Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] вказує, що з відповідачкою зареєстрували шлюб - 22.12.2007 року. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачкою, посилаючись на те, що сім'я розпалася та збережена не може бути. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Також він пояснив, що не проживають з відповідачкою з жовтня 2015 року, спільно господарство не ведуть. Причиною розлучення стало те, що він кохає іншу жінку, з якою має намір найближчим часом одружитися. До відповідачки має почуття поваги, але не кохає її. Строк на примирення просить суд не надавати. В судовому засіданні відповідачка визнала позовні вимоги, згодна на розлучення, своє прізвище після розірвання шлюбу просить суд не змінювати, строк на примирення надати не просить. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як вбачається із матеріалів справи: - 22.12.2007 року було зареєстровано шлюб позивача з відповідачкою, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого є у справі; - від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є у справі; - позивач та відповідачка проживають окремо з жовтня 2015 року, спільно господарство не ведуть, позивач втратив почуття любові до відповідачки, кохає іншу жінку, з якою має намір одружитися; - позивач наполягає на розлученні, відповідачка проти цього не заперечує; - строк для примирення сторони не просять суд надати. Діючим законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 СК України. При цьому, згідно ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи законодавчі норми, виходячи з принципів об'єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як дана сім'я розпалася та підстав до її збереження в судовому засіданні встановлено не було. При цьому, судом встановлено, що розлад у сім'ї носить вже постійній характер і розірвання шлюбу не порушуватиме особисті та майнові права сторін. Крім того, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням його до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування позивача до шлюбу не допускається, а тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б її інтересам. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як дана сім'я розпалася та збережена бути не може. При цьому, суд враховує інтереси сторін та їх доньки. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки суд вважає необхідним залишити без змін. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved