Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

В проваджені суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, третя особа - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування. Обґрунтовуючи пред'явлений позов первісний позивач посилалась на ті обставини, що сторони перебували у шлюбі, в період перебування в якому в осіб народилась дитина - [PERSON], [INFO]. В теперішній час шлюб між особами розірвано в судовому порядку, однак дійти порозуміння щодо визначення місця проживання спільної дитини сторонам не вдалось. У зв'язку з цим, [PERSON] первісно звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити з нею місце проживання дитини. Виходячи з аналогічних обставин та заперечуючи проти первісних вимог, із зустрічним позовом до суду звернувся [PERSON], в якому просив визначити з ним місце проживання дитини. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог, заперечення проти зустрічних вимог [PERSON] з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. [PERSON] у судове засідання не з'явився, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог, заперечення проти первісних вимог [PERSON] з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, адміністрація повідомлялась судом про розгляд даної справи, причини неявки представника суду не відомі, але від органу опіки та піклування надійшов висновок про визначення місця проживання малолітнього з [PERSON] Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову - виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом було встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 07 травня 2011 року Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №171 від 07 травня 2011 року. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 08 червня 2017 року по цивільній справі №521/17479/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. В період шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу між сторонами виник спір про визначення місця проживання дитини. Станом на теперішній час спільна дитина сторін - [PERSON] - проживає з батьком - [PERSON] - за адресою: [ADDRESS] Як регламентує ст. 1 ч.2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Як визначає ст. 19 СК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В силу ст. 29 ч.ч.1-2 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як випливає з висновку Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №0897/01-20 від 07 квітня 2017 року, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з батьком - [PERSON] - за адресою: [ADDRESS] Але в даному випадку на підставі частини 6 статті 19 Сімейного кодексу України суд вбачає можливим не погодитись із висновком органу опіки та піклування, оскільки даний висновок уявляється суду недостатньо мотивованим та обґрунтованим. Висновок органу опіки та піклування не містить зазначень про позицію матері дитини - [PERSON] - стосовно питання місця проживання малолітнього. В мотивувальній частині висновку є зазначення про те, що [PERSON] працевлаштована, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується матеріалами даної справи. У зв'язку з цим висновок органу опіки та піклування не вбачається суду логічним та обґрунтованим. В процесі розгляду справи не знайшли свого підтвердження посилання сторони [PERSON], що [PERSON] веде аморальний образ життя та не дбає про дитину. Пояснення свідків, допитаних по справі, не витримують критичної оцінки, мають суперечливий характер та не відповідають письмовим доказам по справі. Як регламентує ст. 7 ч.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно Принципу 6, затвердженого Декларацією прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. В силу пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як зобов'язує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак в силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову [PERSON] та визначення місця проживання спільної дитини сторін із матір'ю, у зв'язку з чим зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Суд вбачає доцільним роз'яснити, що визначення місця проживання дитини з матір'ю не обмежує прав батька на участь у вихованні дитини, яке повинно вирішуватись батьками спільно (частина 1 стаття 157 СК України), та той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (частина 2 стаття 157 СК України).

Outcome: approved