Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] міської ради, третя особа Управління земельних відносин виконавчого комітету [PERSON] міської ради про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками звернулась [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просять суд їх задоволити та визнати за позивачем право на приватизацію земельної ділянки площею 47 кв.м. за адресою м.Рівне, вул.Дворецька, 122-А (квартира 2), що передається у власність для будівництва індивідуальних гаражів, без погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами [PERSON] та [PERSON] та без їх підписів, в звязку з неправомірністю відмови [PERSON] та [PERSON] у погодженні меж земельної ділянки. В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник заявлені позовні вимоги не визнали та просять суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] міської ради та представник третьої особи Управління земельних відносин виконавчого комітету [PERSON] міської ради просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 січня 2017 року до [PERSON] міської ради надійшла заява [PERSON] з проханням розглянути земельний спір щодо меж земельних ділянок на вул.Дворецькій, 122-А у м.Рівне, який виник між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Оскільки земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору, на розгляд земельного спору 19 січня 2017 року були запрошені [PERSON], [PERSON] та [PERSON], але за відсутністю вищевказаних громадян розгляд земельного спору було перенесено на 24 січня 2017 року. Відповідно до ст.158 ЗК України у разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання спору переноситься. Повторне відкладення розгляду спору може мати місце лише з поважних причин. Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення. Рішенням [PERSON] міської ради від 21 липня 2016 року №1190 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 47 кв.м. на вул.Дворецькій, 122-А (квартира 2) безоплатно у власність для будівництва індивідуальних гаражів (для будівництва індивідуального гаража) за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади міста Рівного. Рішенням [PERSON] міської ради від 20 серпня 2015 року №5601 затверджено проект землеустрою та передано [PERSON] та [PERSON] безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 573 кв.м. на вул.Дворецькій, 122 (квартира №2) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На розгляд земельного спору 24 січня 2017 року зявилися з однієї сторони [PERSON] з другої сторони [PERSON] та [PERSON], яким було розяснено права і обовязки сторін при розгляді земельних спорів, а саме, що сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору і у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його. Розглянувши надані матеріали, а саме: пропозицію по наданню земельної ділянки площею 47 кв.м. на вул.Дворецькій, 122-А (кв.2) для будівництва індивідуального гаража безоплатно у власність [PERSON]І,, технічний паспорт на квартиру №2 у житловому будинку садибного типу №122-А, розробленого [PERSON] міським бюро технічної інвентаризації 02 липня 2015 року та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 573 кв.м. на вул.Дворецькій, 122 (кв.2) безоплатно у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка) [PERSON], [PERSON]М вирішили. У разі недосягнення згоди [PERSON] та [PERSON], рекомендовано [PERSON] вирішувати питання щодо узгодження меж земельної ділянки на вул.Дворецькій, 122-А (кв.2) у судовому порядку, оскільки згідно частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Пунктом 2 статті 198 ЗК України передбачено, що кадастрова зйомка, яка міститься у документації із землеустрою має включати погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Наказом від 18 травня 2010 року №378 Державного комітету України із земельних ресурсів затверджено «Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» (надалі інструкція) згідно якої зазначено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) технічної документації із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (п.2.1. інструкції). Пунктом 3.12 даної інструкції передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за пять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, курєрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх незявлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Таким чином, вирішення питання щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства. Таких вимог позивачем щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки не дотримано, отже вона передчасно звернулася до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~ Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що в судовому засіданні позивач та представник позивача не довели заявлені ними позовні вимоги, а відповідачі дані позовні вимоги повністю спростували, тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено, тому не підлягать до задоволення і позовні вимоги в частині стягнення судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed