Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», в якому позивач, після уточнення позову просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 2065 від 17.12.2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф»; стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 40000 грн. , сплачені за договором № 2065 від 17.12.2016 року. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 17.12.2016 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір № 2065 фінансового лізингу з додатками. Позивач вказує, що даний договір фінансового лізингу суперечить положенням\~Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є несправедливим. Зазначив, що оспорюваний правочин суперечить принципу добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків, що є підставою для визнання такого договору недійсним. На виконання умов договору № 2065 позивач сплатив на розрахунковий рахунок відповідача 40000,00 грн. для оплати за автомобіля марки «Джили\~МК», повна вартість якого складає 80000,00 грн. Консультант товариства підтвердила, що після сплати 40000,00 грн. автомобіль буде доставлено за місцем його проживання протягом 3 днів. Але зясувалось, що в договорі зазначена інша марка автомобіля, який позивач бажав отримати, зокрема замістьавтомобіля «Джили\~МК», вказано автомобіль «[PERSON] EC7», ціна якого набагато дорожча. На сьогоднішній день автомобіль не отримав. 26 грудня 2016 року він звернувся до відповідача із письмовою заявою про повернення коштів в сумі 40000,00 грн. та розірвання договору фінансового лізингу у звязку з невиконанням договірних зобовязань, однак вказана заява залишилась не виконаною. Із урахуванням викладеного, позивач просив визнати договір фінансового лізингу № 2065 від 17.12.2016 року недійсним та стягнути з відповідача на свою користь 40000,00 грн., сплачені на виконання вказаного договору. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явився. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, т.я. підтримує позов в повному обсязі та просить його задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, надав письмові заперечення та заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю та безпідставністю. У зв'язку з тим, що сторони та інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом по справі встановлено, що17.12.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» та позивачем було укладенодоговір фінансового лізингу № 2065, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу автомобіль марки «[PERSON] EC7» та передати його в користування позивачу на строк та на умовах, передбачених договором. Відповідно до умов додатку 1 до цього договору вартість предмета лізингу становить 14 811,11 доларів США; авансовий платіж -\~7 405,56 доларів США (50 % вартості предмета лізингу); щомісячний платіж 617,13 доларів США; комісія за організацію угоди - 1481,11 доларів США (10 % вартості предмета лізингу); комісія за передачу - 444,33 доларів США (3 % вартості предмета лізингу). На виконання договору фінансового лізингу № 2065 позивач 17.12.2016 року сплативТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» авансовий платіж у сумі 40000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.671830739.2 та квитанцією № 0.0.671823942.2. Як встановлено судом, позивач 26 грудня 2016 року звернувся до відповідача з вимогою про розірвання вказаного договору фінансового лізингу та повернення сплачених ним грошових коштів в сумі 40000,00 грн. З листа ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф»від 17.01.2017 року вих. № 715, вбачається, що кошти в сумі 40000,00 грн., оплачені позивачем, є комісією за організацію угоди в розмірі 39990,00 грн., яка не повертається взагалі. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Отже, з урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми Цивільного кодексу, які регулюють відносини з приводу найму (оренди), то у відповідності до ст.799 ЦК України такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо). Отже, виходячи з теорії права, нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. В матеріалах даної справи відсутні обєктивні дані про нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу за № 2065, укладеного 17 грудня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «ЛК «Авто Лайф». Таким чином, договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб, а сторонами договору фізична і юридична особа, всупереч положень ст.799 ЦК не було укладено в нотаріальній формі, а тому він в силу положень ст.220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеним у постановах від 16 грудня 2015р. по справі №6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16. А тому в задоволенні позовних вимог позивача в частині визнання оспорюваного договору недійсним необхідно відмовити. Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи наведену норму закону грошові кошти в розмірі 40000 грн. підлягають стягненню з відповідача саме в порядку повернення коштів, сплачених за нікчемним договором лізингу. А тому, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 40000 грн. підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно ст..88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягнення судові витрати. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 3, 5-8, 10,\~60,\~212,\~214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

Outcome: partial