Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду, позивач посилалась на ті обставини, що 06 жовтня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER], а також автомобілю марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] [PERSON] вказувала, що в результаті розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідача [PERSON] було зокрема визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що відшкодовувати заподіяну шкоду повинен [PERSON] як особа, що цієї шкоди завдала, у звязку з чим позивач просила суд стягнути з [PERSON] суму майнової шкоди з урахуванням отриманого страхового відшкодування у розмірі 83186,00 гривень та судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання, але від особи надійшла заява про підтримання вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у звязку з неявкою повідомленого відповідача по даній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторони позивача, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд прийшов до висновку про обґрунтованість задоволення заявлених позовних вимог виходячи з наступного. Під час розгляду цивільної справи і на підставі присутніх в ній доказів судом було встановлено, що [PERSON] є власником автомобілю марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER]. 06 жовтня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю зокрема автомобілю марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER], а також автомобілю марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] [PERSON], керуючи автомобілем марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] по вулиці Стовбовій з боку вулиці Новікова у напрямку вулиці Боженко у місті Одесі, не вибрав безпечну швидкість руху, не урахував дорожню обстановку, при виникненні перешкоди для руху, яку він обєктивно спроможний був виявити, не вжив всіх заходів для зупинки або безпечного обїзду, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який стояв попереду в попутному напрямку, який від удару відкинуло вперед на стоячий автомобіль марки «Вольво», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який, в свою чергу, відкинуло на стоячий попереду автомобіль марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, та тілесні ушкодження отримала пасажир автомобілю марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] Згідно постанови Малиновського районного суду міста [PERSON] у справі про адміністративне правопорушення №521/18274/15-п від 30 грудня 2015 року, суд встановив наявність в діях [PERSON] порушення пунктів 12.1., 12.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року, у звязку з чим прийшов до висновку про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до судового рішення, [PERSON] було визнано винним у вчинені відповідного адміністративного правопорушення. Дане судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку. Як регламентує ст. 61 ч.ч.1,3,4 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Спираючись на вказану норму процесуального закону, суд приходить до висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини [PERSON] ДТП за участю вказаних автотранспортних засобів під керуванням наведених осіб призвела, зокрема, до заподіяння механічних пошкоджень автомобіля марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER]. В матеріалах справи присутній висновок №10-011 з визначення вартості матеріального збитку власнику автомобіля «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року виготовлення, складений спеціалістом-оцінювачем [PERSON] від 07 грудня 2016 року, згідно якого загальна сума відновлювального ремонту визначена у розмірі 132186,00 гривень. Як зазначає ст. 1166 ч.1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ч.ч.1,2 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Позивач свідчила, що цивільно-правова відповідальність водія автомобілю марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована ПАТ «Інтер-Поліс». Страховиком було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 49000,00 гривень, які були виплачені потерпілій стороні в позасудовому порядку. З урахуванням викладеного, суд погоджується із обґрунтованістю відповідних вимог [PERSON] та приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 132186,00 49000,00 = 83186,00 гривень. Як наводить ст. 88 ч.ч.1,2 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на викладене та у звязку із задоволенням даного позову, суд вбачає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 831,87 гривень. При цьому суд не вбачає можливим задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми витрат на правову допомогу, що визначена стороною у розмірі 3000,00 гривень, оскільки суду не надано належних доказів понесення цих витрат та не представлено розрахунків відповідної суми, що унеможливлює перевірку її обґрунтованості згідно ст. 84 ч.2 ЦПК України та ст.ст. 1,2 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Outcome: partial