Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

В провадженні Веселівського районного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частку нерухомого майна, відповідно до якого: 27 листопада 2001 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про сумісну діяльність, відповідно до умов якого сторони домовились для задоволення своїх побутових потреб шляхом обєднання спільних грошових внесків придбати з прилюдних торгів, які мають проводитись відділом Державної виконавчої служби Веселівського району Запорізької області 29.11.2001р., нерухоме майно нежитлове приміщення «Сіносховище», що знаходиться в с. Єлизаветівка Веселівського району Запорізької області, по вулиці Дзержинського, 1 (один), та складається з будівлі сіносховища шлакоблочної, виробничою площею 789.14 кв.м. При цьому за спільною згодою сторін учасником прилюдних торгів мав виступати відповідач [PERSON]. Згідно акту про проведення прилюдних торгів, затвердженого начальником відділу Державної виконавчої служби Веселівського району Запорізької області 29 листопада 2001 року, [PERSON] визнаний переможцем прилюдних торгів з продажу вище зазначеного нерухомого майна, з ціною продажу 10170,00 гривень. 13 грудня 2001 року приватним нотаріусом Веселівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] на імя [PERSON] було видано Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, яке зареєстроване в реєстрі за №1675. Згідно умов договору про спільну діяльність, придбане сторонами за результатами прилюдних торгів нерухоме майно є частковою сумісною власністю з рівними частками. При цьому обумовлено, що інший учасник договору має право виділення своєї частки в будь який час. З моменту придбання, і до теперішнього часу придбане нерухоме майно знаходиться у спільному володінні позивача та відповідача, по ? частці кожного. 20 січня 2017 року позивач звернувся до [PERSON] з листом про нотаріальне оформлення на нього ? частки вище зазначеного нерухомого майна. У відповідь на пропозицію, листом від 31 січня 2017 року відповідач запропонував [PERSON] грошову компенсацію його частки, не надавши згоду на оформлення майна. Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності на ? частку вище зазначеного нерухомого майна. Представник позивача - [PERSON] просить суд визнати за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], [NUMBER], виданий Веселівським РВ УМВС України в Запорізькій області 14.10.1995 року, право власності на ? частку нерухомого майна - нежитлове приміщення «Сіносховище», що знаходиться в с. Єлизаветівка Веселівського району Запорізької області, по вулиці Степова (колишня назва Дзержинського), 1 (один), та складається з будівлі сіносховища шлакоблочної, виробничою площею 789.14 кв.м. Судові витрати залишити за позивачем. Представник відповідача [PERSON], заявляє у судовому засіданні, що відповідач позов визнає в повному обсязі та просить задовольнити позовні вимоги. Враховуючи вище викладене, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд відмічає наступне: 27 листопада 2001 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про сумісну діяльність, відповідно до умов якого сторони домовились для задоволення своїх побутових потреб шляхом обєднання спільних грошових внесків придбати з прилюдних торгів, які мають проводитись відділом Державної виконавчої служби Веселівського району Запорізької області 29.11.2001р., нерухоме майно нежитлове приміщення «Сіносховище», що знаходиться в с. Єлизаветівка Веселівського району Запорізької області, по вулиці Дзержинського, 1 (один), та складається з будівлі сіносховища шлакоблочної, виробничою площею 789.14 кв.м. При цьому за спільною згодою сторін учасником прилюдних торгів мав виступати відповідач [PERSON]. Згідно акту про проведення прилюдних торгів, затвердженого начальником відділу Державної виконавчої служби Веселівського району Запорізької області 29 листопада 2001 року, [PERSON] визнаний переможцем прилюдних торгів з продажу вище зазначеного нерухомого майна, з ціною продажу 10170,00 гривень. 13 грудня 2001 року приватним нотаріусом Веселівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] на імя [PERSON] було видано Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, яке зареєстроване в реєстрі за №1675. Згідно умов договору про спільну діяльність, придбане сторонами за результатами прилюдних торгів нерухоме майно є частковою сумісною власністю з рівними частками. При цьому обумовлено, що інший учасник договору має право виділення своєї частки в будь який час. З моменту придбання, і до теперішнього часу придбане нерухоме майно знаходиться у спільному володінні позивача та відповідача, по ? частці кожного. 20 січня 2017 року позивач звернувся до [PERSON] з листом про нотаріальне оформлення на нього ? частки вище зазначеного нерухомого майна. У відповідь на пропозицію, листом від 31 січня 2017 року відповідач запропонував [PERSON] грошову компенсацію його частки, не надавши згоду на оформлення майна. Нормою ст. 430 Цивільного кодексу Української РСР N 1540-VI, від 18.07.1963р., (в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що за договором про сумісну діяльність сторони зобов'язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства або установи (що не передаються в оперативне управління організації, яка є юридичною особою), будування водогосподарських споруд і пристроїв, будівництво шляхів, спортивних споруд, шкіл, родильних будинків, жилих будинків і т. ін. Громадяни можуть укладати договір про сумісну діяльність лише для задоволення своїх особистих побутових потреб. Згідно ст. 432 Цивільного кодексу Української РСР N 1540-VI, від 18.07.1963р., (в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для досягнення мети, зазначеної у статті 430 цього Кодексу, учасники договору про сумісну діяльність роблять внески грошима чи іншим майном або трудовою участю. Грошові та інші майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності, є їх спільною власністю. Відповідно до ч.2 ст. 17 Закону України «Про власність» N 697-XII, від 07.02.1991р. (в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин), Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України N 435-IV, від 16.01.2003р., що набув чинності з 01.01.2004р., Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до розяснень, викладених у Висновках Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р., від 01.02.2014р., Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1134 зазначеного Кодексу внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Для майнових вкладів учасників договору, а також майна, яке буде створене (придбане) в результаті їхньої спільної діяльності, установлюється правовий режим спільної часткової власності. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, з метою захисту своїх прав позивач має право на визнання в судовому порядку права власності на ? частку спірного нежитлового приміщення.

Outcome: approved