5 зазначено процентну ставку, тип процентної ставки: процентна ставка становить 17,00% річних. 10.12.2014р. між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено іпотечний договір № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. (а.с. № 10-17 т. № 1), посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Шауловою М.О. за реєстровим номером №1907. Відповідно до положень п.1.1 зазначеного договору: «Відповідно до умов цього Договору Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку наступне нерухоме майно: назва об`єкту нерухомості - квартира, містобудівного ансамблю « Крутогорний » - комплекс «Східна башта»; реквізити правовстановлюючого документу та документів, що підтверджують реєстрацію права власності - предмет Іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15.08.2006р. приватним нотаріусом ДМНО Ковальовою Є.Є., за реєстровим номером 2790, зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.09.2006р. за реєстраційним № 15597758. Державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав проведено 10.12.2014р. приватним нотаріусом ДМНО Шауловою М.О. (а.с. № 26-33 т. № 1 - 10.12.2014р.), згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний № 30776722 від 10.12.2014р., номер запису про право власності: 8020431, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 524631812101. Опис об`єкту нерухомості: загальна площа 236,6 кв.м., житлова площа 202,0 кв.м., квартира № 192 , яка розташована у житловому будинку літ. А-28 та складається з: 1 - коридор, 2 - хол, 3 - туалет, 4 - підсобна, 5 - житлова кімната, І - тераси. План та характеристика об`єкту нерухомості наведені у технічному паспорті, виготовленому за станом на 02.08.2006р., Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради. Адреса об`єкту нерухомості - [ADDRESS]». 11.12.2014р. [PERSON] отримала від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредит у сумі 2 924 671 грн. 07коп., який як вбачається з положень п.1.2 зазначеного договору, було відразу перераховано назад на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у рахунок погашення її заборгованості за Кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15.08.2006р. (а.с.№10-17 т.№1). Суд враховує пояснення [PERSON] (а.с.№216-218 т. № 3), адже вони не протирічать матеріалам справи та висновкам повторної судової економічної експертизи, а саме: що у день укладення [PERSON] кредитного договору № 014/107958/3172/74 від 15.08.2006р. грошових коштів у сумі 395 000 доларів США від Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» вона не отримувала, адже наявність у касі банку станом 15.08.2006р. валюти (доларів США) у зазначеному розмірі за судової експертизи не було підтверджено. АТ «Райффайзен Банк Аваль» не була спростована зазначена обставина та не було виконано клопотання судового експерта про надання експерту документів, які б підтверджували, що у касі чи у сховищі відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (м. Дніпро, пр. Д. Яворницького (раніше - пр. К. Маркса) у наявності була валюта у сумі 395 000 доларів США. [PERSON] у своїх письмових поясненнях від 26.10.2020р. (а.с.№225-227 т. № 3) зазначала, що наприкінці 2014р. вона захотіла отримати у банку довідку про залишок її заборгованості, щоб повністю сплатити залишок по кредиту. Але, у банку їй поставили ультиматум: «Або вона відразу сплачує одним платежем увесь залишок боргу у сумі 2 924 671грн. 07коп., яку у односторонньому порядку визначив банк, або банк здійснить переуступку боргу колекторам, та її сім`ю виселять з квартири після реалізації квартири». Тому [PERSON] погодилася на реструктуризацію залишку боргу шляхом укладення нового Кредитного договору №014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. [PERSON] у своїх письмових поясненнях, просила суд врахувати, що вона є споживачем банківських послуг (ця сторона є зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з кредитною установою), тому [PERSON] під час укладення нового кредитного договору не могла перевірити залишок розміру її заборгованості, адже навіть судовий експерт не змогла з наданих банком документів встановити розмір заборгованості станом на 10.12.2014р. Також у своїх поясненнях [PERSON] , звертала увагу суду, що 15.12.2014р. вона сплатила 1 035 838грн.72коп. у рахунок погашення боргу вже за кредитним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р., хоча й вважала, що сума боргу банком визначена невірно. Зазначену обставину визнав банк у своєму «Розрахунку суми заборгованості за кредитним договором станом на 02.11.2016р.», який він надав суду разом зі своїм первісним позовом (а.с.№ 8-9 т.№ 1). Суд враховує, що виходячи з умов кредитних договорів: Кредитний договір №014/107958/3172/74 від 15.08.2006р. був реальним (1 994 750грн. було зараховано на рахунок [PERSON] у день укладення 15.08.2006р. кредитного договору), а Кредитний договір №014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. був консесуальним (сума на погашення боргу за Кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15.08.2006р. 2 924 671грн.07коп. була зарахована на рахунок [PERSON] на наступний день (11.12.2014р.) після укладення Кредитного договору №014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. та відразу списана банком на його користь у рахунок повного погашення боргу [PERSON] за її попереднім Кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15.08.2006р). 07.02.2016р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. [PERSON] не погодилася з зазначеним позовом та звернулася із зустрічним позовом про визнання частково недійсним кредитного договору та визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, який двічі уточнювала в ході розгляду справи. Під час розгляду цієї справи судом АТ «Райффайзен Банк Аваль», не дивлячись на наявність у суді спору з приводу дійсності кредитного договору, звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Немм О.В. з заявою про вчинення виконавчого напису, на підставі якого приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев І.В. відкрив виконавче провадження з приводу примусової реалізації належної [PERSON] квартири, стягнення на яку було предметом цієї справи. Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16.09.2019р. по справі № 201/5269/19 було задоволено позовні вимоги [PERSON] до державного реєстратора Комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Профатілової Марини Сергіївни, [PERSON] , Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінас Груп», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Оксі Банк» про визнання незаконним договору відступлення права вимоги за кредитним договором, визнання недійсним договору відступлення права вимоги за кредитним договором, визнання недійсним договору відступлення прав за іпотечним договором, визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора. Суд визнав недійсним договір відступлення права вимоги № 24-09/18 від 24.09.2018р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та [PERSON] , предметом якого є відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р., укладеним між [PERSON] і Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відступлення прав за іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 09.11.2007р., укладеним між [PERSON] і АТ «Райффайзен Банк Аваль» та визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Профатілової Марини Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 45924540 від 13.03.2019р.) про реєстрацію за [PERSON] права власності на належну [PERSON] квартиру. 24.09.2018р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ Банк» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» за 1 400 000 грн. відступило ПАТ «ОКСІ Банк» свої права за Кредитним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. та іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. (а.с. № 223-227 т. № 1). 24.09.2018р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ Банк» було укладено договір Договір відступлення права вимоги за «Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 09.11.2007р.» від 24.09.2018р., який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований у реєстрі за №2486 (а.с. № 209-212 т. № 3 ). У тексті цього договору зазначено, що «у зв`язку із укладенням Сторонами Договору про відступлення права вимоги від «24» вересня 2018р., за яким Первісний кредитор відступив (передав) право вимоги Новому кредитору за Кредитним договором, з врахуванням усіх додаткових угод, які є їх невід`ємними частинами, уклали цей договір про відступлення прав за Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386, посвідченим «10» грудня 2014р. приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Шауловою М.О., реєстровий номер 1907». Суд звертає увагу на описку у назві зазначеного Договору, у якому помилково зазначено відступлення права вимоги за «Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 09.11.2007р.» замість відступлення права вимоги за «Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р.» 24.09.2018р. між ПАТ «ОКСІ Банк» та ТОВ Фінансова компанія «Укрфінанс груп» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «ОКСІ Банк» у свою чергу відступило за 1 407 000 грн. ТОВ Фінансова компанія «Укрфінанс груп» права за Кредитним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. та іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. (а.с. № 228-232 т. № 1). 24.09.2018р. між ПАТ «ОКСІ Банк» та ТОВ Фінансова компанія «Укрфінанс груп» було укладено Договір відступлення права вимоги за «Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 09.11.2007р.» від 24.09.2018р., який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований у реєстрі за №2487 (а.с. № 213-215 т. №3). З тексту зазначеного договору вбачається, що його предметом є відступлення права вимоги саме за «Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р.», посвідченим приватним нотаріусом ДМНО Шауловою М.О. за реєстровим номером №1907, а не за «Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 09.11.2007р.». Отже суд звертає увагу на описку у назві зазначеного Договору, у якому помилково зазначено відступлення права вимоги за «Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 09.11.2007р.» замість відступлення права вимоги за «Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р.» Суд звертає увагу, що «Попередній договір про відступлення права вимоги» №21-09/18 було укладено 21.09.2018р., отже ще до того, як у ТОВ Фінансова компанія «Укрфінанс груп» таке право виникло. Адже, тільки 24.09.2018р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ Банк» було укладено договір відступлення права вимоги за Кредитним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. та іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р., що свідчить про недобросовісність дій сторін вищезазначеного договору: ТОВ Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та фізичної особи [PERSON] 24.09.2018р. між ТОВ Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та фізичною особою [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ Фінансова компанія «Укрфінанс груп» у свою чергу відступило за 1 408 000 грн. [PERSON] право вимоги за кредитними договором, який є предметом зустрічного позову [PERSON] . З положень п. 3.2 цього Договору про відступлення права вимоги від 24.09.2018р. вбачається, що грошові кошти у сумі 1 408 000 грн. [PERSON] сплачує до підписання зазначеного договору на підставі «Попереднього договору про відступлення права вимоги» в майбутньому №21-09/18 від 21.09.2018р. (а.с. № 233-237 т. № 1). 24.09.2018р. між ТОВ Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та фізичною особою [PERSON] було укладено Договір відступлення права вимоги за «Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 09.11.2007р.» від 24.09.2018р., який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований у реєстрі за №248 (а.с. № 216-218 т. № 3). З тексту зазначеного договору вбачається, що його предметом є відступлення права вимоги саме за «Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р.», посвідченим приватним нотаріусом ДМНО Шауловою М.О. за реєстровим номером №1907, а не за «Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 09.11.2007р.». Отже суд звертає увагу на описку у назві зазначеного Договору, у якому помилково зазначено відступлення права вимоги за «Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 09.11.2007р.» замість відступлення права вимоги за «Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р.». 11.10.2018р. [PERSON] подала до суду заяву про заміну позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - [PERSON] (а.с. № 221 т. № 1). 05.11.2018р. [PERSON] подала до суду клопотання про залишення без розгляду заяви поданої нею 11.10.2018р., у якій вона просила суд залучити її у якості позивача замість АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - [PERSON] (а.с.№ 221, 239 № т. № 1). Втім, 28.11.2018р. [PERSON] подано остаточну (після заяви від 11.10.2018р., яка була відкликана 05.11.2018р. - а.с. № 221-222, 239 т. № 1) заяву про заміну сторони в порядку правонаступництва у відповідності до положень ст. 55 ЦПК України (а.с. № 15, 27-28 т. № 2). 04.02.2019р. [PERSON] подала до суду заяву про залишення без розгляду позовної заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є [PERSON] (а.с. № 111 т. № 2). Судом було задоволено заяву [PERSON] та 04.02.2019р. було залишено без розгляду позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , при цьому зустрічний позов [PERSON] до АТ «Райффайзен Банк Аваль» набув статусу основного (а.с. № 111, 120 т. № 2). 15.05.2019р. між ТОВ Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та фізичною особою [PERSON] було укладено «Договір про розірвання договору відступлення права вимоги №24-09/18 від 24.09.2018р.», відповідно до умов якого його сторони вирішили за взаємною згодою розірвати договір відступлення права вимоги №24-09/18 від 24.09.2018р. та домовилися, що права та обов`язки, передбачені договором відступлення права вимоги №24-09/18 від 24.09.2018р., припиняються у день його підписання. 15.05.2019р. між ТОВ Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та фізичною особою [PERSON] було укладено «Договір про розірвання», який 15.05.2019р. був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований у реєстрі за №1351 (а.с. № 219 т. № 3). За цим договором вони добровільно вирішили розірвати «Договір про відступлення прав за іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 09.11.2007р., що був укладений ними та посвідчений від 24.09.2018р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований у реєстрі за №2488. У цьому договорі про розірвання зазначено, що він набуває чинності після його нотаріального посвідчення. Тому враховуючи вищезазначене усі права за Кредитним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. та іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. знову повернулися до ТОВ Фінансова компанія «Укрфінанс груп» . Як зазначалось вище в описовій частині рішення ухвалою від 14.11.2018р. (ухвала постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на ст. 353 ЦПК України) судом було відкладено розгляд клопотання представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Черненко Ю.О. про залишення без розгляду основного позову (а.с. № 247, 248 т. № 1) для перевірки повноважень у представника позивача на подачу такого клопотання з урахуванням договорів відступлення права вимоги від 24.09.2018р. (а.с. № 1, 2 т. № 2). Відповідь на запит суду від 14.11.2018р. отримана 14.12.2018р., з якої вбачається, що банку відомо тільки про договір про відступлення права вимоги від 24.09.2018р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ Банк». Про укладання в подальшому договорів про відступлення права вимоги від 24.09.2018р. між ПАТ «ОКСІ Банк та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», а також між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та [PERSON] банку не відомо (а.с. № 24 т. № 2). Розглядаючи по суті позовні вимоги [PERSON] в редакції від 06.04.2020р. суд зазначає, що з наданого суду ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» разом з його позовною заявою від 25.11.2016р. додатку 2 «Розрахунок суми заборгованості за кредитним договором станом на 02.11.2016р.» (а.с. № 8-9 т. № 1) вбачається, що 15.12.2014р. [PERSON] сплатила 1 035 838 грн. 72коп. в рахунок погашення боргу за № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. Також з нього вбачається, що 14.04.2015р. відбулося перше порушення [PERSON] умов кредитного договору №014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р., а саме: станом на 14.04.2015р. вперше виникла прострочена заборгованість [PERSON] за вищезазначеним кредитним договором й вона складала 3 117грн.68коп. заборгованості по кредиту та 27 104 грн. 01 коп. - по процентам. Відповідно до положень ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Тому [PERSON] має право усі її заперечення щодо визначення АТ «Райффайзен Банк Аваль» у односторонньому порядку розміру заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. під час укладення зазначеного договору - висунути проти свого нового кредитора - ТОВ Фінансова компанія «Укрфінанс груп», зокрема і вимогу щодо застосування позовної давності до вимог про сплату боргу. Відповідно до положень ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Суд звертає увагу, що залишення позовних вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» без розгляду фактично унеможливило переривання строку позовної давності, що з врахуванням ч.4 ст. 267 ЦК України фактично означає неможливість внаслідок спливу строку давності примусового стягнення з [PERSON] на користь ТОВ Фінансова компанія «Укрфінанс груп» заборгованості за оскаржуваним кредитним договором. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, а й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (стаття 215 ЦК України). З огляду на зазначене та відповідно до статей 15,16 ЦК України, а також статей 1, 3-5 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Як розтлумачив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 01.12.2004р. за № 18-рп/2004, поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституціїі законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага. Водночас за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Тому оскільки вимоги [PERSON] направлені на захист її права власності шляхом визнання правочинів недійсними - сам по собі факт розірвання чи припинення дії незаконних правочинів не позбавляє її права на звернення до суду з позовом про визнання таких «правочинів недійсними». Адже, спір про недійсність правочину (невідповідність законам України під час його укладення) нікуди не зникає, а тому до даних правовідносин не може бути застосовано положення п.2 ч.1 ст. ст. 255 ЦПК України. Велика Палата Верховного Суду 27.11.2018р. у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18) зазначила наступну правову позицію: «48. Згідно зі статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 49. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 50. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 51. Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 52. Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. 53. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. 54. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. 55. За таких обставин, оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення). Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову. 56. Звідси апеляційний суд обґрунтовано розглянув позов прокурора про недійсність договору оренди спірних приміщень, незважаючи на те, що ця угода припинена за домовленістю сторін. 57. За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові Верховного Суду України від 23.12.2015р. у справі № 918/144/15 (провадження № 3-1143гс15), оскільки розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним.» Відповідно до положень ч.2 ст.5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до положень ч.1,2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до положень 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Відповідно до положень ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами». Відповідно до положень статті 109 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Ухвалою 19.07.2017р. було призначено проведення судової економічної експертизи. З п`яти питань експерт надав відповідь тільки на два питання. Судовий експерт, дослідивши виключно тільки текст ксерокопії заяви [PERSON] на видачу готівки (яку [PERSON] заявляє, що ніколи не отримувала від банку, адже банком у безготівковій формі було перераховано 1 994 750грн. кредитних кошів на рахунок продавця її квартири), зазначає: «На дослідження надана копія заяви на видачу готівки №172/399-92 від 15.08.2006р. Заява містить підписи у графі «Підпис отримувача» та графі «Підпис банку». У заяві зазначено (мовою оригіналу): «Банк отримувача: Днепропетровская ОД АППБ «Аваль» Отримувач: [PERSON] . Загальна сума: Триста дев`яносто п`ять доларів США 00 центів» та робить наступний висновок по першому питанню: «Згідно з заявою на видачу готівки №172/399-92 від 15.08.2006, зазначено отримання 15.08.2006 від ВАТ «Дніпропетровська ОД АППБ «Аваль» грошових коштів у сумі 395,00 дол. США». На третє питання експерт надав відповідь, що метод нарахування процентів відповідає умовам кредитних договорів. При цьому експерт не зміг встановити дійсний розмір заборгованості [PERSON] у зв`язку з тим, що на дослідження не надано виписки банку по оплаті кредиту та відсотків за користування кредитом. Вищезазначений висновок судової експертизи не давав можливості суду перевірити доводи [PERSON] та заперечення відповідачів, а також ухвалити обґрунтоване рішення по даній справі (а.с. № 153-161 т. № 1). Тому за клопотанням [PERSON] ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2019р. по справі було призначено додаткову судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено ряд запитань для з`ясування усіх обставин справи, які входять до предмету доказування за уточненою позовної заявою [PERSON] . Під час проведення повторної судової економічної експертизи АТ «Райффайзен Банк Аваль» знову не виконав у повному обсязі клопотання судового експерта та не надав у повному обсязі усі документи, необхідні для надання експертом відповіді на усі поставлені судом питання. Про що безпосередньо зазначено у висновку повторної судової економічної експертизи (а.с.№ 79-110 т. №3 ): «Клопотання судового експерта задоволено не в повному обсязі, а саме: для проведення експертизи не надані документи з боку АТ «Райффайзен Банк Аваль», які були зазначені в клопотанні експерта: 1. Заява про видачу готівки № 172/399-92 від 15.08.2006р. в копії належної якості (в томі 1 міститься висновок експерта із посиланням на таку заяву, заява про видачу готівки міститься в томі 2 арк. 97 на копії не чітко видно номери рахунків); 2. Банківські виписки по рахунках № [NUMBER] , [NUMBER] (передбачені умовами кредитного договору № 014/107958/3172/74 від 15.08.2006р.) за період з моменту видачі кредиту по теперішній час; 3. Банківські виписки по інших рахунках, на які переносились та утримувались зобов`язання позичальника за кредитним договором № 014/107958/3172/74 від 15.08.2006р. за період з моменту перенесення заборгованості по кредиту по теперішній час (№ [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] ) (в матеріалах справи частково наявна виписка по нарахуванню відсотків по рахунку № [NUMBER] , починаючи лише з 13.11.2008р.); 4. Договори про відкриття поточних рахунків № [NUMBER] , [NUMBER] , № [NUMBER] на ім`я [PERSON] ; 5. Банківські виписки про рух грошових коштів на поточних рахунках № [NUMBER] , [NUMBER] , № [NUMBER] на ім`я [PERSON] за період з моменту відкриття по теперішній час; 6. Меморіальний ордер про зарахування кредитних коштів на поточний рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] за кредитним договором № 014/107958/3172/74 від 15.08.2006р.; 7. Банківську виписку по рахунку № [NUMBER] за 15.08.2006р. за всіма видами валют та банківську виписку по рахунку 1001 за 15.08.2006р. за національною валютою; 8. Валютно-обмінна квитанція щодо продажу валюти у сумі 395 000 дол. США за 15.08.2006р.; 9. Документи щодо перерахування грошових коштів [PERSON] в адресу продавця квартири за договором купівлі-продажу з [PERSON] за 15.08.2006р.». Внаслідок чого судовий експерт у своєму висновку (а.с. № 79-110 т. № 3) зазначила, що їй не надається за можливе визначити суму заборгованості за кредитним договором № 014/107958/3172/74 від 15.08.2006р. станом на 10.12.2014р. - на дату укладання кредитного договору № 014/81-1-0-00/10386, укладеного для рефінансування заборгованості за попереднім кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15.08.2006р. та документально підтвердити розрахунок заборгованості [PERSON] , який був здійснений ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15.08.2006р. Натомість за наявними документами судовий експерт зробила наступні висновки під час проведення експертизи: «У додатку 2 наведена інформація із виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 13.11.2008р. по 16.12.2014р. з урахуванням зазначеного призначення платежу. При цьому, у виписці по рахунку № [NUMBER] існують операції щодо систематичного перенесення заборгованості на інші рахунки, а потім повторного зарахування цієї заборгованості на рахунок. Для проведення експертизи не надані первинні документи, на підставі яких здійснювались такі операції…. При цьому заява на видачу готівки № 172/399-92 від 15.08.2006р. не містить інформацію щодо видачі коштів відповідно до умов кредитного договору № 014/107958/3172/74 від 15.08.2006р. або посилання на зазначений кредитний договір…. По рахунку № [NUMBER] за 11.12.2014р. значиться видача кредиту на суму 2 924 671грн.07коп., що не відповідало сумі коштів, що була необхідна для погашення заборгованості по кредитному договору № 014/107958/3172/74 від 15.06.2006р. у розмірі 1 880 327грн.92коп. Різниця становить 1 044 343грн.15коп. (2 924 671,07 грн. - 1 880 327,92 грн .= 1 044 343грн.15коп.». За результатами повторної судової економічної експертизи, судовий експерт зробила наступні висновки: «За результатами додаткової судової економічної експертизи, в межах наданих документів, документально не підтверджується видача [PERSON] кредитних коштів згідно кредитного договору № 014/107958/3172/74 від 15.08.2006р. у сумі 395 000 дол. США.», «За результатами додаткової судової економічної експертизи, в межах наданих документів, не надається за можливе документально підтвердити наявність грошових коштів у сумі 395 000 дол. США у касі Дніпропетровської ОД АППБ «Аваль», сумі яка відповідала розміру коштів, передбаченого кредитним договором № 014/107958/3172/74 від 15.08.2006р.» Відповідно до положень ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а сааме зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь-якому елементі правочину. Позивач, звертаючись з вимогою про визнання недійсним договору, посилається на положення ст.ст. 203, 229, 230 ЦК України та ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», мотивуючи тим, що при укладенні договору працівники відповідача ввели її в оману щодо природи укладеного договору, оскільки укладений нею договір по своїй правовій природі є поставки, а не договором купівлі лічильника та виконання послуг по його встановленню. Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка, щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як роз`яснено у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно п. 2 ч.1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вважається нечесною підприємницькою практикою і забороняється будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно ч.2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору За змістом ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Велика Палата Верховного Суду у справі №607/4316/17-ц (постанова від 25.03.2019р.) зазначила, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Отже, у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх у своїх правах та перед законом, а справедливе застосування норм права повинно мати передусім недискримінаційний підхід, неупередженість». 27.02.2019р. Верховний Суд (справа № 201/7316/16-ц (провадження № 61-10611св18)) за позовом фізичної особи до АТ КБ «ПриватБанк» зазначив наступне: «Верховним Судом в оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах». Верховний Суд у постанові від 09.09.2020р. по цивільній справі № 185/8043/15-ц (касаційне провадження № 61-8533св19) відносно ситуації, у якій неможливо точно з`ясувати одну з істотних умов договору зазначив наступне: «Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018р. у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновок, що «у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови». Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019р. у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).». Суд погоджується з доводами [PERSON] , що якщо навіть судовий експерт не змогла з`ясувати суму заборгованості за кредитним договором № 014/107958/3172/74 від 15.08.2006р. станом на 10.12.2014р. - на дату підписання [PERSON] нового кредитного договору № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р., укладеного для рефінансування нею заборгованості за попереднім кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15.08.2006р. (п. 1.2 кредитного договору № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р.) - то й [PERSON] могла помилятися у дійсному розмірі залишку її заборгованості за кредитним договором № 014/107958/3172/74 від 15.08.2006р. станом на 10.12.2014р. Адже, фізична особа зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою як АТ «Райффайзен Банк Аваль» (позиція Верховного Суду від 27.02.2019р., справа № 201/7316/16-ц). Враховуючи, що саме ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було виготовлено текст кредитного договору № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р., у якому було зазначено розмір заборгованості [PERSON] за її попереднім кредитним договором, а також враховуючи, що саме АТ «Райффайзен Банк Аваль» не надав судовому експерту необхідні документи для визначення наявності та розміру заборгованості [PERSON] за кредитним договором, - суд приходить до висновку, що у даній справі для з`ясування наявності чи відсутності заборгованості [PERSON] слід застосувати тлумачення Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Тому саме АТ «Райффайзен Банк Аваль», який сам визначив та включив у вищезазначений кредитний договір розмір заборгованості [PERSON] за її попереднім кредитним договором, повинен нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Отже з врахуванням вищезазначеного та висновків додаткової судової економічної експертизи суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним кредитного договору № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. як такого, що був укладений [PERSON] під впливом помилки відносно його істотної умови - визначення розміру заборгованості [PERSON] за її попереднім кредитним договором. Також суд приходить до висновку про наявність підстав (ст.ст.203, 215 ЦК України) для визнання недійсними правочинів відступлення права вимоги, які було укладено між відповідачами та які є похідними від кредитного договору. Також суд враховує недобросовісну поведінку АТ «Райффайзен Банк Аваль», який не надав усі необхідні документи для проведення експертизи, та недобросовісну поведінку ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», яке 24.09.2018р. уклало з фізичною особою [PERSON] договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. на підставі «Попереднього договору про відступлення права вимоги» у майбутньому №21-09/18 від 21.09.2018р., хоча у ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» таке право 21.09.2018р. ще не могло виникнути, адже тільки 24.09.2018р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ Банк» було укладено договір відступлення права вимоги за Кредитним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р. та іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р., після чого відповідні права 24.09.2018р. були передані ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп». Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Підводячи підсумок вищевикладеному суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в уточненій редакції від 06.04.2020р. підлягають задоволенню в повному обсязі з врахуванням описок у назвах 3-х договорів про відступлення прав вимоги стосовно дати укладення іпотечного договору . Як зазначалось вище, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. були допущені однотипні описки у назвах 3-х договорів про відступлення прав вимоги, а саме помилково зазначена дата «09.11.2007р» замість вірної дати «10.12.2014р») у назві договорів про відступлення прав вимоги за «Іпотечним договором № 014/81-1-0-00/10386 від 10.12.2014р.». Обговорюючи питання розподілу судових витрат у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд зазначає, що позивачкою в ходу розгляду цивільної справи були понесені наступні судові витрати: подача 03.07.2017р. зустрічного позову - судовий збір - 551грн.20коп. та 88 грн. 80коп. (квитанції - а.с. № 97 т. № 1), доплата судового збору за уточнення 22.05.2017р. вимог зустрічного позову - судовий збір 640грн. (квитанція - а.с. № 111 т. № 1), оплата проведення судової економічної експертизи за ухвалою суду від 19.07.2017р. - 17 856грн. (квитанція - а.с. № 142 т. № 1), доплата судового збору за уточнення 18.03.2019р. позовних вимог (після ухвали суду від 04.02.2019р. зустрічні позовні вимоги [PERSON] були визнані основними) - 768грн. 40коп. (квитанція - а.с. № 137 т. № 2), судовий збір за подачу заяви про забезпечення позовних вимог ухвалою суду від 29.03.2019р. - 384грн. 20коп. (квитанція - а.с. № 167 т. № 2), оплата проведення повторної судової економічної експертизи за ухвалою суду від 02.07.2019р. - 8 438грн.40коп. (квитанція - а.с. № 232 т. № 3). Отже, [PERSON] були понесені по справі судові витрати на загальну суму - 28 727грн. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] було задоволено в повному обсязі, суд вважає, що на користь позивачки з АТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», ПАТ «ОКСІ Банк» слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі - 28 727грн., тобто по 9 575грн.67коп. з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved