Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, зобов'язання вчинення дій, стягнення коштів та моральної шкоди звернувся [PERSON] В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги повністю підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просить суд їх задоволити та визнати недійсним договір індивідуального замовлення №13 від 12 лютого 2013 року; зобов'язати відповідача [PERSON] демонтувати вхідні двері, що знаходяться за адресою [ADDRESS]; стягнути з відповідача [PERSON] на його користь завдані збитки у подвійному розмірі в сумі 3600,0 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся судовими повістками рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що 12 лютого 2013 року між сторонами по справі [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір індивідуального замовлення №13. Метою укладення даного договору було бажання позивача придбати нові якісні металеві двері, країна виробник Україна. Зі слів продавця, сертифікат якості дверей, які позивач мав намір придбати буде наданий пізніше в момент встановлення дверей та підписання акту виконаних робіт. Вартість обраних позивачем дверей становить 1800 грн. У зв'язку з відсутністю коштів, позивач в момент підписання договору індивільнуального замовлення №13, звернувся до представника АТ «ОТП Банк», який знаходиться у приміщенні офісу відповідача та оформив договір про надання споживчого кредиту №2002635628 від 12 лютого 2013 року. Після всіх документальних оформлень, двері були доставлені та встановлені через 8 днів, тобто 20 лютого 2013 року. Однак, при встановленні дверей, позивач помітив, що вони відрізняються від тих дверей, які він замовив, про що повідомив працівника та попросив надати йому сертифікат якості на двері. Однак, представником відповідача, що встановлював двері, сертифікат якості не був наданий, при цьому він повідомив, що зазначений документ йому можуть надати в офісі відповідача, де він безпосередньо робив замовлення. 21 лютого 2013 року позивач звернувся в офіс відповідача та повідомив, що йому встановлено не ті двері, які він замовляв і одночасно попросив надати сертифікат якості на встановлені двері. Однак, документів надано не було, а прохання позивача були ігноровані. В подальшому, відповідач та його працівники почали уникати зустрічей з позивачем, відповідати на телефонні дзвінки впродовж 16 днів від моменту встановлення дверей. 05 березня 2013 року, з метою досудового врегулювання спору, позивач надіслав відповідачу претензію, однак будь-якої відповіді не отримав. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як пояснив в судовому засіданні позивач, якби відповідач не водив його в оману та не продав йому під виглядом замовлених ним дверей зовсім інші двері, а одразу показав йому двері, які фактично встановив, він би не погодився на такі умови та не підписав-би договір, оскільки встановлені йому двері поганої якості і їх ціна не відповідає тій, яку він сплатив. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортименту також про її виробника (виконавця, продавця). Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступно., достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити, зокрема: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, а щодо продукції харчування -про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», інформація передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема: будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження. Очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики текстів або перевірок товару. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що водять в оману, зокрема: пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством здійснюється судом. Відповідно до ч.2 ст.230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання недійсним договору індивідуального замовлення №13 від 12 лютого 2013 року, зобов'язання відповідача [PERSON] демонтувати вхідні двері, що знаходяться за адресою [ADDRESS] та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача завдані збитки у подвійному розмірі в сумі 3600,00 грн. знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що неправомірними діями відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях та переживаннях у зв'язку з отриманням продукції неналежної якості, у неодноразовому зверненні позивача до відповідача з проханням провести встановлення тих дверей за які позивач сплатив кошти. Однак, розмір моральної шкоди, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на думку суду є завищеним, і тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 1000,00 грн. (однієї тисячі гривень). Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що рішення прийнято на користь позивача, який при подачі позовної заяви до суду звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved