Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

В позовній заяві, яка надійшла до суду 28 жовтня 2019 року, позивач [PERSON] вказав, що він є власником земельної ділянки площею 4,52 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 1425587300:06:000:0053, що знаходиться на території Соловйовської с/ради Ясинуватського району Донецької області. В 2018 року йому стало відомо, що між ним та відповідачем по справі нібито було укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), який був зареєстрований 28 травня 2016 року. Позивач особисто не підписував вказаний договір. Станом на 06.03.2018 року була особисто скасована довіреність від 18.03.2011 року з правом представляти інтереси [PERSON] . Тому, вважає що даний договір емфітевзису є недійсним. Просить визнати недійсними договір про надавання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 01.09.2013 року укладений між ним та відповідачем; скасувати запис про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису). Ухвалою суду від 01 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження (а.с.13). Ухвалою суду від 21 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.37. Ухвалою суду від 19 серпня 2020 року витребувано докази у приватного нотаріуса Ясинуватського районного Нотаріального округу Дорменок Ю.М. (а.с.64). Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року витребувано докази у Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради. 06 грудня 2019 року до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача. У відзиві зазначено, що позовні вимоги відповідач не визнає з таких підстав. По-перше, 30 квітня 2014 року між ТОВ «Агро-Бета» та позивачем дійсно був укладений договір емфітевзису про надання права користування земельною ділянкою для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 1425587300:06:000:0053, загальною площею 4,52 га, що знаходиться на території Соловйовської с/ради Ясинуватського району Донецької області. Від імені [PERSON] договір був підписаний представником позивача за довіреністю - [PERSON] . Копія договору не зберіглася, тому що усі документи залишилися у приміщенні офісу ТОВ «Агро-Бета» у м. Ясинувата. Позивач зазначив, що 06.03.2018 року довіреність, на підставі якої діяв представник скасована. Тобто, позивач обізнаний про те, що 18.03.2011 року ним була видана довіреність на підписання договору. Вважає, що договір дійсно був підписаний не особисто позивачем, а його представником на підставі нотаріальної довіреності. По-друге, відповідно до Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257). Відповідно до статті 257 ЦКУ Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Стаття 261 ЦКУ встановлює, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, його порушила. Спірний договір емфітевзису був укладений ще 30.04.2014 року, тобто вже більше 5 років тому. Є дуже дивним твердження позивача про те, що вона дізналась про наявність оскаржуваного договору емфітевзису лише 2018 року. Адже, з 30.04.2014 року ТОВ «Агро-Бета» постійно користується спірною земельною ділянкою, а тому позивач не зміг не помітити цього за зовнішніми ознаками (орана, засіяна тощо). Окрім того, позивач, як власник земельної ділянки, відповідно до вимог ст. 90 ЗК України, повинен підвищувати родючість грунтів та зберігати інші корисні властивості землі, своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та природних ресурсів у порядку, встановленому законом, зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Із зазначеного вбачається, шо позивач, як власник земельної ділянки, повинна була хоча б один раз на рік опікуватись станом своєї земельної ділянки, тому не могла не помітити, що земельна ділянка кимось обробляється, майже 5 років. Навіть, якщо б позивач не зміг самостійно дізнатись хто саме користується її земельною ділянкою (відповідні відомості є у сільській раді), то позивач повинен була подати відповідну заяву до поліції, сільськогосінспекції або сільської ради стосовно того, що, на її думку, хтось незаконно користується її земельною ділянкою. Нічого із вищезазначеного зроблено не було, що ще раз доводить той факт, що позивач була обізнана про існування договору емфітевзису та про те, що саме ТОВ «Агро-Бета» користується спірною земельною ділянкою. За час дії договору [PERSON] жодного разу не звертався до ТОВ «Агро-Бета». Таким чином, шо, що позивач знав про укладення договору емфітевзису, тому строк позовної давності пропущено. Просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позовних вимог та просила у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав обізнаності позивача про укладення даного договору та просить застосувати строк позовної давності. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Статтею 4 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,52 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 1425587300:06:000:0053, що знаходиться на території Соловйовської с/ради Ясинуватського району Донецької області. Згідно з довіреності від 18 березня 2011 року № 1579, [PERSON] уповноважив [PERSON] , [PERSON] бути його представниками з усіма необхідними повноваженнями з будь-яких питань, які стосуються його, як власника земельної ділянки площею 4,52 га, кадастровий номер 1425587300:06:000:0053, що знаходиться на території Соловйовської с/ради Ясинуватського району Донецької області. Строк дії довіреності до 18 березня 2031 року(а.с.5). 30 квітня 2014 року між власником земельної ділянки [PERSON] , в особі представника [PERSON] з одного боку та ТОВ «Агро-Бета», в особі [PERSON] з іншого боку був укладений договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) площею 4,52 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 1425587300:06:000:0053, що знаходиться на території Соловйовської с/ради Ясинуватського району Донецької області. Строк дії договору - 100 років. Договір емфітевзису був зареєстрований 14.09.2016 року в Управлінні адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с.6). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 36009611 від 06.03.2018 року, 06 березня 2018 року за заявою [PERSON] було припинено дії довіреності від 18.03.2011 року № 1579 щодо надання права представляти інтереси власника земельної ділянки з правом укладання договори оренди, обміну (а.с.7). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частинами першою, третьою статті 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє; представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (частина перша, третя статті 238 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Перевищення повноважень - це довільне збільшення представником обсягу права на здійснення правочинів, який встановлено вказівкою того, кого представляють або нормами права. При перевищенні повноважень представник зі своєї ініціативи розширює межі наданого йому повноваження, не погодивши такий відступ із довірителем. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що при укладанні 30 квітня 2014 року договору про надання права користування земельною ділянкою (емфітевзису) площею 4,52 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 1425587300:06:000:0053, що знаходиться на території Соловйовської с/ради Ясинуватського району Донецької області, на строк 100 років, його представник перевищив свої повноваження, так як він не уповноважував його на укладання такого договору і не схвалював його в наступному. Зазначені доводи нічим не спростовуються. Частиною 1 ст. 247 ЦК України вказано, що строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Представництво за довіреністю припиняється у разі: закінчення строку довіреності п.1 (п.1 ч.1 ст. 248 ЦК України). Тобто, позивач [PERSON] не надавав право представнику на укладання конкретного договору, а саме: правочину щодо надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Повноваження повіреного на укладання договору емфітевзису відносно земельної ділянки з кадастровим номером 1425587300:06:000:0053 від імені [PERSON] довіреність не містить. Крім того, 06 березня 2018 року за заявою [PERSON] було припинено дії довіреності від 18.03.2011 року № 1579 щодо надання права представляти інтереси власника земельної ділянки з правом укладання договори оренди, обміну. За встановлених обставин, укладаючи 30 квітня 2014 року договір про надання права користування земельною ділянкою (емфітевзису) площею 4,52 га, кадастровий номер 1425587300:06:000:0056, представник [PERSON] перевищив свої повноваження, тобто довільно збільшив обсяг прав на здійснення правочинів, який встановлено вказівкою позивача, оскільки укладання саме такого договору не було передбачено довіреністю, чим порушив права позивача. Представник зі своєї ініціативи розширив межі наданого йому повноваження, не погодивши такий відступ із довірителем і не отримавши наступного схвалення правочину довірителем. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 30 квітня 2014 року підлягають задоволенню. Щодо застосування до правовідносин строку позовної давності, заявленої представником відповідача, то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно дост. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач [PERSON] довів, що про існування договору емфітевзису він дізнався 15.05.2019 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ін., яка сформована 15.05.2019 року представником позивача [PERSON] (а.с.6). З моменту, коли [PERSON] довідався про порушення свого права або про особу, яка його порушила, не сплив трирічний строк позовної давності. Оскільки позивач особисто не підписував договір емфітевзису, що підтверджує і представник відповідача, то він і не міг знати про укладення його. Відповідач не надав доказів на підтвердження того, що про укладення даного договору було повідомлено позивачу. Щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити наступне. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved