Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходилася зазначена справа. Позивач звернувся з позовом, який уточнив в подальшому, та остаточно просив суд: -визнати недійсним з моменту укладення з 12 травня 2015 року договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] 12 травня 2015 року за реєстром №299, укладений між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої; -усунути перешкоди в користуванні кімнатою №12-8, 2-го поверху у двокімнатній квартирі [ADDRESS] з боку [PERSON]; -витребувати у [PERSON] квартиру [ADDRESS] і передати її [PERSON]. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], Акціонерна компанія «Харківобленерго», Мерефянська міська рада Харківського району Харківської області про визнання недійсним договору дарування квартири, усунення перешкод у здійсненні права володіння та користування майном, витребування майна із незаконного чужого володіння задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 12.05.2015 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 299. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнутий судовий збір в сумі 551,20 гривень. Сплачений судовий збір у сумі 3649,37 гривень віднесений за рахунок позивача. 13 жовтня 2016 року на зазначене рішення суду представником відповідача [PERSON] [PERSON] подана апеляційна скарга. Ухвалою судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року зазначену цивільну справу повернуто до Харківського районного суду Харківської області для виконання вимог ст. 220 ЦПК України. Як вбачається зі змісту зазначеної ухвали суду, підставою для повернення цивільної справи до суду першої інстанції для ухвалення у справі додаткового рішення стало те, що позов [PERSON] містить вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири, усунення перешкод в користуванні квартирою та витребування її у [PERSON], ці вимоги розглядалися судом, однак в резолютивній частині оскаржуваного рішення визначено, що позов [PERSON] задоволено частково та не зазначено, в якій частині позовних вимог відмовлено. Представник позивача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги та представник відповідача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд питання про ухвалення додаткового рішення за їх відсутності. Інші особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін, але їх присутність не є обовязковою. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним ухвалити додаткове рішення у справі, виходячи з наступного. Як вбачається зі змісту уточненої позовної заяви [PERSON] від 28 січня 2016 року, рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2016 року та ухвали судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року, під час ухвалення рішення 20 вересня 2016 року, судом не ухвалене рішення стосовно наступних вимог, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення: -про усунення перешкод в користуванні кімнатою №12-8 2-го поверху у двокімнатній квартирі [ADDRESS] з боку [PERSON], -про витребування у [PERSON] квартири [ADDRESS] та передачу її [PERSON]. Разом з тим, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2016 року частково задоволені позовні вимоги [PERSON] та визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 12.05.2015 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 299. Під час ухвалення зазначеного рішення, суд виходив з наступних обставин. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2015 року за [PERSON] було визнано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в порядку набувальної давності. 12 травня 2015 року [PERSON] подарувала [PERSON] зазначену вище квартиру. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу [PERSON], реєстр за №299. 19 листопада 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОК № 353836. Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 01.04.2015 року скасовано та постановлено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до АК «Харківобленерго», Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 жовтня 2015 року зазначено, що [PERSON], позивач по справі, є основним квартиронаймачем спірної жилої квартири №5, що розташована по вул. Дачній,50 в м. Мерефа Харківського району Харківської області, він зареєстрований в квартирі з 25 вересня 1998 року. У відповідності до п. 1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Так, при винесенні додаткового рішення, суд врахував вже встановлені рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2016 року обставини. Оскільки судом прийнято рішення про визнання договору дарування недійсним, то позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні кімнатою №12-8 2-го поверху у двокімнатній квартирі [ADDRESS] з боку [PERSON] та про витребування у [PERSON] квартири [ADDRESS], суд вирішує наступним чином. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 частини 1 статті 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісне придбання, згідно ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна із чужого незаконного володіння (віндикація). З огляду на викладене, враховуючи обставини набуття права власності відповідачем [PERSON] на спірне майно, які викладені вище та встановлені рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2016 року, позовна вимога стосовно витребування у [PERSON] квартири [ADDRESS] і передача її [PERSON] підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про усунення перешкод в користуванні кімнатою №12-8 2-го поверху у спірній квартирі, то резолютивна частина рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2016 року не містить висновку щодо неї. Разом з тим, в мотивувальній частині даного рішення зазначено, що суд вважає її передчасною і в цій частині відмовляє, проте обґрунтування даного висновку в рішенні відсутнє. В звязку з чим, суд ухвалюючи додаткове рішення з приводу даної вимоги зазначає наступне. За ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обраний позивачем спосіб захисту його прав у виді усунення перешкод в користуванні кімнатою №12-8 2-го поверху у спірній квартирі з боку [PERSON], не передбачений нормами діючого законодавства, оскільки має широке тлумачення змісту вимоги та не визначає конкретні дії, які повинен вчинити відповідач, що суперечить вимогам ст.16 ЦК України, яка визначає орієнтовний перелік способів судового захисту порушених прав особи. Таким чином, судом встановлено, що стосовно частини позовних вимог позивача, з приводу яких сторонами надавалися докази та пояснення, не було ухвалене рішення, у звязку з чим суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed