Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства, площею 0,7851 гектарів, яка розташована на території Сарниківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, як спадкоємцем за законом, після смерті матері [PERSON], яка померла 03 грудня 2014 року. Позов обґрунтований тим, що батько позивачки була власником земельної ділянки для обслуговування жилого будинку і ведення підсобного господарства, що розташована на території Сарниківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ІФ №003424. Батько [PERSON] помер 14 березня 1998 року. Його дружина [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], в тому числі спірну земельну ділянку, однак не отримала державного акту на право власності на земельну ділянку. [PERSON] померла 03 грудня 2014 року, після її смерті відкрилася спадщина . Позивачка є спадкоємцем за законом на вказану земельну ділянку, однак через не отримання матір`ю державного акту не може оформити у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку. Просила позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка позов підтримала із підстав наведених в уточненій позовній заяві . Представник Сарниківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, подав заяву в якій не заперечував щодо визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їхній відсутності. Позов [PERSON] визнають повністю, не заперечують щодо визнання за нею право власності на земельну ділянку . Заслухавши пояснення позивачки, письмові пояснення відповідачів та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. [PERSON], який помер 14 березня 1998 року був власником земельної ділянку для обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства, площею 0,7851 гектарів, яка розташована на території Сарниківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ІФ №003424, який виданий вище вказаною сільською радою 06 листопада 1997 року. З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 вересня 1998 року , яке зареєстроване в реєстрі за №523 вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], в тому числі спірну земельну ділянку. 06 лютого 2007 року [PERSON] заповіла житловий будинок та земельну ділянку площею 0,7851 гектарів в рівних частках [PERSON] та [PERSON] Мар`яні Федорівні , що підтверджується заповітом, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Сарниківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 24. Заповіт не змінений та не відмінений. 03 грудня 2014 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-НМ №199173. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина на майно, що розташоване в с. Сарники Рогатинського району Івано-Франківської області, до складу якого входить вищевказана земельна ділянка. Згідно ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Спадкоємці за заповітом [PERSON] Мар`яна Федорівна та [PERSON] скористались своїм правом у шестимісячний строк відмовилися від прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] Даний факт підтверджується їхніми заявами від 25 травня 2015 року, які посвідчені секретарем Задністрянської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області . За положеннями ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємець за законом у першу чергу - дочка спадкодавця [PERSON] звернулась до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, постановою державного нотаріуса Галицької районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області їй відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки відсутній правоустановчий документ . Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст.14 Конституції України. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного субєктивного земельного права, субєктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Відповідно до п.г. ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Власник майна, відповідно до ст.392 ЦК України, може предявити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спеціального визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні правовстановлюючі документи. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та підлягає до задоволення.

Outcome: approved