Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

В серпні 2015року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 6663,19грн., в обґрунтування якого вказало, що страховою компанією застрахована цивільна правова відповідальність власника транспортного засобу «DAF», реєстраційний номер [NUMBER]. 08.10.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу та під керування [PERSON] та автомобіля «Fiat», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], внаслідок чого автомобіль Fiat», реєстраційний номер [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. В подальшому на підставі заяви [PERSON] та умов полісу страховою компанією було виплачено страхову відшкодування в розмірі 6663,19грн. В силу ст. 38 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власник забезпеченого транспортного засобу зобовязаний не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди надати страховику письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Проте з письмовим повідомленням [PERSON] звернувся лише 14.10.2013 року, а страхувальник не звертався взагалі, у звязку з чим ПрАТ «ПРОСТО-страхування» просить стягнути з [PERSON] суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 6663,19грн. в порядку регресу, а також понесені судові витрати в розмірі 243,60грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує та просить справу слухати без участі представника, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. 14 березня 2013 ПрАТ «ПРОСТО-страхування», та [PERSON] уклали договір, поліс №АЕ/1645296 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «DAF», реєстраційний номер [NUMBER]. 08 жовтня 2013 року в м. Києві на перехресті вул. Зодчих Кільцевої дороги відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль «Fiat», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] та застрахований автомобіль «DAF», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. Відповідно до Постанови Святошинського районного суду м. Києва, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON]. 09 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до АТ «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про настання випадку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], зазнав матеріальної шкоди внаслідок пошкодження її власності, згідно з Звітом №9761/89107 з оцінки транспортного засобу від 09.10.2013р. вартість матеріального збитку становить 7995,83грн. Власник застраховано транспортного засобу [PERSON] направила повідомлення про настання страхового випадку 14 жовтня 2013 року. Зазначена подія була визнана страховим випадком, про що 31 січня 2014 року було складено Страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі - 6663,19грн. Таким чином, фактичні витрати страхової компанії, повязані з цим страховим випадком складають 6663,19грн. 13 травня 2014 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» направило [PERSON] регресну вимогу на суму 6663,19грн., яка ним отримана особисто 27 травня 2014 року, проте залишена без реагування. Згідно п.1 ч.1. ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1188 ЦК України відповідальною особою за завдані збитки потерпілому у даному випадку є відповідач [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін до ст. 33 Закону було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в п. п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону. Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до п. п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Проте згідно правової позиції Верховного Суду України висловленої в постанові Судової палати у цивільних справах від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, зазначено, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків, поза як з матеріалів справи вбачається, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed