Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

В поданій до суду позовній заяві [PERSON] посилається на те, що 26.01.2016 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] і зареєстрований в реєстрі правочинів за № 41 (надалі договір). Згідно умов вищезазначеного договору, він позичив, а відповідач прийняв а борг грошову суму у розмірі 10 900,00 доларів США, що станом на 26.01.2016 року було еквівалентно 270 538,00 гривень, яку відповідач зобовязується повернути до 26.04.2016 року. Факт одержання коштів підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем в момент передачі йому суми позики, тобто 26.01.2016 року. У визначений договором строк відповідач суму боргу не повернув, з отриманими коштами зник, на його телефонні дзвінки не відповідає, чим порушив його законні права. П.7 договору позики грошей передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позику, він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Просив стягнути з відповідача на його користь борг по договору позики в сумі 337984,93 гривень, у тому числі: основний борг 302164,35 грн., 3% річних 6606,22 грн., збитки від інфляції 29218,36 грн., а також судовий збір 3379,85 грн. Позивач в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, якою в повному обсязі підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу без його присутності. Надав згоду на заочний розгляд справи. Будучи у відповідності до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин та у відповідності до ст.224 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи, на підставі наявних в ній письмових доказів. З наданих позивачем доказів судом встановлено, що 26.01.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі правочинів за № 41. Згідно умов вищезазначеного договору, позивач [PERSON], як позикодавець передав, а відповідач [PERSON], як позичальник прийняв грошову суму у розмірі 270 538,00 гривень, що еквівалентно 10 900,00 доларів США по курсу НБУ станом на 26.01.2016 року. П.1 договору передбачено, що факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем в момент передачі йому суми позики. Тобто, згідно даного договору предметом позики є грошові кошти в грошовій одиниці України гривні. Однак, позивач не долучив до позовної заяви докази надання відповідачем письмової розписки про фактичне отримання суми коштів в грошовій одиниці України, що є предметом договору позики. Разом з тим, як вбачається із оригіналу письмової розписки від 26.01.2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 10900 доларів США, які зобовязався повернути до 26.04.2016 року згідно вищевказаному графіку: 26.02.2016 року 300 доларів США; 26.03.2016 року 300 доларів США; 26.04.2016 року 10300 доларів США. Враховуючи висновки Верховного Суду України, викладених у постанові №6-50цс16 від 24.02.2016 року,

Outcome: partial