Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], обґрунтовуючи вимоги тим, що з 22 грудня 1998 року по 17 квітня 2013 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними було придбано автомобіль марки ВАЗ-2115,\~2005 року випуску, державний номерний знак\~\~[NUMBER], який є предметом спільної сумісної власності подружжя. Проте, 19 лютого 2013 року відповідач продав вказаний транспортний засіб своєму батькові - [PERSON] Посилаючись на те, що письмової згоди на відчуження вищевказаного автомобіля вона не надавала, позивач просить визнати договір купівлі-продажу недійсним. В судове засідання позивач\~ не зявилася, подавши до суду заяву про\~ розгляд справи за її відсутності. \~ Відповідачі та їх представник, які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання також не зявився, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності до суду\~ не надходило. \~\~Зі згоди\~ позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).\~\~\~\~ Дослідивши надані ними письмові докази, суд прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 22 грудня 1998 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2013 року було розірвано. Автомобіль марки ВАЗ-2115, 2005 року випуску, № кузова ХТА 21150053954109, № двигуна 21114107977 державний номерний знак [NUMBER] було придбано у грудні 2010 року. 19 лютого 2013 року відповідно до довідки-рахунку № ДПШ 997855 [PERSON] продав вищевказаний автомобіль [PERSON] за 39000,00 грн. Згідно частини 3 статті 368 Цивільного кодексуУкраїни (далі ЦК України) та частини 1 статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частин 1-3 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Частиною 1 статті 31 ЦК України визначено, що правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Згідно пункту 2 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Частиною 4 статті 369 ЦК України визначено, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Встановивши, що спірний автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя було відчужено [PERSON] за договором, який виходить за межі дрібного побутового, без згоди [PERSON], даний правочин слід визнати недійсним. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved