Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

В позовній заяві позивач зазначила, що 10 січня 2008 року між нею та [PERSON], як орендодавцем, було укладено Договір оренди землі, обєктом якого є земельна ділянка загальною площею 6,3327 гектара, кадастровий номер земельної ділянки: 2323384400:09:001:0004. Вказаний договір був зареєстрований у Михайлівському відділенні запорізької філії ДЗК, про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 28 жовтня 2008 року за № 040827300276. 17 липня 2012 року право власності на вищезазначену земельну ділянку перейшло до [PERSON] в порядку спадкування. 30 жовтня 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були унесені відомості про те, що 1 жовтня 2015 року між [PERSON], як орендодавцем, з одного боку, та ТОВ «Молодіжне», як орендарем, з іншого боку, було укладено Договір оренди землі, обєктом якого є вищезгадана земельна ділянка загальною площею 6,3327 гектара, кадастровий номер земельної ділянки: 2323384400:09:001:0004. Таким чином, незважаючи на наявність діючого договору оренди землі, [PERSON] підписав та зареєстрував новий договір оренди, у зв'язку з чим існує подвійна реєстрація прав оренди однієї й тієї ж земельної ділянки за різними правонабувачами. За вказаних обставин, позивач просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки б/н від 01 жовтня 2015 року, обєктом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 2323384400:09:001:0004, що розташована на території Марянівської сільської ради Михайлівського району, укладений між [PERSON] та ТОВ «Молодіжне», недійсним з моменту укладання, та скасувати його державну реєстрацію від 30 жовтня 2015 року, номер запису: 11885289. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, але надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог не заперечують. Представник відповідача ТОВ «Молодіжне» [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи без представника товариства, вважає, що договір оренди від 1 жовтня 2015 року було укладено на законних підставах. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був повідомлений своєчасно і належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням не явки учасників процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, п. 7 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Згідно ст.792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду землі», відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 4 ст.32 Закону\~України «Про оренду землі» передбачено, що п ерехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. В ході судового розгляду було встановлено, що 10 січня 2008 року між [PERSON], як орендодавцем, з одного боку, та позивачем - [PERSON], як орендарем, з іншого боку, було укладено Договір оренди землі, обєктом якого є земельна ділянка загальною площею 6,3327 гектара, кадастровий номер земельної ділянки: 2323384400:09:001:0004. Вказаний договір був зареєстрований у Михайлівському відділенні Запорізької філії ДЗК, про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 28 жовтня 2008 року за № 040827300276. У відповідності до положень п.8 Договору, строк його дії 15 (пятнадцять) років. Згідно п.1) ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У відповідності до частини 4 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 5 статті 126 Земельного кодексу України установлено, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Орендодавець [PERSON] померла і власником земельної ділянки\~площею 6,3327 гектара, кадастровий номер: 2323384400:09:001:0004, став [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину від 17 липня 2012 року і Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 липня 2015 року. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім того, згідно положень п.40 Договору оренди від 10 січня 2008 року, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання Договору. Проте, 1 жовтня 2015 року між [PERSON], як орендодавцем, з одного боку, та ТОВ «Молодіжне», як орендарем, з іншого боку, було укладено Договір оренди землі, обєктом якого є земельна ділянка загальною площею 6,3327 гектара, кадастровий номер земельної ділянки: 2323384400:09:001:0004. Реєстрацію вказаного договору була проведена 30 жовтня 2015 року, номер запису:11885289. Таким чином, незважаючи на наявність діючого договору оренди землі, між [PERSON] і ТОВ «Молодіжне» було укладено і зареєструвало новий договір оренди, у звязку з чим існує подвійна реєстрація прав оренди однієї й тієї ж земельної ділянки за різними правонабувачами. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за ним. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною другою статті 9 зазначеного Закону зобовязано державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до пункту 8-1 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки. У статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені підстави для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, відповідно до частини першої цієї статті державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 зазначеного Закону у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі, якщо заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Підставою недійсності правочину відповідно до приписів ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої, третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи вищевикладене, у звязку з наявністю діючого договору оренди землі від 10 січня 2008 року, укладеного між попереднім власником земельної ділянки кудіновою Є.В. і [PERSON] строком на 15 років і , зареєстрованого у Михайлівському відділенні запорізької філії ДЗК, про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 28 жовтня 2008 року за № 040827300276, суд приходить до висновку, що договір оренди землі, укладений 1 жовтня 2015 року, укладений між новим власником земельної ділянки [PERSON] та TOB «Молождіжне» є недійсним, а рішення про його державну реєстрацію підлягає скасуванню, а тому, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved