Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

в позові вказано, що 01/10/2016 позивач надав відповідачу позику в сумі 5430 доларів США з датою повернення 01/10/2018, про що відповідач видав розписку. Незважаючи на вимоги повернути борг відповідач ухиляється від виконання зобов?язання. Тому позивач просив суд розглядати справу в порядку спрощеного провадження та стягнути з відповідача на користь позивача 5430 лоларів США основного боргу, 3% річних в сумі 7185 доларів США з перерахунком суми у гривні за офіційним курсом долару США на день платежу. Судом встановлено наступні обставини на підставі наданих сторонами спору доказів. 01/10/2016 позивач надав відповідачу позику в сумі 5430 доларів США з датою повернення 01/10/2018. Відповідно до платіжного документу позивач сплатив 1451,901 гривень судового збору за розгляд позову. 18/03/2019 судом відкрито провадження в справі та постановлено розглядати спір в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач подав суду письмове заперечення, відповідно до якого заперечив позов з тих підстав, що він звернувся до органу досудового розслідування із заявою про вчинення злочину. Відомості в ЄРДР внесено за фактом, а не щодо особи, вважав для себе за необхідне заслухати свідків із кримінального провадження щодо предмету їх з позивачем правочину, призначення відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦПК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Таким чином законом заборонено заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин свідченнями свідків, про що відповідач вказав в його письмовому поясненні. Отже пояснення відповідача щодо заслуховування свідків щодо предмету їх з позивачем правочину позбавлено правових підстав, безпосередньо суперечить встановленим законом засобам доказування відповідних обставин. А встановлення судом обставин всупереч положенню закону, що передбачений в ч. 1 ст. 218 ЦК України було б спрямовано на здійснення доказування на основі недопустимих доказів. Так відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В ч. 2 ст. 214 ЦПК України вказано, що головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. Отже на головуючого суддю покладено обов?язок усувати із судового розгляду намагання сторін використати недопустимі докази та затягувати судовий розгляд у спосіб зловживання правами. Крім цього в ст. 103 ЦПК України вказано, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Так відповідач не надав суду доказів замовлення ним і проведення експертизи щодо обставин ,які мав намір довести перед судом. Також відповідач не надав суду доказу того, що він звернувся до позивача із проханням провести експертизу розписки для встановлення обставини її правдивості. Крім цього методика проведення почеркознавчих експертиз передбачає часткове пошкодженні і знищення документа, що не може бути здійснено без згоди позивача. Так само відповідач подав суду клопотання, в якому розмістив пояснення щодо заперечення позову, але не розмістив клопотання про призначення та проведення експертизи, не вказав на перелік питань. Які мають бути поставлені перед експертом, не зобов?язався оплатити вартість такої експертизи, не сплатив передбачений законом судовий збір за вирішення питань про забезпечення доказів. Клопотання відповідач зводилось до затягування судового розгляду із запереченням можливості здійснення судового розгляду по суті спору до надання відповідачем згоди на розгляд спору. Проведення експертиз, які вказані в поясненні відповідача не належить до обов?язкового призначення експертиз, що вказано в ст. 105 ЦПК України. Однак відповідачу не належить право на затягування судового розгляду та надання суду згоди на здійснення судового розгляду. В ст. 44 ЦПК України вказано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Таким чином клопотання відповідача було позбавлено правових підстав, спрямовано на затягування судового розгляду, а тому є формою зловживання відповідним правом. Крім цього в клопотанні відповідача від 05/08/2019 не розміщено прохання про виклик свідків, їх персональні дані і інформацію про обставини, які вони можуть повідомити, в ньому не вказано на прохання призначити експертизу будь-яку конкретну експертизу, а вказано на експертизи за їх кількістю, але без визначення їх безпосереднього предмету. Так само в п. 3 ст. 106 ЦПК України вказано, що висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи, який є доказом у справі, або змінено його властивості, не замінює сам доказ та не є підставою для звільнення від обов`язку доказування. Тому навіть у разі виконання відповідачем обовоб?язку щодо подання клопотання про призначення експертизи він зобов?язаний подати до нього письмову згоду позивача на часткове пошкодження боргового документа. Отже без згоди позивача не може бути призначено експертизи, яка передбачає часткове пошкодження або знищення боргового документа. Зловживання правом так само заборонено положенням ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому не гарантується відповідачу. Поняття «зловживання» представлене в статті 17 та статті 35§ 3 (a) (зловживання правом на індивідуальне звернення). Вона посилається на своє звичайне значення відповідно до загальної теорії права, а саме - шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене (Miroпubovs і інші проти Латвії, §§ 62 та 65; S.A.S. проти Франції [ВП], § 66). Процесуальним законом встановлено заборону зловживати правами, вказано, що дії щодо затягування судового розгляду є зловживання правами, зобов?язано сторін спору не затягувати судовий розгляд. Також клопотання містило пояснення відповідача щодо встановлення обставин за опосередкуванням засобів доказування, використання яких для встановлення обставин укладення і виконання правочину прямо заборонено законом. Однак суд не є засобом для будь-якої зі сторін не толерує зловживання сторонами правами. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Таким чином сторони зобов?язані подати суду усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Будь-яких інших доказів, крім тих, що досліджені судом сторони не надали суду. Відповідно до витягу з ЄРДР від 29/07/2019 в реєстрі зареєстровано заяву відповідача щодо обставин: «15.04.2019 [PERSON] , вчинив замах на заволодіння грошовими коштами [PERSON] , подавши заяву до Івано-Франківського міського суду з приводу повернення грошових коштів згідно розписки написаної [PERSON] , згідно якої останній грошові кошти повернув раніше та в повному обсязі». Так Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I Суд повторює, що саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам. У рішенні у справі «Чопенко проти України» (п.62) ЄСПЛ повторно наголосив, що саме національні органи, зокрема суди, мають вирішувати проблеми тлумачення національного законодавства. Проте суд повинен перевірити, чи спосіб, в який тлумачиться та застосовується національне законодавство, породжує наслідки, що відповідають принципам конвенції, як вони тлумачаться у світлі практики ЄСПЛ (див. пп.190, 191 рішення у справі «Scordino v. Italy (№1)»). Отже саме даному суду належить право тлумачити суть спірних відносин сторін, наявність чи відсутність зобов?язань, обовзків на їх погашення. Відповідно до ст. 1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України розичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В постанові Верховного Суду в справі №712/14562/17-ц, від 27.06.18 вказано, що наявність у позикодавця боргового документа - розписки позичальника свідчить про невиконання останнім взятих на себе зобов`язань. Відповідач не надав суду доказу утримання ним розписки на даний час та повернення розписки - боргового документу у зв?язку із виконання ним його зобов?язань. В ст. 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже відповідач зобов?язаний здійснити виконання зобов?язання, яке вказано в його розписці. В ч. 2 ст. 527 ЦК України вказано, що кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Отже у разі виконання зобов?язання переданням грошових коштів боржник зобов?язаний отримати документ про прийняття виконання або зупинити передання грошових коштів. В ч. 1 ст. 530 ЦК України вказано, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк виконання зобов?язання встановлено відповідачем особисто в його розписці - 01/10/2018. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В ст. 612 ЦК України вказано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В ч. 2 ст. 625 ЦК України вказано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В постанові ВСУ №309/3458/14-ц вказано, що розписка є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-284цс17 від 1 березня 2017р.стягнення боргу в іноземній валюті проводиться за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Відповідно до постанови Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16-ц у разі не виконання відповідачем зобов`язання у строки, обумовлені договором позики, не повернення отриманих у борг грошових коштів, тому боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних згідно із статтею 625 ЦК України. Позивач подав суду клопотання про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 гривень, відповідно до якого ним укладено з адвокатом договір про надання правової допомоги від 01/03/2019 та акт про надання послуг 16/04/2019, здійснено відповідний платіж на користь адвоката. 01/03/2019 позивач та адвокат уклали договір про надання правової допомоги, відповідно до п. 1 якого передбачено надання правової допомоги у виді складення заяв, документів правового характеру у спорі щодо стягнення позики. В п. 3.2. Договору вказано, що гонорар складається із суми вартості послуг на підставі погоджених сторонами тарифів. В додатку №1 до договору від 01/03/2019 погоджено тарифи за відповідним договором. Відповідно до акту від 16/04/2019 адвокат нарахував позивачу 4000 гривень за надані послуги. Відповідно до квитанції №ПН896747від 08/05/2019 позивач сплатив на користь адвоката 4000 гривень. Відповідно до акту від 16/04/2019 адвокат нарахував позивачу 1400 гривень за участь в судових засіданнях. Однак судом постановлено про здійснення судового розгляду без виклику сторін. Тому відповідачем зайво зазначено на відшкодування відповідачем 1400 гривень за актом від 16/04/2019. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. В ст. 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідач не надав суду заперечення щодо судових витрат. Відповідач не надав суду доказів, які б спростували правові підстави позову та вказані в позові фактичні обставини та їх юридичну оцінку. Припущення та сумніви відповідача не визначено законом в якості правових підстав для відмови в позові. В ст. 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судові витрати не складають предмету спору, а тому часткова компенсація судових витрат за рішенням суду не визначає відмову чи задоволення позову повністю або частково. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved