Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 13 травня 2016 року його було прийнято на посаду юриста претензійно-позовного відділу ТОВ «Комплекс Агромарс». 16 травня 2016 року [PERSON] для опрацювання були надані документи щодо страхового випадку: згорілого трактору, який знаходився на балансі ТОВ «Курганівський бройлер», з подальшим направленням позову до Господарського суду м. Києва. В матеріалах знаходилась раніше складена позовна заява відносно вказаного страхового випадку. Ознайомившись з позовом ним були виявлені недоліки та стосовно цього надані виправлення керівнику підрозділу [PERSON] 18 травня 2016 року [PERSON] повідомив [PERSON], що він особисто відкоригував позовну заяву та склав підрахунки заявлених вимог. Проте при ознайомленні з документами, [PERSON] побачив помилку, а саме відсутність деяких документів в додатках до позову, на що йому було надано дозвіл на виправлення, але в подальшому вивченні позову було відмовлено. 19 травня 2016 року позивача було запрошено для пояснень до керівника юридичного департаменту щодо вказаної позовної заяви та розрахунків до неї. 20 травня 2016 року [PERSON] в наказному тоні запропонував позивачеві написати заяву про звільнення. Тому, 20 травня 2016 року [PERSON] написав заяву про надання неоплачуваної відпустки. 23 травня 2016 року позивачем подано заяву щодо неправомірних дій начальника претензійно-позовного відділу юридичного департаменту ТОВ «Комплекс Агромарс» [PERSON] та заява про звільнення. При цьому, як вказав позивач при його звільненні не була в повному обсязі виплачена заробітна плата та вихідна допомога. Тому [PERSON] просив суд стягнути з ТОВ «Комплекс Агромарс» на його користь заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 1621 гривень 74 копійок, вихідну допомогу у розмірі 15000 гривень, а також завдану моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Крім цього, [PERSON] просив стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Проте надав до суду заяву, якою просив розглянути справу за його відсутності, а також зазначив, що наполягає на позовних вимогах. Представник відповідача Чередніченко Л.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень вказала на те, що в дійсності [PERSON] пропрацював в ТОВ «Комплекс Агромарс» 5 робочих днів, а не 9 робочих днів, як про це зазначено в позовній заяві. За вказані відпрацьовані робочі дні [PERSON] було виплачено заробітну плату у розмірі 526 гривень 32 копійок, що з урахуванням утриманого ПДФО (18%) та військового збору (1,5%), сума розрахункових склала 423 гривень 69 копійок. При розрахунку з [PERSON] не було порушено положення ст.116 КЗпП України, а тому підстав вважати, що остаточний розрахунок з ним було проведено несвоєчасно немає. Крім того, твердження позивача стосовно того, що він звільнився не за власним бажанням, а через порушення роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору не відповідають дійсності, а тому підстави для нарахування звільненому за власним бажанням працівнику вихідної допомоги в порядку ст.44 КЗпП України, відсутні. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, представник відповідача зазначила, що вони є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що наказом ТОВ «Комплекс Агромарс» №45КА/к-п від 12 травня 2016 року [PERSON] був прийнятий юристом претензійно-позовного відділу юридичного департаменту з 13 травня 2016 року зі строком випробування 3 місяці, з оплатою праці відповідно до штатного розпису (а.с.36). 23 травня 2016 року [PERSON] подав заяву про звільнення його з роботи за власним бажанням (а.с.38). Наказом ТОВ «Комплекс Агромарс» №65 КА/к-з від 25 травня 2016 року [PERSON] з 25 травня 2016 року звільнено за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (а.с.39). Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з табелю обліку робочого часу [PERSON] фактично відпрацював 5 робочих днів, а саме 13, 16, 17, 18 та 19 травня. В свою чергу, 20, 23, 24 та 25 травня 2016 року [PERSON] був відсутній на робочому місці та про поважні причини неможливості вийти на роботу не повідомив, про що в табелі робочого часу проставлено відмітку «НЗ», тобто неявки з нез'ясованих причин (а.с.45). Саме тому судом встановлено, що фактично [PERSON] відпрацював лише 5 робочих днів, а не 9 робочих днів як про це зазначено позивачем в позовній заяві. Під час прийняття на роботу [PERSON] було ознайомлено зі штатним розписом ТОВ «Комплекс Агромарс» та положенням «Про оплату праці працівників ТОВ «Комплекс Агромарс», затвердженого Президентом ТОВ «Комплекс Агромарс» 01 січня 2009 року, що підтверджується підписом позивача в книзі ознайомлення працівників з умовами праці, з правилами внутрішнього трудового розпорядку, з Положенням «Про оплату праці працівників» від 12 травня 2016 року (а.с.37). У відповідності до витягу із штатного розпису ТОВ «Комплекс Агромарс» станом на 13 травня 2016 року розмір посадового окладу юриста претензійно- позовного відділу юридичного департаменту складає 2000 гривень (а.с.23). При цьому, у відповідності до п.п.4.1.1. та п.4.2.1. положення «Про оплату праці працівників ТОВ «Комплекс Агромарс» премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій, є додатковою заробітною платою, тобто винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Підприємством не нараховується премія за відповідний місяць тим працівникам, в табелі обліку робочого часу яких мають місце нез'явлення на роботу без поважних причин, а також у разі звільнення з роботи на протязі місяця та звільнення з роботи на протязі випробувального терміну. Таким чином, [PERSON] не мав права на нарахування та виплату йому премії, оскільки мав відмітку в табелі обліку робочого часу нез'явлення на роботу без поважних причин. З роздруківки наряду на перерахунок заробітної плати [PERSON] та розрахункової відомості за травень 2016 року вбачається, що за 5 робочих днів йому нараховано заробітну плату у розмірі 526 гривень 32 копійок (а.с.46,47). Разом з тим, враховуючи відрахування з заробітної плати на податок з доходів фізичних осіб (18%), військовий збір у розмірі 1,5%, внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 22%, а також комісію банку за перерахування розрахункових у розмірі 0,2%, сума до виплати заробітної плати [PERSON] складала 423 гривні 69 копійок. Вказана обставина підтверджується службовою запискою на сплату розрахункових за травень 2016 року (а.с.48) та копією платіжного доручення від 26 травня 2016 року (а.с.49). Зважаючи на те, що на день звільнення [PERSON] був відсутній на робочому місці, тому, відповідно, виплата йому заробітної плати здійснена на наступний робочий день, тобто 26 травня 2016 року. Вищевикладені обставини свідчать, що ТОВ «Комплекс Агромарс» здійснив виплату всіх сум, що належать працівнику від підприємства при звільненні. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Зважаючи на це, позовні вимоги щодо стягнення з ТОВ «Комплекс Агромарс» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, задоволенню не підлягають. Оскільки остаточний розрахунок при звільненні позивача було здійснено згідно вимог ст.116 КЗпП України. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення з ТОВ «Комплекс Агромарс» на користь [PERSON] вихідної допомоги у розмірі 15000 гривень, суд виходить з наступного. У відповідності до ч.1 ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Так, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Всупереч цьому, як встановлено судом, позивача звільнено з власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Таким чином в ході розгляду цивільної справи не знайшли свого підтвердження обставини щодо порушення роботодавцем, тобто ТОВ «Комплекс Агромарс», законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. Тому дані позовні вимоги також підлягають залишенню без задоволення. Відповідно до ч.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Доводи позивача про те, що йому завдано моральної школи, яка полягає в тому, що він безпідставно був позбавлений права на отримання заробітку, внаслідок чого був змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Такі незаконні дії відповідача завдали [PERSON] моральних страждань, які він оцінює у розмірі 5000 гривень, всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України, жодним чином не обґрунтовано та не підтверджено належними та допустимими доказами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed