Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

В серпні 2015 року заступник Бориспільського міжрайонного прокурора звернувся до суду з позовом та обґрунтовував його тим, що рішенням Кіровської сільської ради №1569-37-06 від 15 травня 2015 року був затверджений проект землеустрою щодо від-ведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1175 га з кадастровим номером 3220884401:01:009:0017 з цільовим призначенням для будівництва і обслугову-вання житлового будинку, господарських будівель і споруд по провулку Гагаріна, 14 в с. Кірове Бориспільського району. 12 червня 2015 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно №39006271. Однак план зонування та детальний план території Кіровської сільської ради не затверджувався, передача земельної ділянки у власність [PERSON] здійснювалась без урахування цих документів. Ця обставина свід-чить про те, що було допущено порушення ч.3 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Тому заступник Бориспільського міжрайонного прокурора просив суд з метою відновлення законності визнати протиправним та скасувати рішення Кіровської сільської ради №1569-37-06 від 15 травня 2015 року, скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно №39006271 від 12 червня 2015 року та повернути земельну ділянку у комунальну власність Кіровської сільської ради Бориспільського району. В ході розгляду цивільної справи керівник Бориспільської місцевої прокуратури подав заяву про зміну предмета позову (а.с.144-147) та обґрунтовує її тим, що 6 серпня 2015 року помер [PERSON] За час свого життя спадкодавець склав заповіт, яким все своє майно він заповів [PERSON] 27 лютого 2016 року відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом №2-438 на земельну ділянку площею 0,1175 га з кадастровим номером 3220884401:01:009:0017 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по провулку Гага-ріна, 14 в с. Кірове Бориспільського району. Тому керівник Бориспільської місцевої прокуратури просить визнати незаконним та скасувати рішення Кіровської сільської ради №1569-37-06 від 15 травня 2015 року, визнати недійсними свідоцтво про право власності на нерухоме майно №39006271 від 12 червня 2015 року та свідоцтво про право на спад-щину за заповітом №2-438 від 27 лютого 2016 року, витребувати земельну ділянку з чужого незаконного володіння [PERSON] У судовому засіданні прокурор Бориспільської місцевої прокуратури підтримує позов та просить суд задовольнити його. [PERSON] не зявився у судове засідання. Він належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується його власним під-писом в довідці від 13 травня 2016 року (а.с.141). Крім того, відповідач подав письмові заперечення (а.с.150 155), в яких він просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник Кіровської сільської ради не зявився у судове засідання. Він неодно-разово завчасно у встановленому порядку повідомлявся про час та місце розгляду цивіль-ної справи. Представник РС Бориспільського МРУЮ не зявився у судове засідання. Він подав клопотання про розгляд цивільної справи в його відсутності (а.с.71). Вислухавши пояснення прокурора та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що рішенням Кіровської сільської ради №1569-37-06 від 15 травня 2015 року (а.с.8) був затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1175 га з кадастровим номером 3220884401:01: 009:0017 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по провулку Гагаріна, 14 в с. Кірове Бориспільського району. 12 червня 2015 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно №39006271. Ця обставина підтверджується копією інформаційної довідки №40126 309 від 6 липня 2015 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самовряду-вання, якщо він суперечить актам цивільного законодавства. Згідно з ч.3 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у ра-зі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність фізичних та юридичних осіб для містобудівних потреб забороняється. Як розяснив Верховний Суд України в узагальненні практики застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, скасування рішення органу місцевого самоврядування є підставою для скасування правовстановлюючого документа на землю. З копії листа Кіровського сільського голови №72/2-17 від 12 лютого 2015 року (а.с.10) вбачається, що план зонування та детальний план території Кіровської сільської ради не затверджувався. Тому передача земельної ділянки у власність [PERSON] була здійснена без урахування цих документів. Ця обставина свідчить про те, що рішення Кіровської сільської ради №1569-37-06 від 15 травня 2015 року суперечить ч.3 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності належить визнати незаконним та скасувати це рішення органу місцевого самоврядування, а також визнати недійсним видане на підставі нього свідоцтво про право власності на нерухоме майно №39006271 від 12 червня 2015 року. Встановлено, що 6 серпня 2015 року помер [PERSON] Ця обставина підтверджу-ється копією свідоцтва про смерть серії І-ОК №348951 від 6 серпня 2015 року (а.с.119). За час свого життя спадкодавець склав заповіт (а.с.120), яким все своє майно він заповів [PERSON] 27 лютого 2016 року відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом №2-438 (а.с.121) на земельну ділянку площею 0,1175 га з када-стровим номером 3220884401:01:009:0017 з цільовим призначенням для будівництва і об-слуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по провулку Гага-ріна, 14 в с. Кірове Бориспільського району. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обо-вязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1301 цього Кодексу свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Встановлено, що у звязку з недійсністю свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] не став власником земельної ділянки площею 0,1175 га з кадастровим номером 3220884401:01:009:0017 з цільовим призначенням для будівництва і обслугову-вання житлового будинку, господарських будівель і споруд по провулку Гагаріна, 14 в с. Кірове Бориспільського району. Право власності на цей обєкт нерухомого майна не ввій-шло до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] не мав права на спадкування вказаної земельної ділянки. З огляду це суд вважає, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом №2-438 від 27 лютого 2016 року належить визнати недійсним. Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без правової підстави заволоділа ним. Як розяснив Верховний Суд України в правовій позиції у справі №6-92цс13, основ-ною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і осново-положних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експро-пріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність до-тримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю до-тримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спор-ронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти Украї-ни» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Однак у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» Європейський суд з прав людини категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства беззаперечно стано-вить «суспільний інтерес» (п.54 рішення). Встановлено, що у звязку з недійсністю свідоцтва про право на спадщину за запо-вітом у [PERSON] були відсутні підстави для заволодіння земельною ділянкою. Ця об-ставина свідчить про те, що володіння відповідачем цим обєктом нерухомого майна є незаконним. Відновлення законності становить суспільний інтерес, який переважає над правом відповідача на землю. Витребовуючи земельну ділянку з його володіння, суд має на меті не позбавити [PERSON] права власності на земельну ділянку, а прагне відновити становище, в якому відповідач зможе привести проект щодо відведення земельної ділян-ки у відповідність до плану зонування або детального плану території Кіровської сіль-ської ради та приватизувати земельну ділянку з дотриманням закону. З огляду на це суд вважає, що з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь держави допустимо витребувати земельну ділянку площею 0,1175 га з кадастро-вим номером 3220884401:01:009:0017 з цільовим призначенням для будівництва і об-слуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по провулку Гагаріна, 14 в с. Кірове Бориспільського району. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові вит-рати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві про-порційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або част-ковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Встановлено, що за предявлення позову прокурор сплатив судовий збір в розмірі 1378 гривень. Ця обставина підтверджується платіжним дорученням №680 від 20 квітня 2016 року (а.с.143). Позов задоволений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з кожного відповідача на користь Бориспільської місцевої прокуратури слід стягнути судовий збір в розмірі 689 гривень (1378 : 2).

Outcome: approved