Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

В позовній заяві позивач зазначає, що 17 серпня 2010 року він та відповідачка [PERSON] придбали за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартиру розташовану за адресою [ADDRESS]. Дана квартира була придбана ними в період їхнього шлюбу, зареєстрованому 01.11.1997 року, який було розірвано рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 13.10.2014 р. В період перебування у шлюбі у них народилось дві доньки: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] 12.03.2015 р. він, діючи в інтересах дітей, оформив договір дарування, відповідно до якого він, діючи за взаємною згодою з відповідачкою, виділив та подарував 1/2 частину квартири [ADDRESS] своїм дочкам [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 1/4 частці кожній. Отже, враховуючи приписи ст.63-68 СК України, позивач, діючи за згодою відповідачки, розпорядився 1/2 частини квартири яка була їх спільною власністю шляхом укладення договору дарування на користь своїх дочок, тим самим частка у майні, що є у спільній сумісний власності позивача та відповідачки зменшилась на 1/2 частки у їх спільному майні. Таким чином оскільки вищезазначену квартиру було придбано позивачем та відповідачкою під час перебування у шлюбі (тобто дана квартира є спільним майном подружжя), а також враховуючи, те що частка квартири яка перебувала у спільній сумісній власності зменшилась на 1/2 частки внаслідок її дарування на користь дітей, то позивач вважає правомірним виділення на його користь (у приватну власність) 1/4 частки квартири [ADDRESS]. У зв'язку із вище наведеним позивач просить поділити спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності та визнати за ним та відповідачкою по 1/4 частки права особистої приватної власності квартири [ADDRESS] за кожним та вирішити питання щодо судових витрат. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] свій позов підтримали, пославшись на доводи та факти, викладені в позові. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в останнє судове засідання не з'явились, при цьому від них надійшла заява, відповідно до якої судове засідання вони просять проводити без їх участі з урахування поданого відзиву та в задоволенні позову - відмовити. Треті особи Служба у справах дітей Красноградської районної державної адміністрації Харківської області та приватний нотаріус Мошкова Н.О. в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При обговоренні питання про можливість завершити розгляд справи без участі сторін, які не з'явились, позивач та його представник не заперечували проти цього та вважали за можливе закінчити розгляд справи без участі не з'явившихся сторін та перейти до судових дебатів, оскілки у справі достатньо доказів для прийняття рішення по суті. В своєму відзиві на позов, відповідач та його представник позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити. При цьому зазначили, що посилання позивача, що квартира, яка знаходиться за адресою - [ADDRESS], є спільною сумісною власністю подружжя, бо це майно було набуте сторонами у шлюбі є хибними. Так, відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 17.08.2010 року вони з позивачем дійсно спільно придбали вищезазначену квартиру. Після чого 12.10.2010 року вони звернулись до КПТІ «Інвенаризатор» щоб зареєструвати вказану квартиру. У витязі про державну реєстрацію прав № 27605264 від 12.10.2010 року наявна інформація про те, що квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], належить по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON]. При цьому позивач по справі [PERSON] 12.03.2015 року вже скористався правом та відповідно до положень ст.356, 361 ЦК України, розпоряджатися своєю 1/2 часткою квартири, коли уклав Договір дарування, відповідно до якого подарував своїм донькам по 1/4 частини квартири, яка належала йому на підставі Договору купівлі - продажу квартири від 17.08.2010 року. Таким чином, оскільки позивач вже відчужив свою 1/2 частину квартири, яка належала йому на праві спільної часткової власності, поділити майно, у вигляді іншої 1/2 частини квартири, він не має права та можливості, бо частки співвласників є рівними, а інша 1/2 частина цієї квартири на праві спільної часткової власності належить відповідачці. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Під час судового розгляду справи судом встановлено наступне. Відповідно до наданих суду документів 17.10.2017 року відповідачка [PERSON] уклала шлюб та змінила прізвище на Колодкіна. 01.11.1997 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, в період якого у них народилось дві доньки: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] 17 серпня 2010 року, тобто в період перебування у шлюбі, [PERSON] та [PERSON] придбали за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартиру розташовану в будинку за адресою [ADDRESS]. Дані обставини визнаються та не оспорюються сторонами, в зв'язку з чим той факт, що вищезазначена квартира є спільною власністю подружжя, не потребує доказуванню. Після чого 12 жовтня 2010 року відповідно до тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 N7/5, що діяло на той час, сторони звернулись до КПТІ «Інвентаризатор» м.Красноград (БТІ) щодо державної реєстрації придбаної ними квартири. Відповідно до отриманого Витягу про державну реєстрацію прав № 27605264 від 12.10.2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували право приватної власності на придбану ними квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] по 1/2 частині за кожним, що підтверджується нотаріально посвідченим витягом, наданим відповідачем до свого відзиву. 12.03.2015 р. позивач [PERSON], діючи в інтересах своїх дітей, оформив договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Красноградської державної нотаріальної контори Харківської області Мотковою Н.О., реєстровий №1-488. За змістом фабули даного договору: «Ми, що нижче підписалися - [PERSON] . . . . (надалі Дарувальник) та [PERSON] і [PERSON] . . . . .(надалі Обдаровувані) з іншої сторони, уклали цей договір про таке»: п.1 Дарувальник [PERSON] передав безоплатно у власність, а обдаровані (доньки [PERSON] та [PERSON]) прийняли у дарунок 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] по 1/4 частці кожній. п.2 Квартира, частка якої дарується, трикімнатна, загальною площею 68,8кв.м. п.3 Документом, що підтверджує право власності дарувальника на зазначену 1/2 частку у праві спільної часткової власності на дану квартиру є договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Красноградською державною нотаріальною конторою Харківської області 17.08.2010 року за реєстрованим №1-895 та зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно КПТІ «Інвентаризатор» 12.10.2010 року, номер запису 3626. п.7 Дарувальник стверджує, що зазначена 1/2 частка у праві власності на квартиру нікому іншому не відчужена . . . . ., треті особи не мають права на цю частку квартири. В кінці даного договору у графі «Дарувальник» зазначено тільки одне прізвище - [PERSON] та мається його підпис. При цьому в самому позові (абзац 4) сам позивач зазначає, що 12.03.2015 р. він, діючи в інтересах дітей, оформив договір дарування, відповідно до якого він, діючи за взаємною згодою з відповідачкою, виділив та подарував 1/2 частину квартири [ADDRESS] своїм дочкам [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 1/4 частці кожній. Таким чином з аналізу вищезазначених документів суд приходить висновку, що вищезазначена квартира [ADDRESS] на момент дарування [PERSON] своїм донькам [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині кожній, знаходилась на праві приватної власності у спільній частковій власності, та кожному з них - [PERSON] та [PERSON] окремо належало по 1/2 частині даної квартири. Відповідно до ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч.1 ст.361 Цивільного кодексу України - співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Таким чином відповідач по справі [PERSON], 12.03.2015 року вже скористався правом розпоряджатися своєю 1/2 часткою квартири, коли уклав Договір дарування та подарував її своїм донькам по 1/4 частини квартири. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] вже відчужив свою 1/2 частину квартири, яка належала йому на праві спільної часткової власності, поділити майно, у вигляді іншої 1/2 частини квартири, він не має права, бо частки співвласників є рівними, а інша 1/2 частина цієї квартири на праві спільної часткової власності належить відповідачці. При цьому посилання представника позивача та самого позивача про те, що на момент оформлення договору дарування квартири 12.03.2015 вона належала сторонам на праві спільної сумісної, а не часткової власності, суд вважає безпідставними, оскільки на момент розгляду справи ані витяг про державну реєстрації прав від 12.10.2010 року ані договір дарування від 12.03.2015 року ніким не оскаржені, нескасовані та невизнані недійсними, тобто є чинними, в зв'язку з чим їх законність, суд не вправі перевіряти. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Таким чином оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed