Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31 серпня 2010 року між ним та відповідачем було укладено Договір № ДПВ-144 про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи в іноземній валюті, відповідно до якого позивачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER], який в подальшому був змінений на новий № [NUMBER]. Протягом 2014 року на зазначений рахунок позивачем було перераховано 6 000,00 доларів США. Позивач неодноразово звертався до відповідача з усними та письмовими зверненнями про повернення коштів, але останній вклад не повернув і продовжує користуватись його коштами. Вважає дії відповідача такими, що порушують положення Договору, норми чинного законодавства та його права як споживача. Просив суд стягнути з відповідача на його користь за Договором № ДПВ-114 про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи в іноземній валюті від 31 серпня 2010 року заборгованість в розмірі - 6 000,00 доларів США основної суми боргу. В судове засідання позивач не з»явився, але направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у їх відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав, тому суд вважає за можливе розглянути справу в цьому судовому засіданні, оскільки відповідач є юридичною особою з певним штатом працівників, а тому мав можливість забезпечити явку в судове засідання одного з них. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Перевіряючи матеріали справи, судом встановлено, що 31 серпня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (надалі по тексту Банк) було укладено Договір № ДПВ-114 про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи в іноземній валюті, відповідно до умов якого Банк зобов'язується відкрити Клієнту поточний рахунок в доларах США № [NUMBER] та здійснювати рахунково-касове обслуговування; за час користування грошовими коштами Банк нараховує і виплачує Клієнту проценти на залишок коштів на рахунку за ставкою зазначеною чинними на момент нарахування процентів тарифами Банку. (п.п. 1.1., 1.2. Договору) (а.с. 6-7). Відповідно до п. 3.2. цього Договору, змінювати розмір ставки нарахування процентів на залишок грошових коштів на Рахунку та/або змінювати розмір плати, визначені Тарифами Банку, у випадках та у порядку, зазначених п. 2.8 цього Договору. Згідно п. 8.3. Договору, у разі закриття Рахунку залишок грошових коштів на ньому видається Клієнту готівкою або за його вказівкою перераховується Банком на інший рахунок в строки і порядку, встановлені банківськими правилами. З матеріалів справи та поданих представником позивача документів вбачається, що в подальшому поточний рахунок було змінено на № [NUMBER]. Відповідно до п. 5.1. цього Договору, за невиконання або неналежне виконання умов Договору, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Позивач свої зобов»язання виконав, перерахувавши 30.01.2014, 27.02.2014 рр. на поточний рахунок відповідача грошові кошти в еквіваленті - 6 000,00 доларів США, але відповідач свої зобов»язання щодо повернення належних позивачу грошових коштів не виконує та продовжує користуватись ними. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що позивач 23.03.2015 року звертався до відповідача з заявою про повернення грошової суми на поточному рахунку (а.с.16), але кошти за його заявою відповідачем в повному обсязі повернуто не було. Судом у судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав вимоги позивача щодо повернення коштів, чим допустив порушення його прав як клієнта. Таким чином, заборгованость відповідача за Договором № ДПВ-114 про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи в іноземній валюті від 31 серпня 2010 року складає в розмірі - 6 000,00 доларів США основної суми боргу, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь. Враховуючи, що з діючих норм законодавства вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1066, 1068 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати кошти у повному обсязі. Банк не виконав вимог позивача та не повернув суми коштів, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу за вказаним договором. При цьому, як роз'яснив Верховний суд України у постанові від 18 грудня 2009 року № 14 згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Зважаючи на те, що позивач не розрахував грошові кошти по курсу доллару США до гривні станом на день винесення рішення, тому суд приймає до уваги офіційний курс гривні до долару США станом на 30.09.2015 року, що становить: 1 дол. США - 21,527544 грн. Таким чином, 6 000,00 доларів США (сума боргу) х 21,527544 грн. = 129 165,26 грн. Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не виконує свої зобов'язання по Договору № ДПВ-114 про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи в іноземній валюті від 31 серпня 2010 року і не повертає позивачу належні йому кошти, внаслідок чого, утворилась заборгованість відповідача перед позивачем, а саме в заборгованості по поточному рахунку в розмірі - 6 000,00 доларів США, що еквівалентно - 129 165,26 грн., яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Встановлено, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 № 171 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, а відповідно до Постанови Правління Національного Банку України від 17.09.2015р. № 612 вказаний банк віднесено до категорії неплатоспроможних. Разом з тим, слід зазначити те, що звертався до банку із заявами про припинення дії договору і повернення коштів та у відповідності до Договору, банк зобов'язаний був виплатити в 2014 році позивачу грошові кошти. Таким чином, порушення зобов'язання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відбулося до введення тимчасової адміністрації. Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладів та інших кредиторів банку. Разом з тим, п. 1 ч. 6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що обмеження, вставлене пунктом 1 частин п'ятої цієї статті. не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Зі змісту ст. 1074 ЦК України вбачається, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових оперцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягаю до задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі - 1 291,65 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved