Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

В серпні 2017р. [PERSON] , який діяв в своїх інтересах, а також від імені та в інтересах свого малолітнього сина - [PERSON] звернувся з позовом [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення, про зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на наступні обставини. Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 07.12.16 [PERSON] продав малолітньому сину свого вітчима [PERSON] - [PERSON] [INFO] 1/6 частку житлового будинку по [ADDRESS] . Таким чином [PERSON] з 07.12.16 не є співвласником житлового будинку, своє право власності на 1/6 частину будинку він припинив в зв`язку із відчуженням свого майна. Співвласниками садиби стали [PERSON] (5/6 часток) та [PERSON] (1/6 частка). Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, припинення права власності припиняє права особи володіти, користуватися та розпоряджатися майном, яке їй не належить. Проте, відповідач продовжує проживати в будинку. При цьому не несе жодних витрат з його утримання та сплати комунальних платежів, які влітку за місяць сягають більше 2 тисяч грн. Крім цього, відповідач провокує сварки та бійку (інцидент стався 01.06.17), погрожує підпалити автомобіль позивача. Одного разу, не побачивши дружину позивача, яка знімала випрані речі, сівши без дозволу за кермо автомобіля позивача, що знаходився на подвір`ї (при цьому свій автомобіль відповідач залишає на вулиці), заднім ходом ледве не задавив малолітнього сина позивача, який грався. Відповідач самовільно демонтував на мансардному поверсі будинку металопластикове вікно та заклав отвір цеглою. На підставі викладеного, позивачі просять: 1.Визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку по [ADDRESS] .Виселити [PERSON] з будинку по [ADDRESS] .Зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 3-5) Ухвалою суду від 10.08.2017р. було відкрито провадження по справі. (а.с.16) Ухвалою суду від 28.02.2018р. було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду в судовому порядку. (а.с. 3-5) В процесі розгляду стало відомо, що відповідач [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 11171 від 29.10.2018р., зареєстрований Одеським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області. (а.с.64) Ухвалою суду від 13 грудня 2018р. судом було допущено до участі в справі в якості законного представника малолітнього [PERSON] його мати - [PERSON] , а також зупинено провадження по справі до вступу в справу процесуального правонаступника померлого позивача [PERSON] . (а.с.85-90) Ухвалою суду від 28.11.2019р. було допущено по справі процесуальне правонаступництво та замість померлого позивача [PERSON] допустити до участі в справі [PERSON] інтереси якого представляє мати [PERSON] , а також допустити [PERSON] . (а.с.115-122) Судом також встановлено, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». В судовому засіданні представник позивача Тарасенко Є.В. , яка представляла інтереси малолітнього [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Так вона пояснила, що після того, яка відповідач продав малолітньому належному йому 1/6 часту будинку він залишився проживати в будинку на другому поверху. Окрім того, між відповідачем [PERSON] та [PERSON] постійно відбувались побутові конфлікти, оскільки [PERSON] не визнавав [PERSON] та її сина [PERSON] . Вищевказана ситуація не давала можливості повноцінно використовувати будинок малолітнім [PERSON] , а його мати побоювалась залишити сина без нагляду у присутності відповідача. Представники позивача Кудрявцев І.А. та Христенко Ю.Г. , які представляли інтереси [PERSON] просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки вони вважають, що після продажу належної відповідачу частку будинку він позбавився право користуванням будинком. Представник відповідача - Черток О.В. позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила відмовити у задоволенні позову. Вона пояснила, що [PERSON] був вселений в будинок як член сім`ї та проживав там багато років. Після приватизації земельної ділянки він намагається виділити її частину, однак співвласники домоволодіння намагаються будь-яких шляхом йому перешкодити в цьому. Вона визнала той факт, що між відповідачем та померлим [PERSON] виникали побутові сварки, однак відповідач не був їх ініціатором, та після чергової сварки вимушений був самостійно виселитись з будинку. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були співвласниками будинку житлового будинку по [ADDRESS] . (а.с. 12-13) [PERSON] належало право власності на 1/6 частку житлового будинку по [ADDRESS] на підставі рішенні Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2010р., як спадщина після померлої матері [PERSON] . (а.с. 35-37) [PERSON] належало право на 5/6 часток житлового будинку по [ADDRESS] на підставі рішенні Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2010р., як спадщина після померлої дружини [PERSON] .(а.с. 35-37) [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] з 26.10.2011р., як співвласник будинок. (а.с. 29) Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07.12.16 [PERSON] продав малолітньому сину свого вітчима [PERSON] - [PERSON] [INFO] 1/6 частку житлового будинку по [ADDRESS] . (а.с. 22) На теперішній час, [PERSON] не є співвласником житлового будинку по [ADDRESS] , хоча і залишився бути зареєстрованим у будинку. В судовому засіданні встановлено, що після продажу належній відповідачу частки будинку він залишився проживати в будинку, проте мешкав на другому поверсі. Судом встановлено, що [PERSON] та померлим [PERSON] виникали конфлікти з приводу користування будинком. Так, свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] перешкоджає у користуванні її сину площею у будинку. Вона пояснила, що в будинку проживає більше п`яти років та за цей час [PERSON] постійно провокував конфлікти з нею, оскільки не вважав її членом родини. Окрім того, він постійно погрожував їй та її чоловіку. Вона також пояснила, що [PERSON] виїхав з будинку з жовтні 2017р., проте залишив свої речі в будинку. Свідок [PERSON] , що [PERSON] почав себе поводити неадекватно, у нього часто змінювався настрій, при цьому він агресивно поводив себе з [PERSON] та її сином, у зв`язку з чим, між ним та [PERSON] виникали конфлікти. Свідок також пояснив, що він був очевидцем конфлікту між [PERSON] та [PERSON] , з якого зрозумів, що [PERSON] навмисно припинив роботу насосу, який встановив [PERSON] , після чого між ними почалась бійка, яку він зупинив. Свідок [PERSON] пояснила, що вона була очевидцем конфлікту між [PERSON] та [PERSON] , які розмовляли між собою на підвищених тонах, при цьому [PERSON] ображав [PERSON] та його дружину нецезурною лайкою, кидався в бійку. Правові підставі ухваленого рішення. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Суд вважає, що після продажу будинку [PERSON] позбавився права володіння, користування та розпоряджання належною йому часткою будинку. Судом також встановлено, що [PERSON] не укладав будь-які з співвласниками домоволодіння [PERSON] та [PERSON] щодо порядку користування будинком. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини четвертої статті 156 Житлового кодексу України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Відповідно до положень ч. 1, 5 статті 403, ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України». Крім того, згідно Постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року по Справі № 638/13030/13-ц, колегією суддів зроблено наступні висновки: «У справі, яка є предметом перегляду, врахувавши, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користування житлом, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів. Право користування житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.» До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Однак [PERSON] не може вважатись членом сім`ї померлого [PERSON] , а також малолітнього [PERSON] . В зв`язку з чим, суд не приймає уваги позицію представника відповідача щодо неможливості виселення відповідача, оскільки він був вселений як член сім`ї в будинок. Окрім того, відповідач був зареєстрований в будинок вже після того, як набув право власності на 1/6 частку будинку, а не як член сім`ї. Отже, відповідач саме як власник розпорядився належною йому часткою будинку, а тому після її відчуження втратив володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В процесі розгляду справи судом встановлено, що відповідач тимчасово виселився з будинку, проте на час подання позовної заяви він проживав в будинку. Суд вважає, що дана обставина не може бути підставою для закриття провадження по справі, а також для відмови у задоволенні позовних вимог. Так зі сторони представника відповідача не надано доказів того, що відповідач забрав свої особисті речі з будинку, а також не має наміру повернутись до будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003р. № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. В судовому засіданні встановлено, що відповідач залишається зареєстрованим у будинку [ADDRESS] . Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Частиною 2 ст. 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд вважає, що ефективним способом захисту інтересів позивачів є позбавлення права користування жилим приміщенням Кікоть Ігоря шляхом виселення з будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В той же час, суд вважає, що необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку, оскільки спосіб захисту обраний судом вже є підставою для того зняття.

Outcome: partial