Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

В провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебувала цивільна справа за позовом за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-ІФ», [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому № 1/14 від 09 березня 2015 року та визнання майнових прав на квартиру, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-ІФ» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-ІФ» до [PERSON], [PERSON] про визнання припиненим договору купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31.08.2011 року та визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 26.06.2014 року. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2017 року роз'єднано поєднані у одному провадженні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-ІФ», [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому № 1/14 від 09 березня 2015 року та визнання майнових прав на квартиру, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-ІФ» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-ІФ» до [PERSON], [PERSON] про визнання припиненим договору купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31.08.2011 року та визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 26.06.2014 року, - виділивши їх у два самостійні провадження, а саме: за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-ІФ», [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому № 1/14 від 09 березня 2015 року та визнання майнових прав на квартиру, присвоївши справі № 344/8030/16-ц (провадження № 2/344/502/17) та за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-ІФ» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-ІФ» до [PERSON], [PERSON] про визнання припиненим договору купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31.08.2011 року та визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 26.06.2014 року (номер справи присвоєно згідно вимог ст. 11-1 ЦПК України). Предметом позовних вимог за позовом [PERSON] (надалі - також «Позивач 1») до [PERSON] (надалі - «Відповідач 1»), [PERSON] (надалі - «Відповідач 2»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-ІФ» (надалі - «Відповідач 3») є визнання недійсним Договору відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року за Договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31.08.2011 р., укладеного між ТОВ «КРЕДО-ІФ» в особі [PERSON] та [PERSON], [PERSON]. Предметом позовних вимог за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-ІФ» (надалі - також «Позивач 2») до [PERSON] (надалі - «Відповідач 1»), [PERSON] (надалі - «Відповідач 2») є визнання припиненим договору купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31 серпня 2011 року, укладеного між ТзОВ «Радіоремсервіс» ЛТД та [PERSON]; визнання недійсним Договору відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року за Договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31.08.2011 р., укладеного між ТОВ «КРЕДО-ІФ» в особі представника [PERSON] та [PERSON], [PERSON]. Представники [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зокрема, позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що у зв'язку із допущенням рядку порушень при укладенні Договору відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року за Договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31.08.2011 р., укладеного між ТОВ «КРЕДО-ІФ» в особі [PERSON] та [PERSON], [PERSON], існують визначені законом правові підстави для визнання такого договору недійсним. Так, як вказала представник [PERSON] в судовому засіданні, при укладенні вищевказаного договору всупереч пункту 8.7 Договору купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31.08.2011 р., який було укладено між ТзОВ «Радіоремсервіс» ЛТД та [PERSON], сторонами не було отримано письмової згоди продавця ТзОВ «Радіоремсервіс» на відступлення права вимоги за даним договором, тобто порушено порядок заміни кредитора у зобов'язанні. Крім того, в якості підстав недійсності Договору відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року за Договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31.08.2011 р. представник [PERSON] покликалася на відсутність у [PERSON] (яка діяла від імені продавця ТзОВ «Радіоремсервіс») повноважень на укладення такого договору. Представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-ІФ» в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Зокрема, обґрунтовуючи наявність підстав для визнання припиненим Договору купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31 серпня 2011 року, укладеного між ТзОВ «Радіоремсервіс» ЛТД та [PERSON], представник ТОВ «Кредо-ІФ» в судовому засіданні покликалася на недотримання [PERSON] умов договору щодо повної оплати вартості відчужуваної за ним квартири (та, окрім того, ненадання належних підтверджуючих документів щодо оплати ціни договору), у зв'язку з чим, відповідно до положень п.п. 7.3.1 та п. 7.4 Договору купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31 серпня 2011 року, ТОВ «КРЕДО-ІФ», як зазначила його представник, вважає вищевказаний договір припиненим. В якості правових підстав недійсності Договору відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року за Договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31.08.2011 р., укладеного між ТОВ «КРЕДО-ІФ» в особі [PERSON] та [PERSON], [PERSON], представник ТОВ «КРЕДО-ІФ» посилалася на порушення при його укладенні визначеного цивільним законодавством порядку заміни кредитора у зобов'язанні (відсутність письмової згоди продавця на відступлення права вимоги), а також відсутність визначених статутом товариства повноважень у [PERSON] (представника продавця, яка укладала та підписувала даний договір) на укладення такого договору. Відповідач 1 [PERSON] в судовому засіданні проти позовів [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-ІФ» заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов. Зокрема, як зазначила [PERSON], як при укладенні Договору купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31.08.2011 р., так і Договору відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року за цим договором, його сторонами було дотримано всіх вимог чинного законодавства України. Факт повної оплати за Договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31.08.2011 р., як зазначила [PERSON] підтверджується наявною у [PERSON] квитанцією до прибуткового касового ордеру на суму 286 230,00 грн. При цьому, необґрунтованими, на думку [PERSON], є посилання представників позивачів на факт порушення порядку заміни кредитора у зобов'язанні при укладенні Договору відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року, оскільки даний договір є тристороннім, і уповноважений представник ТОВ «КРЕДО-ІФ» [PERSON] підписала вказаний договір. Представник Відповідача 2 [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, зазначених у поданих до суду запереченнях. При цьому, як було ним зазначено в судовому засіданні, [PERSON] не отримувалися листи від ТОВ «КРЕДО-ІФ» з приводу здійснення оплати (чи доплати) за Договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31.08.2011 р. крім того, як вказав представник Відповідача 2, [PERSON] було належним чином виконано всі умови даного договору, а тому у встановленому законом порядку в подальшому нею було передано право вимоги за цим договором на користь [PERSON] Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивачів, представників відповідачів, Відповідача 1, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 1. Щодо позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-ІФ» до [PERSON], [PERSON] про визнання припиненим договору купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31.08.2011 року та визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 26.06.2014 року. 31 серпня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Радіоремсервіс» ЛТД (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу №1/2011 (надалі - «Договір купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року»), за змістом пунктів 2.1, 2.2 якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця квартиру, яка буде створена ним у майбутньому (двокімнатна квартира проектний [ADDRESS]), а покупець зобов'язувався прийняти квартиру у відповідності до умов даного договору та оплатити її. Відповідно до пункту 2.3 Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року загальна площа квартири, вказана в п. 2.2 Договору, є проектною та підлягає уточненню в результаті обмірювань, зроблених ОБТІ, фактичної загальної площі квартири. Згідно з пунктом 3.1 Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року загальна сума Договору на момент укладання даного договору становить 286 230,00 грн. і не підлягає зміні сторонами в односторонньому порядку, окрім випадків, передбачених умовами даного договору. Вартість одного квадратного метра складає 4700,00 грн. За змістом пункту 3.3 Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року загальна сума Договору, що передбачена п.3.1 Договору може бути змінена продавцем, виходячи з: - результатів обмірювань, зроблених ОБТІ фактичної загальної площі квартири; - виконання додаткових робіт за згодою Покупця. Відповідно до пункту 3.5 Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року у випадку, якщо за результатами обміру ОБТІ фактична загальна площа квартири збільшиться (чи зменшиться) відносно площі, вказаної в п.2.2 даного Договору, загальна сума договору, визначена у п. 3.1, корегується продавцем відповідно до такої зміни, виходячи із вартості за 1 кв.м., вказаної у п.3.1 Договору. Продавець направляє покупцю письмове повідомлення про зміну загальної суми договору з додаванням до нього відповідних розрахунків. Якщо за результатами обміру ОБТІ фактична загальна площа квартири збільшиться, покупець зобов'язаний протягом 10 банківських днів з моменту отримання такого повідомлення перерахувати відповідні кошти на поточних рахунках продавця, вказаних в повідомленні. Після сплати покупцем загальної суми Договору, визначеної п. 3.1 даного Договору, продавець видає йому довідку про повну оплату вартості квартири згідно цього Договору (пункт 3.6 Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року). Відповідно до підпунктів 5.2.1 та 5.2.2 Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року покупець зобов'язаний: оплатити квартиру, що набувається за цим договором в порядку, що встановлений ним; здійснити оплату продавцю суми коштів, якщо така необхідність виникне відповідно до умов передбачених підпунктом один п. 3.3, п.3.5 даного Договору. Порядок розірвання договору визначено в Розділі 7 Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року. Зокрема, відповідно до підпункту 7.3.1 пункту 7.3 Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року продавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, наслідком чого є його припинення, у випадку: - відмови перерахувати та/або несвоєчасне перерахування покупцем зазначених в п.3.5 даного договору коштів; Одностороннє рішення продавця про розірвання цього договору оформлюється у формі письмового повідомлення про припинення дії даного договору, яке направляється покупцю. Договір є розірваний на десятий день з моменту відправлення повідомлення. Після розірвання договору в односторонньому порядку продавець вважається вільним від зобов'язань щодо відчуження квартири, що набувається за цим договором, і має право розпоряджатися нею на свій розсуд. В подальшому, 26 червня 2014 року між [PERSON] (прізвище «[PERSON]» змінено на «[PERSON]») (Сторона 1), [PERSON] (Сторона 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДО-ІФ» (Сторона 3) укладено Договір відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 (надалі - «Договір відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року»), відповідно до якого Сторона 1 за згодою Сторони 3 передала Стороні 2 свої права та обов'язки, що виникли на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому №1/2011 від 31.08.2011 року щодо набуття права власності на двокімнатну квартиру за будівельним номером [ADDRESS]. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (стаття 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порядок підтвердження виконання зобов'язання визначено статтею 545 Цивільного кодексу України. Так, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Частинами 1,2 статті 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Статтею 651 Цивільного кодексу України визначено підстави для зміни або розірвання договору. Так, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У зв'язку з проведенням обмірів ОБТІ, що зумовило збільшення площі квартири [ADDRESS] з 60,9 кв.м. до 61,1 кв.м. (що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], та Технічного паспорту на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок [ADDRESS]), ТОВ «КРЕДО-ІФ» звернулося до [PERSON] із вимогами щодо оплати вартості збільшеної площі квартири, а також з вимогою щодо підтвердження факту оплати загальної вартості квартири (ціни договору). Зокрема, 09 лютого 2015 року ТОВ «КРЕДО-ІФ» направило на адресу [PERSON] листа, в якому, посилаючись на непередання попереднім керівництвом ТОВ «Радіоремсервіс» бухгалтерських та фінансових документів щодо оплати квартири, просило надати підтверджуючі фінансові документи щодо оплати квартири по [ADDRESS] загальною вартістю 300 000,00 грн. (том 1, а.с.42). Повідомленням від 01 квітня 2015 року ТОВ «КРЕДО-ІФ» повідомило [PERSON] про те, що у зв'язку з її відмовою 01 березня 2015 року від подальшої співпраці з товариством та ненаданням жодних фінансових документів за договором купівлі-продажу від 31 серпня 2011 року, ТОВ «КРЕДО-ІФ» вважає договір купівлі-продажу від 31 серпня 2011 року, укладений між нею та ТОВ «Радіоремсервіс» розірваним, а взаємні зобов'язання сторін - припиненими (том 1, а.с. 43). В подальшому, 16 березня 2016 року ТОВ «КРЕДО-ІФ» повідомляло [PERSON] про розірвання Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року (том 1, а.с 44). Листом від 29 березня 2016 року [PERSON] повідомила ТОВ «КРЕДО-ІФ» про відступлення права вимоги за вищевказаним договором на користь [PERSON], у зв'язку з чим в подальшому просила звертатися до [PERSON] щодо вирішення питань по вказаному нерухомому майну (том 1, а.с 45). Враховуючи заперечення [PERSON] факту припинення Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року, ТОВ «КРЕДО-ІФ» звернулося до суду з даним цивільним позовом про визнання даного договору припиненим. Так, як вже було зазначено Судом, Договором купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року передбачено відповідні підстави для розірвання договору в односторонньому порядку. Зокрема, підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року передбачено право продавця розірвати договір в односторонньому порядку, наслідком чого є його припинення, у випадку відмови перерахувати та/або несвоєчасне перерахування покупцем зазначених в п.3.5 даного договору коштів; При цьому умовами даного договору передбачено, що одностороннє рішення продавця про розірвання цього договору оформлюється у формі письмового повідомлення про припинення дії даного договору, яке направляється покупцю. Договір є розірваний на десятий день з моменту відправлення повідомлення. Після розірвання договору в односторонньому порядку продавець вважається вільним від зобов'язань щодо відчуження квартири, що набувається за цим договором, і має право розпоряджатися нею на свій розсуд. Відповідно ж до пункту 3.5 Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року у випадку, якщо за результатами обміру ОБТІ фактична загальна площа квартири збільшиться (чи зменшиться) відносно площі, вказаної в п.2.2 даного Договору, загальна сума договору, визначена у п. 3.1, корегується продавцем відповідно до такої зміни, виходячи із вартості за 1 кв.м., вказаної у п.3.1 Договору. Продавець направляє покупцю письмове повідомлення про зміну загальної суми договору з додаванням до нього відповідних розрахунків. Якщо за результатами обміру ОБТІ фактична загальна площа квартири збільшиться, покупець зобов'язаний протягом 10 банківських днів з моменту отримання такого повідомлення перерахувати відповідні кошти на поточних рахунках продавця, вказаних в повідомленні. Суд також звертає увагу на положення пункту 3.6 Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року, яким передбачено, що після сплати покупцем загальної суми Договору, визначеної п. 3.1 даного Договору, продавець видає йому довідку про повну оплату вартості квартири згідно цього Договору. Відтак, Договором купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року передбачено відповідні підстави розірвання даного договору в односторонньому порядку, як і визначено відповідний імперативний порядок дій сторін договору внаслідок виникнення таких підстав для припинення договору. При цьому, відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, відповідно до умов договору в разі збільшення площі квартири (внаслідок остаточних обмірів ОБТІ) покупець зобов'язаний оплатити вартість збільшеної площі. При цьому, в пункті 3.6 Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року сторони узгодили, що після сплати покупцем загальної суми Договору, визначеної п. 3.1 даного Договору, продавець видає йому довідку про повну оплату вартості квартири згідно цього Договору. Наявними в матеріалах справи доказами (Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS], Технічний паспорт на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок [ADDRESS]) підтверджується та обставина, що в результаті обмірів ОБТІ площа спірної квартири збільшилася з 60,9 кв.м. до 61,1 кв.м. Належні докази, які б спростовували факт збільшення площі спірної квартири, в матеріалах справи відсутні, і представниками відповідачів Суду таких доказів не надано. Крім того, щодо збільшення площі спірної квартири представники відповідачів не заперечували. Відтак, відповідно до умов Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року покупець [PERSON] зобов'язана сплатити дану різницю у площі спірної квартири. В той же час, представником [PERSON] (ані [PERSON].) не було надано Суду належних доказів на підтвердження того, що [PERSON], як покупцем за Договором купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року, було виконано передбачений пунктом 3.5 та підпунктом 5.2.2 пункту 5.2 даного Договору обов'язок щодо оплати вартості збільшеної площі квартири. При цьому, Суд звертає увагу на те, що виникнення у [PERSON] такого обов'язку підтверджується умовами Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року, наявними в матеріалах справи документами, які підтверджують факт збільшення площі спірної квартири внаслідок обмірів ОБТІ. В той же час, ані Позивачу 2, ані Суду, не було надано належних доказів на підтвердження факту оплати [PERSON] вартості різниці у збільшеній площі квартири. Окрім того, в судовому засіданні представники ТОВ «КРЕДО-ІФ» взагалі заперечували сам факт оплати [PERSON] вартості квартири, визначеної пунктом 3.2 Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року у розмірі 286 230,00 грн. Спростовуючи такі доводи представників ТОВ «КРЕДО-ІФ», [PERSON] в судовому засіданні надано Суду оригінал (для огляду в судовому засіданні) квитанції до прибуткового касового ордера №08 від 31 серпня 2011 року, копія якого міститься в матеріалах справи (том 1, а.с. 127). Зокрема, як вбачається зі змісту вищевказаної квитанції, ТОВ «Радіоремсервіс» було прийнято від [PERSON] суму коштів у розмірі 286 230,00 грн. В графі «Підстава» зазначено «договір». Заперечуючи проти належності даного доказу в якості доказу сплати коштів саме за оскаржуваним Договором купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року, представники Позивача 2 посилалися на те, що в один і той самий день - 31 серпня 2011 року, - [PERSON] у ТОВ «Радіоремсервіс» придбавалися дві аналогічні квартири аналогічної площі та аналогічної вартості на другому та на п'ятому поверхах будинку по [ADDRESS]. Вказаний факт представники [PERSON] в судовому засіданні підтвердили. Договір купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року (оскаржуваний договір) було укладено щодо квартири №37 (попередній №33) на п'ятому поверсі будинку по [ADDRESS]. При цьому, в якості доказу виконання [PERSON] умови даного договору щодо оплати його ціни, її представником надано суду квитанцію до прибуткового касового ордера №08 від 31 серпня 2011 року. Відповідно до статей 58,59 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи вищевикладене, та, зокрема, те, що представники ТОВ «КРЕДО-ІФ» заперечували щодо належності квитанції до прибуткового касового ордера №08 від 31 серпня 2011 року як доказу оплати вартості квартири саме за Договором купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року, Суд приходить до висновку про те, що вказаний доказ не відповідає правилу належності в частині підтвердження оплати саме за вказаним договором, оскільки у графі «підстава» отримання коштів зазначено «договір», однак не зазначено ані номеру, ані дати такого договору. При цьому, Суд звертає увагу на те, що в один і той самий день - 31 серпня 2011 року (дата квитанції), між [PERSON] та ТОВ «Радіоремсервіс» укладалися два різних договори щодо двох квартир (на другому та на п'ятому поверхах) аналогічного розміру та аналогічної вартості (що підтвердили в судовому засіданні представники [PERSON]Р.). Відтак, квитанція до прибуткового касового ордера №08 від 31 серпня 2011 року могла б вважатися належним доказом в разі наявності в ній посилання на конкретний договір із зазначенням його номеру та дати, чого надана суду квитанція не містить. Суд також вважає за необхідне зазначити, що як зазначено в пункті 3 Договору відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 26 червня 2014 року, Сторона 2 ([PERSON] - прим. Суду) приймає на себе вищезазначені права та обов'язки відповідно до умов договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31.08.2011 року, крім обов'язків, що стосуються розрахунків між Стороною 1 ([PERSON] - прим. Суду) та Стороною 3 (ТОВ «КРЕДО-ІФ» - прим. Суду). Таким чином, обов'язок щодо розрахунків за Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 31.08.2011 року [PERSON] за Договором відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року не приймала. При цьому, сам зміст Договору відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року не містить умови щодо підтвердження факту повного розрахунку за Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 31.08.2011 року між [PERSON] та ТОВ «Радіоремсервіс». Сам по собі вказаний факт не може стверджувати обставину невиконання [PERSON] умови щодо повної оплати суми оскаржуваного договору, оскільки такий висновок суперечив би положенням частини 4 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, однак в сукупному контексті обставин спірних правовідносин Суд приймає до уваги, що в Договорі відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року сторони не підтвердили факт повного розрахунку [PERSON] за Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 31.08.2011 року, окрім того, [PERSON] за умовами даного договору відступлення права вимоги обов'язку щодо розрахунку за договором купівлі-продажу не приймала (пункт 3 Договору відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року) Підсумовуючи вищевикладене, Суд звертає увагу на те, що ані на вимогу ТОВ «КРЕДО-ІФ» щодо надання підтверджуючих оплату квартири на п'ятому поверсі доказів, ані Суду представником [PERSON] та [PERSON] не надано належних доказів оплати вартості квартири. Щодо посилання представників [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні на наявну в матеріалах справи нотаріальну заяву ТОВ «КРЕДО-ІФ» щодо відсутності претензій до [PERSON] та [PERSON] в частині проведення розрахунку за квартиру (том 1, а.с.205), Суд звертає увагу на те, що сам по собі вказаний документ не може вважатися належним доказом на підтвердження факту оплати ціни Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року, оскільки не є розрахунковим документом. Крім того, в судовому засіданні представники «КРЕДО-ІФ» покликалися на те, що вказану заяву було написано директором ТОВ «КРЕДО-ІФ» під тиском сторонніх осіб. При цьому, Суд повторно звертає увагу на те, що, реалізовуючи принцип свободи договору (визначення договірних умов на власний розсуд) сторони Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року в пункті 3.6 даного договору визначили, що після сплати покупцем загальної суми договору, визначеної п. 3.1 даного Договору, продавець видає йому довідку про повну оплату вартості квартири згідно цього договору. Довідка про повну оплату [PERSON] вартості квартири згідно Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року (складення та видачу якої вимагає пункт 3.6 даного Договору) в матеріалах справи відсутня, як і відсутні докази щодо вжиття [PERSON] відповідних дій з метою спонукання ТОВ «Радіоремсервіс» (ТОВ «КРЕДО-ІФ») видати таку довідку. Відтак, системно проаналізувавши в сукупності всі вищезазначені обставини, Суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах відсутні належні докази виконання [PERSON] належним чином умов Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року як щодо оплати визначеної пунктом 3.1 даного договору ціни квартири (оскільки належних доказів такої оплати її представником не надано), так і не виконано вимог пункту 3.5 договору щодо доплати різниці збільшеної внаслідок обмірів ОБТІ площі квартири (жодних належних доказів Суду не надано). Відтак, не отримавши вищезазначених доказів, та, повідомивши 01 квітня 2015 року (том 1, а.с. 43) [PERSON] про розірвання Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року, ТОВ «КРЕДО-ІФ», як правонаступник ТОВ «Радіоремсервіс», реалізувало передбачене пунктом 7.3 Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року право на одностороннє припинення (розірвання) договору, і підстави для реалізації такого права у Позивач 2, як продавця за договором, наявні. За таких обставин, у відповідності до пункту 7.4 Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року вказаний Договір вважається розірваним на десятий день з моменту відправлення на адресу [PERSON] повідомлення від 01 квітня 2015 року. Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «КРЕДО-ІФ» про визнання припиненим Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року, а тому позов ТОВ «КРЕДО-ІФ» в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги ТОВ «КРЕДО-ІФ» про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги від 26.06.2014 року. Підстави недійсності правочину визначено статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом частини 1статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як вже було зазначено, 26 червня 2014 року між [PERSON] (прізвище «[PERSON]» змінено на «[PERSON]») (Сторона 1), [PERSON] (Сторона 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДО-ІФ» (Сторона 3) укладено Договір відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 (надалі - «Договір відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року»), відповідно до якого Сторона 1 за згодою Сторони 3 передала Стороні 2 свої права та обов'язки, що виникли на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому №1/2011 від 31.08.2011 року щодо набуття права власності на двокімнатну квартиру за будівельним номером [ADDRESS]. За вказаним вище договором [PERSON] відступила (передала) [PERSON] право вимоги за Договором купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року, який, за висновком Суду, викладеному вище, є припиненим на підставі пункту 7.4 Договору купівлі-продажу №1/2011 від 31 серпня 2011 року на десятий день з моменту відправлення ТОВ «КРЕДО-ІФ» на адресу [PERSON] повідомлення від 01 квітня 2015 року. При цьому, незважаючи на те, що сам Договір відступлення права вимоги було укладено 26 червня 2014 року, тобто до моменту його припинення в судовому порядку, однак, встановлені Судом підстави припинення даного договору (відсутність та ненадання [PERSON] підтверджуючих оплату квартири документів) є правовою підставою для висновку про відсутність у [PERSON] права на відступлення права вимоги за договором, якого (права) вона не набула, а, відтак, свідчить про існування підстав для визнання Договору відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 26 червня 2014 року недійсним. Таким чином, позовна вимога ТОВ «КРЕДО-ІФ» про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 26 червня 2014 року підлягає задоволенню. При цьому, Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що встановлені Судом підстави недійсності Договору відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 26 червня 2014 року не пов'язані з недобросовісністю [PERSON], як його сторони, або такими його ознаками як фіктивність, удаваність тощо. Встановлені Судом підстави недійсності правочину пов'язані виключно з підтвердженим належними засобами доказування висновком Суду про відсутність у [PERSON] права на відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 31 серпня 2011 року, у зв'язку з невиконанням його умов щодо оплати вартості квартири. Правові наслідки недійсності правочину визначено статтею 216 Цивільного кодексу України. Так, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. В даній цивільній справі вимог щодо застосування наслідків недійсності Договору відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 26 червня 2014 року не заявлено, однак Суд роз'яснює право [PERSON] на пред'явлення вимог про застосування наслідків недійсності правочину до відповідної сторони даного договору. Стосовно заявлених ТОВ «КРЕДО-ІФ» таких підстав недійсності Договору відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011 від 26 червня 2014 року, як недодержання порядку заміни кредитора у зобов'язанні та відсутність у [PERSON]П, як представника ТОВ «КРЕДО-ІФ» на укладення такого договору, Суд звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (стаття 510 Цивільного кодексу України). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з пунктом 8.7 Договору купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011від 31 серпня 2011 року покупець вправі передавати свої права і обов'язки за даним Договором (повністю або частково) третім особам тільки після одержання письмової згоди на таку передачу від продавця. Посилаючись на факт відсутності письмової згоди ТОВ «КРЕДО-ІФ» (продавця) на передачу покупцем [PERSON] права вимоги за Договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011від 31 серпня 2011 року на користь [PERSON] (тобто порушення вимог пункту 8.7 даного Договору), представники ТОВ «КРЕДО-ІФ» доводили наявність ще однієї підстави для визнання недійсним Договору відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року. В той же час, Судом встановлено, що Договір відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року є тристороннім, оскільки його укладено між [PERSON] (прізвище «[PERSON]» змінено на «[PERSON]») (Сторона 1), [PERSON] (Сторона 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДО-ІФ» (Сторона 3). Вказаний договір підписано всіма трьома його сторонами, в тому числі уповноваженим представником ТОВ «КРЕДО-ІФ» [PERSON]. При цьому, оскільки в пункті 8.7 Договору купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011від 31 серпня 2011 року не конкретизовано відповідну форму письмової згоди (наприклад, викладена окремим письмовим документом, нотаріально засвідчена тощо), Суд приходить до висновку про те, що підписання Договору відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року уповноваженим представником ТОВ «КРЕДО-ІФ» [PERSON] є формою письмової згоди продавця ТОВ «КРЕДО-ІФ» на передання покупцем [PERSON] права вимоги за Договором купівлі-продажу нерухомого майна №1/2011від 31 серпня 2011 року на користь третьої особи. Відтак, вказані посилання представника Позивача 2 в якості підстав визнання недійсним правочину Суд відхиляє. Стосовно посилання представників ТОВ «КРЕДО-ІФ» на відсутність повноважень у представника [PERSON] на укладення від імені продавця Договору відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року. В обґрунтування вищевказаної підстави недійсності оскаржуваного договору представники Позивача 2 покликалися на положення пункту 8.5.8 Статуту ТОВ «КРЕДО-ІФ» (том 1, а.с. 32-38), відповідно до якого директор: без доручення діє від імені Товариства, розпоряджається майном та коштами Товариства, укладає договори, видає доручення, відкриває в банках рахунки, затверджує штатний розпис Товариства, видає накази, розпорядження, обов'язкові для працівників Товариства, відповідає перед Загальними зборами за виробничо-господарську діяльність Товариства, має право першого підпису всіх фінансових документів. Укладення угод та інших правочинів на суму більш як 50 000,00 гривень здійснюється Директором за рішенням Загальних зборів учасників Товариства. Посилаючись на відсутність рішення Загальних зборів учасників ТОВ «КРЕДО-ІФ» щодо надання згоди директору ТОВ «КРЕДО-ІФ», а також [PERSON] на підписання Договору відступлення права вимоги від 26 червня 2014 року, представники ТОВ «КРЕДО-ІФ» трактували дану обставину як підставу відсутності у [PERSON], як представника ТОВ «КРЕДО-ІФ» повноважень на укладення та підписання даного договору, у зв'язку з чим просили визнати його недійсним з цієї підстави. Так, юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 Цивільного кодексу України). Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами. Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 Цивільного кодексу України). За системним аналізом норм Цивільного кодексу України (статті 99, 145, 147), Господарського кодексу України (стаття 89), Закону України «Про господарські товариства» (статті 58, 59, 62, 63) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов'язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав. Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об'єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися в межах корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним (пункт 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року N 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України). З огляду на вищезазначене, дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства. Отже, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. При цьому частиною четвертою статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі. Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно,

Outcome: approved