Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] «Про позбавлення\~права користування\~житловим приміщенням»(вхідний № 3081/17 від 01.11.2017 року), на обґрунтування якого зазначено, що позивач [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресом: [ADDRESS] . За вказаною адресою в зареєстровані її син та його донька і відповідач. 20.09.2012 року позивач зареєструвала на зазначену жилу площу відповідача як члена сім`ї її сина. Однак, невдовзі шлюбні стосунки між сином та відповідачем фактично припинились. У вересні 2015 року відповідач подала позов до суду про стягнення аліментів, який заочним рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 07.10.2015 року був задоволений та стягнуто аліменти на користь відповідача для утримання малолітньої доньки. Отримавши судове рішення в листопаді 2015 року відповідач зібрала свої речі і виїхала з квартири, місце проживання і реєстрації покинула добровільно, при цьому жодних перешкод у користуванні квартирою їй ніхто не чинив. З того часу не користується житлом за місцем реєстрації. Оплату за користування електроенергією в період з 2012 року до 2015 року оплачувала позивач. Насамперед факт реєстрації у її квартирі відповідача завдає їй як власнику даної квартири надмірних витрат по утриманні квартири, чим об`єктивно порушуються її права. Поряд з тим, відповідач має іншу сім`ю, а саме проживає в цивільному шлюбі з іншим чоловіком, від якого народила другу дитину. Аліменти, які були стягнуті заочним рішенням перераховуються на користь відповідача на адресу: [ADDRESS] . Вона є людиною пенсійного віку, працює на Харківському державному авіаційному виробничому підприємстві в охороні стрілком, добу троє, отримую невелику заробітну плату, яку ще й своєчасно не виплачують. Син, починаючи з листопада 2016 року бере безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак надала заяву, зареєстровану за вхідним № 6576/18-вх від 19.12.2018 року, з проханням справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі й просить його задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явилась, про місце та час розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України (шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі Судової влади України), про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надала. Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчать її відповідна заява, долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання позивачем особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, і від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечувала позивач. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду. Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності. Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Зі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (серії [NUMBER] ), виданого 09.01.2009 року Бірківською селищною радою Харківської області та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.02.2009 року вбачається, що квартира за адресом: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] (а. с. 18). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21839312, виданого Нововодолажським малим комунальним підприємством технічної інвентаризації 11.02.2009 року (реєстраційний номер 26051275), квартира за адресом: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] (а. с. 19). Відповідно до технічного паспорту, складеного 10.11.2009 року Нововодолазьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації, квартира за адресом: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] (а. с. 30 - 21). Відповідно до акту від 16.03.2016 року, складеного комісією у складі депутата Бірківської селищної ради Лихобаби О. С та сусідів, які проживають в будинку [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] , при обстеженні квартири [ADDRESS] було встановлено, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресом: [ADDRESS] , за вказаною адресою не проживає (а. с. 8). Відповідно до акту від 20.08.2016 року, складеного комісією у складі депутата Бірківської селищної ради Лихобаби О. С та сусідів, які проживають в будинку [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] , при обстеженні квартири [ADDRESS] було встановлено, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресом: [ADDRESS] , за вказаною адресою не проживає (а. с. 7). Відповідно до акту від 23.03.2017 року, складеного комісією у складі депутата Бірківської селищної ради Лихобаби О. С та сусідів мешканців [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , при обстеженні квартири [ADDRESS] було встановлено, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресом: [ADDRESS] , за зазначеною адресою не проживає (а. с. 6). Відповідно до акту від 20.09.2017 року, складеного комісією у складі депутата Бірківської селищної ради Лихобаби О. С та сусідів мешканців [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , при обстеженні квартири [ADDRESS] було встановлено, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресом: [ADDRESS] , фактично не проживає з грудня 2015 року до теперішнього часу (а. с. 5). Згідно довідки голови Бірківської селищної ради від 26.10.2017 року № 115, [PERSON] дійсно сплачувала плату за користування електроенергією за адресом: площа Доценка, будинок [ADDRESS] , за період з листопада 2012 року по грудень 2015 року (а. с. 12). Згідно довідки голови Бірківської селищної ради від 25.10.2017 року № 657, [PERSON] належить домоволодіння за адресом: [ADDRESS] , та за зазначеною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а. с. 13). Як убачається з довідки командира військової частини ПП [NUMBER] Міністерства оборони України від 18.11.2016 року, [PERSON] з 03.11.2016 року по теперішній час (18.11.2016 року) перебуває на військовій службі в в/ч пп [NUMBER] (а. с. 14). Як убачається з довідки командира військової частини ПП [NUMBER] Міністерства оборони України від 06.02.2017 року, [PERSON] з 17.12.2016 року по теперішній час станом на 06.02.2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях (а. с. 15). Відповідно до позовної заяви та ухвали судді Нововодолазького районного суду Харківської області Покальчука Ю. М від 23.09.2015 року, було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] «Про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини» (а. с. 16, 16 зворот). Згідно квитанції 1/0024 від 22.09.2017 року та 4/0020 від 24.10.2017 року [PERSON] прийняла поштовий переказ від Моря С. М. Адреса отримання: [ADDRESS] (а. с. 17). Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Конституції України та Житлового кодексу України. Так, з огляду на положення статті 47 Конституції України та статті 1 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло. У свою чергу, положеннями частини четвертої статті 9 Житлового кодексу України закріплена гарантія кожного громадянина, відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як убачається з положень статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку /стаття 72 Житлового кодексу України/. Згідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України у пункті 10 своєї Постанови Пленуму Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України № 2 від 12 червня 1985 року у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням /стаття 71 Житлового кодексу України/, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності /перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо/ суд може продовжити пропущений строк. На підставі частини 2 статті 405\~Цивільного кодексу\~України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до частини 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно статей 319, 321 та 391\~Цивільного кодексу\~України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] протягом тривалого року відсутня у спірному житлі без поважної причини, а тому вона втратила право користування житловим приміщенням за адресом: [ADDRESS] . Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених нею документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved