Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з 18 вересня 2018 року перебуває вищевказана цивільна справа за позовом ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», в обґрунтування якого позивач, з урахуванням подальшого уточнення позову, послався на те, що 29 лютого 2008 року між сторонами було кладеного кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 136000 доларів США, а відповідач зобов'язалась повернути цей кредит до 03 березня 2013 року згідно графіку, сплативши 12% річних за користування кредитом. Посилаючись на те, що боржник не виконує свої договірні зобов'язання, внаслідок чого станом на 17 квітня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 268641,48 доларів США, позивач просив суд стягнути з відповідача лише частину із загальної заборгованості - суму нарахованих і несплачених процентів за період з 01 січня 2018 року по 16 квітня 2018 року в розмірі 4391,06 доларів США. Також позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати по справі. В судове засідання сторони не з'явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від відповідача до суду відзив на позов не надходив. Разом з тим, стороною позивача суду подана заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій також вказується на підтримання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 29 лютого 2008 року між ВАТ «Міжнародний Комерційний Банк», як кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №Ф/08-03, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 136000 доларів США, зобов'язавшись повернути кредитні кошти до 03 березня 2013 року, а також сплатити 12% річних за користування кредитом. При цьому і кредитодавець на момент укладення вказаного вище кредитного договору, і позивач на даний момент мають банківську ліцензію, дозвіл та відповідно генеральну ліцензію, які дозволяють здійснювати валютні операції, зокрема, видавати кредит в іноземній валюті. (а.с.48-79) Із матеріалів цивільної справи також встановлено, що позичальник не виконує належним чином взяті на себе грошові зобов'язання, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, розмір якої станом на 17 квітня 2018 року становить 268641,48 доларів США (за курсом НБУ становить 7008662,52 гривень), з яких: 124275 доларів США - сума основного боргу за кредитом, 144366,48 доларів США - сума нарахованих і не сплачених процентів. При цьому за період з 01 січня 2018 року по 16 квітня 2018 року сума нарахованих і несплачених процентів становить 4391,06 доларів США (1284,18 доларів США - за січень 2018 року, 911,35 доларів США та 248,55 доларів США - за лютий 2018 року, 1284,18 доларів США - за березень 2018 року, 662,8 доларів США - за квітень до 16 квітня 2018 року включно). (а.с.58-59). Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище кредитного договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Положеннями ст.524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №Ф/08-03 від 29 лютого 2008 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем, як позичальником, даного кредитного договору із дотриманням вимог законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від кредитодавця, своїх зобов'язань за даним договором, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості за кредитом в наведеному в позові розмірі, а у позивача - права вимагати від відповідача повернення вказаної кредитної заборгованості, реалізуючи яке позивач просить суд стягнути лише частину цієї заборгованості у вигляді нарахованих і несплачених процентів з за період 01 січня 2018 року по 16 квітня 2018 року в розмірі 4391,06 доларів США, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги у вигляді стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми боргу саме в іноземній валюті, суд виходів із встановленого під час розгляду справи факту правомірності надання кредиту в іноземній валюті, а також у відповідності до ст.263 ч.4 ЦПК України керувався висновками Верховного Суду у складі колегії судді першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 15 березня 2018 року у справі №638/1841/14-ц, а також правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 лютого 2016 року у справі №6-1680цс15. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved