Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

В провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла справа за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до [PERSON], за участю третьої особи Управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Севастополі, про відшкодування витрат за період навчання, в яких позивач просить стягнути з відповідача на користь державного бюджету витрати, пов'язані з навчанням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у розмірі 6132,65 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України з 01.09.2011 року по 11.10.2013 року. Відповідно до Закону України «Про освіту», «Про вищу освіту», «Про міліцію», Указу Президента України від 23.01.1996 року № 77 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996р. № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», 01.09.2011 року між курсантом [PERSON], УМВС України в м. Севастополі та Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ укладено договір про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Згідно наказу ректора ДДУВС № 56ос від 24.05.2012 року, відповідач зарахований курсантом на навчання до ДДУВС. Згідно наказу ректора ДДУВС № 56ос, відповідач отримав вищу юридичну освіту та отримав відповідний диплом, після чого був направлений до ОВС. Згідно витягу з наказу № 83ос дск від 27.06.2012, лейтенанта міліції [PERSON] призначено на посаду сдідчого слідчого відділення Ленінського РВ УМВС України в м. Севастополі з 26.06.2012 року, встановивши посадовий оклад у розмірі 775 грн. та надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років. Згідно витягу з наказу № 154 ос від 11.10.2013, відповідач звільнений із займаної посади відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних Сил України за п. 64 «ж» (за власним бажанням), що є однією з підстав відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі МВС України. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та задоволення позовних вимог, щодо ухвалення заочного рішення, в разі неявки відповідача в судове засідання, на підставі наявних у справі документів не заперечував. У судове засідання відповідач не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача по доказам, наданим стороною позивача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу в порядку, передбаченому гл. 8 ЦПК України, та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України з 01.09.2011 року по 11.10.2013 року. У 2012 році [PERSON] був зарахований курсантом факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки, кримінальної міліції та з підготовки слідчих Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ для призначення на посади згідно з фахом по факультету з підготовки слідчих до УМВС України в м. Севастополі, про що свідчить витяг з наказу від 24.05.2012 року № 56 о/с. [PERSON] звернувся до керівництва Університету з рапортом про звільнення за власним бажанням. Відповідно до витягу з наказу Управління МВС України в м. Севастополі від 11.10.2013 року № 154 о/с, відповідач був звільнений за власним бажанням з органів внутрішніх справ України. Таким чином, він не виконав умови Договору, а саме п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.6 п. 2.3, а також порушив п. 3 Договору, в якому передбачені підстави на відшкодування витрат на підготовку, а саме дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни. З наданих до матеріалів справи документів встановлено, що витрати на утримання [PERSON] в період з 01.09.2011 року по 11.10.2013 року, складають 6132,65 грн. Пунктом 2.3.6 Договору передбачено, що в разі відрахування з інституту чи звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення навчання і встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. 3 договору, [PERSON] зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313 затверджено Порядок відшкодування особам витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ. Однією із підстав відшкодування витрат є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчання. Сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовуються у порядку, визначеному законодавством. Пунктом 6 Постанови КМ № 313 та п. 4.4 Договору передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, пов'язані з її навчанням, ця сума стягується у судовому порядку. Оскільки відповідач не виконав умови договору, він має відшкодувати на користь державного бюджету вартість навчання в сумі 6132,65 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 243,60 грн., і дані кошти відповідач має сплатити позивачу. Підсудність даної справи визначена Апеляційним судом м. Києва згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved