Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

В серпні 2015 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 3 132 грн. 03 коп., а також судових витрат по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.03.2014 року між ПАТ «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9843892 (надалі -Договір). Згідно умов Договору забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Хюндай», державний реєстраційний номер [NUMBER] (надалі - автомобіль). 11.06.2014 року на проспекті Московському в м. Києві сталась дорожньо-траснпортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля марки «Тойота», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та забезпеченого автомобіля відповідача під його керуванням. При цьому, відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 28.07.2014 року особою, винною в скоєнні даного ДТП визнано відповідача. На виконання умов Договору позивачем на користь власника пошкодженого в ДТП автомобіля марки «Тойота», державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 3 132 грн. 03 коп. Разом з тим, позивач зазначає, що після ДТП відповідачем було порушено строки, визначені у ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення страхувальником страхувальника про настання страхового випадку, що є підставою для пред'явлення регресного позову. Також, з метою врегулювання спору в досудовому порядку позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування збитків в порядку регресу. Однак, в добровільному порядку сума заборгованості відповідачем погашена не була. На підставі зазначеного та враховуючи положення ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому, та зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи в розумінні ч. 5 ст. 74 та/або ч. 8 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 05.03.2014 року між ПАТ «Страхова компанія «Країна» та [PERSON] укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить Поліс № АС/9843892 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.03.2014 року (а.с. 9). Згідно умов Договору забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Хюндай», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 11.06.2014 року о 16 год. 40 хв., відповідач, керуючи своїм автомобілем марки «Хюндай», державний реєстраційний номер [NUMBER], на проспекті Московський, 8, в м. Києві, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Тойота», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортного засобу. При цьому, відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 28.07.2014 року, яка була залишена без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 23.09.2014 року, відповідача було визнано винним у вищезазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 10-13). Згідно положень п.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина [PERSON] у скоєнні вказаного ДТП та обставини цього ДТП, не потребують доказування. В результаті зазначених дій відповідача власнику автомобіля марки «Тойота», державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], були завдані матеріальні збитки, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 22). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Враховуючи зазначене та згідно з умовами Договору позивачем, на підставі заяви [PERSON] від 28.08.2014 року (а.с. 19), ремонтної калькуляції № 33020 від 18.08.2014 року (а.с. 26-28) та Страхового акту № 23/33020/3.2.29 від 22.09.2014 року (а.с. 23) було виплачено страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 3 132 грн. 03 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 5372 від 22.09.2014 року (а.с. 24). Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вказує, що оскільки відповідач не повідомив ПАТ «СК «Країна» про настання страхової події в строк передбачений чинним законодавством, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача, як до страхувальника, про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. Також, як вбачається з матеріалів справи, з метою врегулювання спору в досудовому порядку 11.11.2014 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою № 7692 про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с. 8). Однак, в добровільному порядку сума заборгованості відповідачем погашена не була. Так, відповідно до п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, серед іншого, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Проте, не зважаючи на зазначені вимоги Закону, відповідачем не було повідомлено позивача про настання страхового випадку. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір невстановлений законом. Відповідно до абзацу «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону. Разом з тим, щодо неузгодженості нумерації підпунктів п. 33.1 ст. 33 та підпунктів п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слід зазначити наступне. Так, згідно із п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до абзацу «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону. Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в п.п. 33.1.4 п. 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, відповідні зміни до абзацу «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Однак, виходячи з аналізу ст.ст. 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції з 18 вересня 2011 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Відтак, неузгодженість нумерації підпунктів п. 33.1 ст. 33 та підпунктів п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене ст. 38 вказаного Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. За таких обставин, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що через порушення відповідачем ПДР України сталася ДТП, внаслідок якої власнику автомобіля марки «Тойота», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], було завдано шкоду, через його пошкодження, яку йому на підставі вимог закону відшкодував позивач, як страховик, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позов про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу підлягає задоволенню, а тому на користь позивача підлягає до стягнення з відповідача 3 132 грн. 03 коп. Крім того відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн., а всього разом з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 3375 грн. 63 коп. (3132,03+243,60) . Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 22, 29, 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved