Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON], як законний представник неповнолітнього сина [PERSON], пред'явила позов до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 2008 році. Від спільного сумісного життя мають сина [PERSON], який проживає разом з нею. На підставі рішення суду з відповідача підлягають стягненню аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], які він не сплачує, що підтверджується довідкою-розрахунком від 08 серпня 2016 року. Відповідач з березня 2008 року і по теперешній час не виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання та розвитку сина, не відвідує його, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, взагалі не цікавиться ним. З вересня 2010 року він жодного разу не спілкувався з дитиною та не бажає з ним бачитися. На даний час вона перебуває в шлюбі з іншим чоловіком, якого син визнає за батька. За таких обставин вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та вищевикладені обставини на їх обґрунтування, просила позов задовольнити. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради також підтримала позовні вимоги. Відповідач, який про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився. Зі згоди позивачки 14 листопада 2016 року суд протокольною ухвалою ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення позивачки, думку представника органу опіки та піклування та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області 26 листопада 2002 року). 12 березня 2008 року між позивачкою та відповідачем було розірвано шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області 12 березня 2008 року. На даний час позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданного відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 20 липня 2014 року та відповідним штампом в її паспорті. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зі змісту статтей 7, 150 СК України та частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» слідує, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право та зобов'язанні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до даних довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Старокостянтинівським комбінатом комунальних підприємств від 03 серпня 2016 року за № 3842, [PERSON] проживає по [ADDRESS] разом з матір'ю [PERSON], дідом [PERSON] та бабою [PERSON]. Згідно даних довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, виданої Старокостянтинівським районним відділом виконавчої служби 08 серпня 2016 року, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів згідно рішення Старокостянтинівського районного суду від 28 серпня 2010 року за період з 11 травня 2010 року по 01 серпня 2016 року становить 6259,89 грн. Вказані обставини підтверджуються також актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 27 жовтня 2016 року, складеного головними спеціалістами служби у справах дітей. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради дійшов висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому не заперечує щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON], [INFO] (висновок від 04 листопада 2016 року за № 48/21-49-2871/2016). Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати й батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач тривалий час належним чином не виконує своїх батьківських обов'язків, не цікавиться і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною. Прицьому суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідач цього не робив з поважних причин, тому суд вважає, що він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. А також беручи до уваги характер поведінки відповідача, його відношення до виконання своїх батьківських обов'язків, яке не змінилося і після пред'явлення даного позову, суд не вважає можливим обмежитися попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а застосовує крайню міру, позбавивши відповідача батьківських прав, проте з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 551,20 грн. судових витрат. Положеннями частини 5 статті 164 СК України передбачено, що рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Outcome: approved