Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

В поданому позові позивач зазначає, що 16 липня 1012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №500290636, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит на власні потреби у розмірі 14 999 грн. на строк кредитування до 17 липня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25% річних та комісії за обслуговування кредиту, при цьому повернення кредиту передбачалось щомісячними платежами згідно узгодженого між сторонами графіку. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та позивачем був укладений договір факторингу з подальшими змінами та доповненнями, після чого 08 грудня 2014 року у відповідності до Додаткової угоди №2 до договору факторингу від 30.09.2014р. доповнено перелік кредитних договорів, що відступаються. При цьому відповідно до п.п.1.1, 1.3 угоди Фактор (позивач по справі) узяв на себе зобовязання передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ПАТ «Альфа-Банк») за плату, а Клієнт зобовязався відступити позивачу свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів 08 грудня 2014 року відбулася заміна кредитора за кредитними договорами, в тому числі і за договором №500290636 від 16 липня 2012 року, позичальником згідно якого є відповідач по справі. При цьому на час укладання вищевказаного договору відповідач по справі припинив виконувати свої зобовязання за кредитним договором і станом на 17 серпня 2015 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором склала 27\~019 грн.98 коп. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач в поданому позові просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №500290636 від 16 липня 2012 року у розмірі 27\~019 грн.98 коп., а також судовий збір у розмірі 1218 грн. Представник позивача згідно наданої письмової заяви підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти прийняття заочного рішення, справу просив розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився двічі без поважних причин, хоча належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. При цьому від відповідача не надходило заяви про розгляд справи за його відсутністю, у звязку з чим суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного. Так, згідно ч.1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із наданих позивачем письмових доказів судом було встановлено, що 16 липня 1012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №500290636, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит на власні потреби у розмірі 14 999 грн. на строк кредитування до 17 липня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25% річних та комісії за обслуговування кредиту, при цьому повернення кредиту передбачалось щомісячними платежами згідно узгодженого між сторонами графіку, що підтверджується письмовими доказами на а.с.5-12. При цьому судом встановлено, що кредитний договір був укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими на це посадовими особами представником ПАТ «Альфа-Банк» та особисто відповідачем, зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов'язковим для виконання. Крім того судом встановлено, що 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та позивачем був укладений договір факторингу з подальшими змінами та доповненнями (а.с.16-18), після чого 08 грудня 2014 року у відповідності до Додаткової угоди №2 до договору факторингу від 30.09.2014р. доповнено перелік кредитних договорів, що відступаються. При цьому відповідно до п.п.1.1, 1.3 угоди Фактор (позивач по справі) узяв на себе зобовязання передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ПАТ «Альфа-Банк») за плату, а Клієнт зобовязався відступити позивачу свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с.19-22). Отже, внаслідок укладення вказаних договорів 08 грудня 2014 року відбулася заміна кредитора за кредитними договорами, в тому числі і за договором №500290636 від 16 липня 2012 року, позивальником згідно якого є відповідач по справі. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст.513-514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій саме формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням вищенаведених обставин судом також встановлено, що відповідач по справі припинив виконувати свої зобовязання за кредитним договором і станом на 17 серпня 2015 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором склала 27\~019 грн.98 коп., яку відповідач на письмову вимогу позивача (а.с.14-15) повертати у добровільному порядку відмовився. При цьому сума заборгованості за кредитним договором складається з: -заборгованість за кредитом - 13\~205,33 грн., -заборгованість за відсотками за користування кредитом 5130,12 грн., -заборгованість по комісії за управління кредитом 5884,53 грн., -штраф за неналежне виконання договору за останній календарний рік 2800 грн. Таким чином, з огляду на наведене суд дійшов до висновку, що відповідачем порушуються умови укладеного кредитного договору з своєчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування ним, тобто відповідач в односторонньому порядку відмовився від належного виконання взятих на себе зобов'язань за договором. При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані, які б свідчили про те, що відповідач вживав заходів для належного виконання зобов'язання по даному правочину, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з його вини. А тому суд вважає за необхідне задовольнити в повному обсязі позовні вимоги позивача в частині сплати заборгованості за кредитом, процентам та комісії. Разом з тим, щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки у вигляді штрафу за несвоєчасне виконання договору у розмірі 2800 грн., суд в цієї частині вважає необхідним в задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Так, згідно з положеннями ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, згідно із ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що місце проживання відповідача зареєстроване в зоні проведення антитерористичної операції, а згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.13) штраф у розмірі 2800 грн. був нарахований за останній календарний рік в період з грудня 2014 року по серпень 2015 року. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, але такими, що підлягають частковому задоволенню. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає: 27\~019,98 2800 = 24\~219 грн.98 коп. Вирішуючи позов таким чином, суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1218 грн. (а.с.4), у звязку з чим та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним вищезазначені судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст.509,525-527,536,541-543,1054 ЦК України, умов кредитного договору №500290636 від 16.07.2012р., Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,

Outcome: partial