Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

В провадженні Рівненського міського суду перебуває цивільна справа № 569/8914/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зняття арешту. Ухвалою суду від 26.06.2020 року позов залишено без руху, для встановлення правонаступників. 22 липня 2020 року на виконання вимог ухвали суду від 26.06.2020 року позивач усунув недоліки. Ухвалою суду від 15.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Представник позивача та відповідачі в судове засідання не прибули, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, однак надали через канцелярію суду заяви, в яких просять справу розглянути в їх відсутність, при цьому представник позивача позовні вимоги підтримала, відповідачі позов визнали у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачами та задоволення позову у зв`язку з цим, суд враховує таке. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 48\\100 частини домоволодіння за адресою [ADDRESS] (15\\100 домоволодіння на підставі договору дарування від 26.08.1997р., 33\\100 - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 384 виданого 17.08.2016р.) 52\\100 частини вищезазначеного домоволодіння належали [PERSON] на підставі рішення Рівненського міського суду від 19.10.1998р. по справі № 2-2692\\98. За результатами отриманої судом інформації від 25 червня 2020р. за відомостями відділу питань реєстрації місця перебування фізичних осіб Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації, [PERSON] знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із смертю. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його сини [PERSON] та [PERSON] , які, відповідно до Інформації з Державного реєстру реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 216465650 від 15.07.2020р., являються співвласниками квартири [ADDRESS] . Окрім того [PERSON] на день смерті [PERSON] був зареєстрований з померлим за однією адресою, а тому в силу ч.3 ст.1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 211059221 від 02.06.2020р. на домоволодіння за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку на якій воно розміщено накладено обтяження: Арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 7925020, зареєстровано 17.09.2008р. Другою Рівненською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б\\н, Ровенського міського народного суду, об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] ; Арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8062087, зареєстровано 13.10.2008р. Першою Рівненською державною нотаріальною конторою на підставі судової ухвали, 2а-826\\08 від 13.10.2008 р. Рівненського міського суду, об`єкт обтяження земельна ділянка, Державний акт на право власності на землю від 16.05.2000 р. реєстр. № 1334, площею 0,1138 га., адреса: [ADDRESS] . З оглянутої в судовому засіданні постанови Рівненського міського суду від 12 січня 2009 року по справі № 2а-826\\08 (2а-50\\09) за позовом [PERSON] до Рівненської міської ради, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про визнання частково недійсним рішення Рівненської міської ради, скасування Державного акту на право власності на землю, зобов`язати видати новий Державний акт, позовні вимоги задоволено частково. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 жовтня 2008 року в забезпечення вищевказаного позову було накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1138 га по [ADDRESS] , яка нележить [PERSON] . Проте, заходи забезпечення позову постановою Рівненського міського суду скасовано не було. На письмове звернення адвоката Пилипчук М. до Рівненського міського суду Рівненської області було отримано повідомлення від 19.05.2020 року, що адміністративна справа № 2а-50\\2009 за позовом [PERSON] до Рівненського міськвиконкому, третьої особи [PERSON] про визнання частково недійсним рішення Рівненської міської ради, скасування Державного акту на право власності на землю, зобов`язати видати новий Державний акт знищена по закінченню терміну зберігання. В Постанові\~Пленуму Вищого\~спеціалізованого суду\~України з\~розгляду цивільних\~та кримінальних\~справ №\~5\~від 03\~червня 2016р.\~від 03.06.2016р.\~п.1,\~2\~заззначано,\~що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Відповідно до п. 8 вказаної Постанови в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі, якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно. Відповідно до П.9 вищезазначеної Постанови - Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження). Таким чином, зважаючи, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 жовтня 2008 року по справі № 2а-826\\08 (2а-50\\09) в забезпечення позову було накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1138 га по [ADDRESS] , яка нележала [PERSON] , Рішення суду по даній справі було ухвалено 12 січня 2009 року, справу відповідно до довідки наданої Рівненським міським судом Рівненської області було знищено по закінченню терміну зберігання, а [PERSON] не був стороною по справі, відтак звернутися до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову у нього немає підстав, як і немає можливості іншим чином захистити свої права. Крім того, з досліджених в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 2-2692/98 вбачається, що ухвалою Рівненського міського суду від 02.10.1998 р. по справі про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на 1\\2 частину домоволодіння та про поділ спадкового майна було скасовано ухвалу про накладення арешту на домобудівлю по [ADDRESS] . Проте, у матеріалах справи відсутня ухвала про застосування заходів забезпечення позову, окрім того з огляду на неточності, які містяться в т.ч. в відомостях Державного реєстру, зокрема, в частині підстави обтяження ухвала б\\н, Ровенський міський народний суд, суд прийшов до переконання, що позивач дійсно зняти даний арешт в позасудовому порядку немає можливостей. Відповідно Закону України «Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» реєстраційні\~дії на\~підставі рішень\~судів проводяться\~виключно на\~підставі рішень,\~отриманих у\~результаті інформаційної\~взаємодії Державного\~реєстру прав\~та Єдиного\~державного реєстру\~судових рішень,\~без подання\~відповідної заяви\~заявником.Державний реєстратор прав на нерухоме майно\~з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов`язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами. Порядок обробки, оприлюднення та зберігання електронних копій судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень встановлений Порядком ведення Єдиного державного реєстру судових рішень затвердженою постановою КМ України від 25 травня 2006 р. N 740 (з наступними змінами) та Інструкцією з підготовки та надсилання, приймання та обробки, оприлюднення та зберігання електронних копій судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень затвердженою Наказом Державної судової адміністрації України від 16 січня 2016 року N 9. Відповідно до пп.6 п.15 вищезазначеної інструкції до кожної електронної копії судового рішення додається єдиний унікальний номер справи. Зважаючи, що станом на дату вжиття заходів забезпечення позову така нумерація не присвоювалася, оскільки Закон України «Про доступ до судових рішень» набрав чинності 1 червня 2006 року, та архівний номер обтяження 21477ROVNO1, архівна дата 24.04.1998, арешт (архівний запис), підстава обтяження: ухвала, б\\н, Рівненський міський народний суд зареєстровано: 17.09.2008р. реєстратором: Друга рівненська державна нотаріальна контора, реєстраційний номер обтяження: № 7925020 - не містить унікального номеру справи, зняти таке обтяження в позасудовому порядку немає можливостей. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Отже, Статтею 41 Конституції України гарантовано принцип непорушності права власності. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно приписів ч. 2 ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом Частиною 1статті 386 ЦК Українивизначено, що - держава забезпечує рівний захист прав суб`єктів права власності. Статтею 391 ЦК України\~передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Слід зазначити, що за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача [PERSON] , внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст.\~16\~ЦК України\~кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу.\~Способами захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~в т.ч.\~є припинення\~ії,\~яка порушує\~право,\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За нормами\~ч.1,\~2\~ст.\~5\~ЦПК України\~здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором.\~ У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно положень п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною\~Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Таким чином, суд приходить до висновку, що протиправне обмеження у здійсненні позивача права власності може бути усунуте лише шляхом зняття арешту з його майна. На підставі вищевикладеного, зважаючи на вибраний спосіб та ефективність захисту порушених прав, недопущення порушення гарантованого Конституцією України принципу непорушності права власності, а також відсутності підстав для існування арешту, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved