Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що він є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 2005 року, посвідченого 11 квітня 2005 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстром №2034. У даному житловому приміщенні зареєстровані, але не проживають, колишні власники вказаної квартири [PERSON] , [PERSON] , які, відповідно до п. 6 договору купівлі-продажу, зобов`язались особисто та з іншими особами, що зареєстровані в квартирі, знятись з реєстраційного обліку та звільнити квартиру не пізніше 30 квітня 2005 року. Відповідачі звільнили квартиру, проте залишились зареєстрованими в неї. З часу вибуття і по теперішній час відповідачі за місцем реєстрації не перебувають, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей у квартирі не мають. Реєстрація і не проживання відповідачів у вказаному будинку перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном. Позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року замінено позивача у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю на його правонаступника [PERSON] у зв`язку зі смертю позивача 12 січня 2019 року. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про слухання справи без її участі, на фіксуванні процесу технічними засобами не наполягає, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заперечень на позов не надали, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не зверталися. У зв`язку з відсутністю відповідачів у судовому засіданні, суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст. 280-284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявським В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1932, спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 39,78 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м., що належить спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 11 квітня 2005 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстром №2034, зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за р. №10177894 від 18.04.2005 року, є його баба [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відмовою спадкоємця першої черги, батька, [PERSON] . Згідно відповіді на запит Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 10.09.2018 № 01-71/7979, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 22.09.1998 року по теперішній час. Згідно відповіді на запит Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 10.09.2018 № 01-71/7978, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11.07.2000 року по теперішній час. Актом комісії № 53 від 21.06.2013 року щодо перевірки квартири [ADDRESS] , на предмет проживання в неї осіб встановила, що за вищевказаною адресою зареєстровані [PERSON] як власник квартири, мати [PERSON] , та [PERSON] з [PERSON] , які з 27.04.2006 року не мешкають у вищезазначеній квартирі. Вказані обставини також підтверджуються довідкою Центру обслуговування ВП КП ВРЕЖО №9 МКП «Основаніє» від 20.07.2013 року за № 1201. Таким чином, реєстрація відповідачів у будинку і не проживання в ньому перешкоджає власнику реалізовувати надані законом права вільно розпоряджатися належним майном. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти,користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. З`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають у будинку понад один рік, не несуть жодних обов`язків зі сплати житла та комунальних послуг, не приймають участі у поточних витратах на утримання квартири, усі витрати, пов`язані з утриманням житла, несе позивач. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156 ЖК України та ст. 405 ЦК України). В силу ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи, що відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву на позов не надали, в даному будинку не проживають без поважних причин, не несуть обов`язків щодо утримання будинку, та залишаються зареєстрованими в ньому, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за відповідачів, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування квартирою, оскільки понад 1 рік не проживають в квартирі без поважних причин, не користуються ним, не цікавляться спірним приміщенням та намірів щодо користування житлом, на протязі тривалого часу, не виявляють. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved