Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради, [PERSON] про визнання права власності на ? частину домоволодіння по вул. Молодіжна, 7 м. Старокостянтинова, виділення в натурі із спільної часткової власності в окремий обєкт нерухомого майна дану ? частину домоволодіння по вул. Молодіжна, 7 м. Старокостянтинова, яка складається з житлового будинку (А-1) загальною площею 107,5 кв. м. та ? частини прибудови (а), ? частини прибудови (а-1), прибудови (а-2), прибудови (а-3), що включає приміщення: коридор (ІІ) площею 7,7 кв.м.; коридор (ІІІ) площею 5,9 кв.м.; коридор (ІV) площею 3,6 кв.м.; прихожої (2-1) площею 11,8 кв.м.; кухні (2-2) площею 9,3 кв.м.; санвузла (2-3) площею 2,7 кв.м.; житлової кімнати (2-4) площею 14,1 кв.м.; коридору (2-5) площею 9,6 кв.м.; житлової кімнати (2-6) площею 18,3 кв.м. та господарських будівель: ? частина хліва літера «Б» площею 55,1 кв.м.; погріб (б1) площею 10,4 кв.м.; гаража літера «В» площею 32,9 кв.м. та огорожі №2 площею 7,4 кв.м. А також визнання права власності в цілому на даний обєкт нерухомого майна, як домоволодіння по вул. Молодіжна, 7 м. Старокостянтинова. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням загальних зборів агрофірми «Комунар» за № 1 від 30 січня 1991 року було вирішено продати їй квартиру в будинку № 7 по вул. Молодіжній в с. Заслуч (на даний час м. Старокостянтинів), за яку вона в 1992 році сплатила 17372 карбованців, проте договір купівлі продажу між нею та агрофірмою «Комунар» не був укладений. На підставі рішенням Старокостянтинівської міської ради за № 122 п. 3 від 17 червня 1992 року вона побудувала гараж, літню кухню та господарські будівлі та споруди. Інша ? частина житлового будинку, а фактично квартира, належить співвідповідачці [PERSON] з 1991 року. Частки домоволодіння кожного з них є окремим обєктом нерухомого майна, мають самостійний вхід та комунікації. Оскільки вона відкрито безперервно володіє та користується своєю частиною даного домоволодіння понад 10 років, тому просить визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю. Необхідність у виділі в натурі належної їй частки домоволодіння викликано тим, що співвідповідачка [PERSON] оформила право власності на ? частину будинку, їй же документально належить квартира № 1 в цьому будинку, тому без вирішення даного питання, вона не має можливості приватизувати земельну ділянку, на якій розташована належна їй частина домоволодіння, отримати кадастровий номер земельної ділянки. Представник співвідповідача Старокостянтинівської міської ради при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Представник співвідповідачки [PERSON] адвокат [PERSON] вказала на наявність між сторонами добросусідських відносин та на відсутність претензій її довірительки до позивачки в питаннях оформлення власності на заявлене нерухоме майно. Заслухаши пояснення учасників судового провадження та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що за змістом витягу з протоколу № 1 засідання правління агрофірми «Комунар» с. Сахнівці від 15 січня 1992 року було постановлено продати квартиру в будинку № 7 по вул. Молодіжній с. Заслуч Старокостянтинівського району для [PERSON] У відповідності до оціночного акту на продажу квартири [ADDRESS], яка належить агрофірмі «Комунар», в особисту власність [PERSON], вартість даної квартири та хліва згідно розрахунків становить 17372 крб. Згідно довідки, виданої правлінням агрофірми «Комунар» с. Сахнівці для [PERSON], вбачається, що позивачка [PERSON] купила вищевказану квартиру за 17372 крб. За наданою інформацією відділу статистики у Старокостянтинівському районі від 28 лютого 2017 року за № 30-81/09 підприємство «Колхоз Коммунар Староконстантиновский р-н» значилось у Загальному класифікаторі підприємств та організацій, ведення якого здійснювалось до 1994 року. Рішенням Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 15 листопада 1993 року за № 582 вказане підприємство було реорганізовано у агропромислове акціонерне товариство закритого типу «Україна». Агропромислове АТЗТ «Україна» було ліквідовано у грудні 2004 року за рішенням Господарського суду. Станом на 28 лютого 2017 року з ЄДРПОУ по Хмельницькій області вилучено Агропромислове акціонерне товариство закритого типу «Україна». У відповідності до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. З аналізу правових норм чинних на момент виникнення заявлених правовідносин, суд прийшов до висновку, що у звязку із тим, що між сторонами не був укладений договір купівлі продажу, тому відсутні правові підстави вважати придбаним вищевказане нерухоме майно внаслідок правовідносин купівлі - продажу. За даними відмітки в паспорті позивачки в графі місце проживання, остання зареєстрована [INFO] з 24 травня 1992 року. Рішенням виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради за № 122 п. 3 від 17 червня 1992 року постановлено надати дозвіл [PERSON] на будівництво гаража з літньою кухнею та господарськими приміщеннями на другому поверсі по вул. Молодіжна, 7 м. Старокостянтинова. Виконавчий комітет Сахновецької сільської ради Старокостянтинівської міської ради листом за № 59 від 16 лютого 2017 року повідомив, що на балансі Сахновецької сільської ради Старокостянтинівського району не перебуває квартира № 1 житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Молодіжна, 7 в м. Старокостянтинові Хмельницької області. Виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради листом за № 47/13-40-545/2017 від 06 березня 2017 року повідомив, що квартира [ADDRESS] на балансі виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради та Старокостянтинівської житлово експлуатаційної контори не перебуває. Постановою Старокостянтинівського районного суду від 14 квітня 2010 року (№ 2-а-2374/10) встановлено, що 19 березня 1992 року між [PERSON] та агрофірмою «Комунар» було укладено договір купівлі продажу 50/100 житлового будинку, що розташований по вул. Молодіжній, 7 м. Старокостянтинова. Вказаний договір зареєстровано за № 23 в книзі нотаріальних дій Сахновецької сільської ради. 26 березня 1992 року Старокостянтинівським інвентар бюро була проведена реєстрація вищезазначеної частини будинковолодіння, про що внесено запис у реєстраційну книгу під № 3825. З метою усунення недоліків у вищевказаному договорі останній отримав відповідне рішення виконкому Старокостянтинівської міської ради про надання йому дозволу на оформлення права власності на ? частину будинковолодіння № 7 по вул. Молодіжній у м. Старокостянтинові. Оскільки право власності [PERSON] на зазначену частину будинковолодіння ніким не оспорюється, суд прийшов до висновку про необхідність скасування попереднього запису про реєстрацію за [PERSON] права власності на 50/100 частини будинковолодіння № 7 по вул. Молодіжній у м. Старокостянтинові, що був здійснений на підставі договору купівлі продажу № 23 від 19 березня 1992 року, та необхідність оформити за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку № 7 по вул. Молодіжній у м. Старокостянтинові з господарськими будівлями та спорудами на підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 26 грудня 2008 року № 605 п.2. Лише в такий, на думку суду, спосіб можливо забезпечити [PERSON] право розпоряджатися належним йому нерухомим майном. 17 січня 2009 року виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради на підставі рішення від 26 грудня 2008 року за № 605 п. 2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ? частку домоволодіння по вул. Молодіжна, 7 м. Старокостянтинова за [PERSON], право власності зареєстровано Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації 24 червня 2010 року, реєстраційний номер 25149242. [PERSON], приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу 28 квітня 2011 року за р. № 799, видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер 17 вересня 2010 року, на ? частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд під номером 7 по вулиці Молодіжна у місті Старокостянтинові Хмельницької області на імя співвідповідачки [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що з 1992 року позивачка зареєстрована, відкрито та безперервно користується часткою житлового будинку, по вул. Молодіжна, 7 м. Старокостянтинова на праві власності. Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Відповідно до п. 13 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Із змісту даної норми випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це право з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. Враховуючи вищевказане, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] право власності за набувальною давністю на ? частину домоволодіння по вул. Молодіжна, 7 м. Старокостянтинова підлягають задоволенню. Частка позивачки в домоволодінні по вул. Молодіжна, 7 м. Старокостянтинова складається: з житлового будинку (А-1) загальною площею 107,5 кв. м. та ? частини прибудови (а), ? частини прибудови (а-1), прибудови (а-2), прибудови (а-3), що включає приміщення: коридор (ІІ) площею 7,7 кв.м.; коридор (ІІІ) площею 5,9 кв.м.; коридор (ІV) площею 3,6 кв.м.; прихожої (2-1) площею 11,8 кв.м.; кухні (2-2) площею 9,3 кв.м.; санвузла (2-3) площею 2,7 кв.м.; житлової кімнати (2-4) площею 14,1 кв.м.; коридору (2-5) площею 9,6 кв.м.; житлової кімнати (2-6) площею 18,3 кв.м. та господарських будівель: ? частина хліва літера «Б» площею 55,1 кв.м.; погріб (б1) площею 10,4 кв.м.; гаража літера «В» площею 32,9 кв.м. та огорожі №2 площею 7,4 кв.м. У відповідності до висновку ПП «Старокостянтинівське БТІ» за № 06/04-16 від 06 квітня 2016 року щодо технічної можливості поділу обєкта нерухомого майна вбачається технічно можливим виділити із присвоєнням окремої адреси для [PERSON] при умові оформлення права власності на житловий будинок. [PERSON] житловий будинок (А-1), ? частини прибудови (а), ? частини прибудови (а-1), прибудова (а-2), прибудова (а-3), що включає приміщення: коридору (ІІ) площею 7,7 кв.м.; коридору (ІІІ) площею 5,9 кв.м.; коридору (ІV) площею 3,6 кв.м.; прихожої (2-1) площею 11,8 кв.м.; кухні (2-2) площею 9,3 кв.м.; санвузла (2-3) площею 2,7 кв.м.; житлової кімнати (2-4) площею 14,1 кв.м.; коридору (2-5) площею 9,6 кв.м.; житлової кімнати (2-6) площею 18,3 кв.м. Загальна площа 83,0 кв. м. Житлова площа 32,4 кв. м., ? частини хліва (Б), погріб (б-1), гараж (В), огорожа (№2). За технічними показниками домоволодіння може бути поділено на два самостійні обєкти нерухомого майна. Дані обставини визнаються сторонами та ними не оспорюються. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання\~(ч. 2 ст. 364 ЦК України ). Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток жилого будинку (квартири), що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Згідно ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Враховуючи вище вказане, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині виділення частки майна в натурі та визнання права власності на неї також підлягають задоволенню.

Outcome: approved