Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

В серпні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину в сумісному майні, посилаючись на те, що вона разом проживала [PERSON] за адресою [ADDRESS], вели сумісне господарство, під час сумісного проживання однією сім'єю з [PERSON] з 22 серпня 2003 року по [INFO] вони придбали легковий автомобіль KIA RIO 1.4, хетчбек, кузов червоного кольору, державний номер [NUMBER], та на рахунку [NUMBER] на ім'я [PERSON] у філії Симферопольського міського відділення № 39 Ощадбанку України, філія 39/050, є грошовий вклад на суму 40000 грн. [PERSON] загинув [INFO] під час виконання своїх трудових обов'язків. Вона вважає що має право на частину вказаного майна, тому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку легкового автомобіля та на 1/2 частку грошового вкладу. Рішенням Совєтського районного суду м.Макіївки Донецької області від 15 січня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину в сумісному майні задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку легкового автомобілю Kia Rio 1.4, хетчбек, кузов червоного кольору, державний номер [NUMBER], номер шасі, кузова і рами [NUMBER], [NUMBER], на 1/2 частку грошового вкладу на рахунку [NUMBER] на ім'я [PERSON], [INFO], у філії Симферопольського міського відділення №39 Ощадбанку України, філія 39/050. Додатковим рішенням Совєтського районного суду м.Макіївки Донецької області від 27 лютого 2014 року стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн. З вказаним рішенням та додатковим рішенням не погодився відповідач [PERSON] та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та передати справу на новий розгляд. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що [PERSON] помер [INFO], у відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На цей час шестимісячний термін ще не минув, таким чином позивач взагалі не мала права вимагати визнати право власності на 1/2 частини спільної сумісної власності, оскільки не виключена можливість наявності інших спадкоємців. Крім того, позивачка не надала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Висновки суду, що позивачка та померлий [PERSON] проживали однією сім'єю ні чим не підтверджується, позивачка не надала доказів, свідки засвідчили лише те, що коли вони приходили до позивачки, загиблий був там присутній. Крім того, відсутність у паспорті [PERSON] печатки про шлюб не являється доказом, що вона не перебувала у будь-якому шлюбі. Також, для визнання спільним спірного майна, судом не було з'ясовано та встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились у фактичному шлюбі, такий факт встановлюється судом в порядку окремого провадження. З вказаним рішенням не погодилась також відповідачка [PERSON] та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що для визнання спільним майном фактичного подружжя, судом не було з'ясовано, що [PERSON] та померлий [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, такий факт встановлюється судом, тому суд не мав права при задоволенні позову керуватись ст. 74 СК України. Також, суд всупереч вимог закону визнав, що вклад на рахунку [NUMBER] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], в той час як гроші на цьому рахунку складаються з соціальних виплат і належать тільки [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, пр. що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за № 1233 від 27 березня 2014 року. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги [PERSON] та просила її задовольнити, не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні апеляційної інстанції просила апеляційні скарги відхилити, рішення суду залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, відповідачки та позивачки, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга [PERSON] задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що позивачка [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON], що підтвердили в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки [PERSON], [PERSON] Позивачкою і [PERSON] під час їх сумісного проживання однією сім'єю [PERSON] було придбано легковий автомобіль Kia Rio 1.4, хетчбек, кузов червоного кольору, державний номер [NUMBER], грошовий вклад на рахунку [NUMBER] на ім'я [PERSON] у філії Симферопольського міського відділення № 39 Ощадбанку України, філія 39/050. [PERSON] помер [INFO]. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що спірне майно є спільною власністю позивачки та [PERSON], які мешкали однією сім'єю. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. На підставі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Наведеній нормі ухвалене в справі судове рішення не відповідає. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення гл. 8 СК України щодо права спільної сумісної власності подружжя. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Звертаючись із позовом про розподіл майна, позивачка зазначала, що з 22 серпня 2003 року по [INFO] мешкала однією сім'єю з відповідачем, але у шлюбі не перебували, вели спільне господарство, придбали майно на праві спільної сумісної власності, що є підставою для застосування до набутого в той час майна правил глави 8 СК України (а.с.3-5). Задовольняючи позов, суд залишив поза увагою те, що відповідачі факт проживання однією сім'єю позивачки з [PERSON] та ведення спільного господарства не визнавали, не врахував, що докази на підтвердження факту перебування позивачки з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, зокрема, відповідне судове рішення, в матеріалах справи відсутнє, а в межах даної справи позовна вимога про встановлення факту перебування з з померлим [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах позивачкою не заявлялась. З огляду на наведене правових підстав для розподілу майна, як спільно набутого, у суду не було. До аналогічних висновків, які є обов'язковими на підставі положень ст. 360-7 ЦПК України, дійшов Верховний Суд України в постанові від 20 лютого 2012 року у справі №6-97цс11, а саме, що при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. В порушення вказаних норм закону, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про розподіл спільно набутого майна. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. З огляду на наведене, рішення суду не можна визнати законним і обґрунтованим, суд порушив вимоги матеріального права, тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: partial