Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказував, що він є власником 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS], при цьому відповідач [PERSON] та треті особи [PERSON] та [PERSON] також являються співвласниками цього будинку, частка кожного з них складає по 1/4. Зазначав, що загальна площа будинку становить 90,6 кв.м., житлова площа дорівнює 45,3 кв.м., що припадає на три ізольованих житлових кімнати площами 17,9 кв.м. (1-4), 14,6 кв.м. (1-5) та 12,8 кв.м. (1-8). Посилаючись на наявність перешкод з боку відповідача на користування житлом, в тому числі зміну замків на вхідних дверях будинку, позивач просив суд: 1) усунути перешкоди в користуванні житлом створені відповідачем [PERSON], шляхом вселення позивача в житловий будинок садибного типу [ADDRESS] та встановити наступний порядок користування приміщеннями даного будинку: виділити йому ізольовану непрохідну кімнату позначену на поетажному плані цифрою «1-4» площею 17,9 кв м.; залишити в користуванні відповідача [PERSON] та третіх осіб [PERSON] і [PERSON] непрохідні (ізольовані) кімнати, що позначені цифрами «1-5» площею 14,60 кв.м. та «1-8» площею 12,8 кв.м. Підсобні приміщення: веранду «1-1», коридор «1-3», кухню «1-2», кухню «1-6», кладову «1-7» залишити у спільному користуванні. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити, пояснивши, що сторони та треті особи являються рідними братами та фактично кожен з них прийняв у спадщину по 1/4 частині спірного будинку. Відповідач та його представник заперечували відносно задоволення позову та вважали його передчасним, оскільки відповідач фактично не набув у власність частину будинку, при цьому представник відповідача пояснила, що даний спір слід вирішувати тільки шляхом поділу будинку, при цьому відповідач змінив замки дверей після зникнення з будинку речей. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи [PERSON], а також дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05.04.2017 року, задоволено позов [PERSON] та [PERSON], визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO], по 1/4 частці за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. В задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що спадщину за заповітом після смерті [PERSON] прийняли її сини, тобто сторони по справі, частки у спадщині є рівними - по 1/4 кожному. В судовому засіданні встановлено, що в будинку по [ADDRESS] зареєстрований та проживає [PERSON], що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Згідно наявної в матеріалах справи копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.05.2017 року, проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 1/4 частину вказаного будинку за [PERSON]. 01.08.2017 року дільничним офіцером поліції Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області в ході проведення перевірки за зверненням [PERSON] щодо прийняття мір до брата, [PERSON], який обмежує його в доступі до спільного батьківського будинку складено відповідний висновок (ЖЄО № 25290). Зі змісту вказаного висновку вбачається, що [PERSON] в телефонній розмові пояснив про заміну ним замків в будинку [ADDRESS], а також що він не допустить до будинку нікого поки не буде судового рішення останньої інстанції. В судовому засіданні відповідач та третя особа, [PERSON] пояснили, що по 1/4 частині будинку вони фактично прийняли у спадщину, однак не оформили відповідні правовстановлюючі документи. Крім того, відповідач підтвердив про заміну замку у дверях будинку, оскільки з будинку пропадали речі, припускає, що це могли зробити [PERSON] та [PERSON], при цьому відповідач погодився допустити позивача до будинку, але після його фактичного поділу між власниками. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством (ст. 155 ЖК). Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). В судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини зазначені в позовній заяві, а доказів на їх спростування суду не надано. Таким чином, право позивача як власника частини житлового приміщення на проживання в ньому підлягає захисту. Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку за необхідне задовольнити позов в частині усунення перешкод позивачу в користуванні житлом шляхом його вселення у житловий будинок [ADDRESS]. Доводи відповідача і третьої особи зводяться до незгоди із вселенням позивача до спірного будинку, а посилання представника відповідача про те, що відповідач фактично не являється власником цього будинку не спростовують встановлених судом обставин справи щодо наявності перешкод позивачу у користуванні ним. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. 3 ст. 358 ЦК України). Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 у п. 14 роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту, садибний житловий будинок [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат: площами 17,9 кв.м., 14,6 кв.м. та 12,8 кв.м., що складає 45,3 кв.м., тобто доля позивача в жилій площі, відповідно становить 11,325 кв.м. Таким чином, суд вважає, що заявлена позивачем вимога про виділ у користування житлової кімнати площею 17,9 кв.м., враховуючи відсутність будь-яких пропозицій про порядок користування житлом, а також згоди відповідача на компенсацію його частки, не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 640 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial