Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

в провадженні [PERSON] до ОСББ «Майкопська 1А» про повернення безпідставно набутого майна. Представником відповідача подана заява про ухвалення у даній справі додаткового рішення, оскільки судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, які включають витрати на правничу допомогу. В судове засідання сторони не з`явились, про місце і час розгляду заяву повідомлялись у спосіб, передбачений ст. 128 ЦПК України, однак їх неявка не перешкоджає судовому розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати, суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст.430 цього Кодексу. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. Зазначена позиція викладена в постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі». Однак, Верховний Суд у справі № 759/9300/13-ц) відступив від даної позиції та зазначив, що аналіз змісту статті 270 ЦПК України у системному зв`язку з іншими нормами права, дає підстави для висновку, що вказана процесуальна норма не встановлює беззаперечний обов`язок ухвалення додаткового рішення виключно в такому ж складі суду (суддів), що ухвалив рішення, оскільки у цьому разі законодавець використовує формулу «суд, що ухвалив рішення» як суддівська інституція, а не конкретних суддів суду. Верховний Суд звернув увагу на те, що додаткове рішення шляхом його подальшого виконання спроможне забезпечити реальний захист прав та інтересів позивача, з метою відновлення або захисту яких останній звертався до суду з конкретно визначеними позовними вимогами, які суд за відсутності процесуальних перешкод повинен вирішити по суті. Як вбачається з матеріалів справи рішення суду від 11.11.2019 р. у справі за позовом [PERSON] до ОСББ «Майкопська 1А» про повернення безпідставно набутого майна ухвалено під головуванням судді Чередніченко Н.П. Заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу передана в провадженні судді Колдіної О.О., тобто іншому складу суду. Враховуючи позиції Верховного Суду, суд вважає за можливе вирішити дану заяву по суті, хоча рішення у даній справі було увхалено у іншому складі суду. Звертаючись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, представник відповідача зазначає, що судом при ухваленні рішення не вирішено питання про розподіл судових витрат в частині витрат, понесених відповідачем, на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідача надано Договір про надання правничої допомоги від 04.07.2019 р., платіжне доручення № 505 від 04.07.2019 р., Договір про ндання правничої допомоги від 10.09.2019 р., платіжне доручення від 10.09.2019 р., Додаткова угода № 1 до Договору від 04.07.2019 р., платіжне доручення № 613. Однак, зазначені письмові докази не містять детального опису наданих адвокатом послуг, витраченого часу на надання правничої допомоги, а також що такі послуги були прийняті замовником і виконані виконавцем. Відсутність зазначених доказів позбавляє суд можливості прийняти рішення щодо обґрунтованості вимог про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 39000 гривень та їх співмірність. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для стягнення судових витрат.

Outcome: dismissed