Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» із вимогами визнати договір поруки №160/06/1 від 27.12.2006 року, що укладений між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» та [PERSON] припиненим з 24.11.2008 року Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 27.12.2006 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» (надалі по тексу відповідач) та [PERSON] (надалі по тексту позивач) було укладено Договір поруки №160/06/1 (надалі по тексту оспорюваний Договір). За умовами вказаного договору Поручитель (позивач) зобов'язується відповідати перед кредитором (банком) у повному обсязі за порушення Боржником (третя особа - [PERSON].) зобов'язань за Кредитним договором № 160/06 від 27.12.2006 року та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому. При цьому, 24.11.2008 року між позичальником [PERSON] та банком було укладено додаткову угоду за №1 до вказаного кредитного договору від 27.12.2006 року, у відповідності до умов якої відсоткова ставка за кредитом збільшилась до 16,5 %. Між тим, письмової згоди на збільшення такої відсоткової ставки позивач як поручитель не надав, але банк в липні 2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору, в тому числі із врахуванням заборгованості по виплати збільшених сум відсоткової ставки по кредиту. В той же час, банком не було дотримано умови договору поруки та без згоди і повідомлення поручителя в односторонньому порядку було збільшено відсоткову ставку, що стало наслідком збільшення відповідальності поручителя перед ПАТ «ВАбанк» у вигляді збільшення відсотків з 12,8 на 16,5%). Поскільки позивач як поручитель за Кредитним договором №160/06, письмової згоди на підвищення відсоткової ставки не надавав, а з її підвищенням відбулось збільшення обсягу основного зобовязання, позивач зазначив, що порука припинена в силу ст.559 ЦК України, а тому просив задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з урахуванням підвищення відсоткової ставки без згоди поручителя та судової практики Верховного суду України про визнання поруки припиненою. Представник відповідача ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» в судове засідання свого представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся двічі належним чином, але направив до суду заперечення проти позову, посилаючись на те, що за умовами п.3.4 договору поруки при внесенні змін у кредитний договір, обставини, що витікають із нього, розповсюджуються і на поручителя. Відтак, вважає, що у випадку внесення змін до кредитного договору, окремої згоди поручителя не потрібно, оскільки він вже висловив на майбутнє її при укладені оспорюваного договору поруки. Третя особа [PERSON] в судове засіданні не з»явилась, хоча про дату і час розгляду справи була повідомлена завчасно, неодноразово та належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи в межах заявлених позивачем вимог судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний банк» та [PERSON] було укладено 27.12.2006 року Кредитний договір за №160/06, за умовами якого остання отримала кредиту у розмірі - 35 000 доларів США із відсоткової ставкою - 12,8 % та із строком погашення до 25.12.2026 року (а.с.4-12). При цьому, 24.11.2008 року між позичальником [PERSON] та банком було укладено додаткову угоду за №1 до вказаного кредитного договору від 27.12.2006 року, у відповідності до умов якої відсоткова ставка за кредитом збільшилась до 16,5 %. Також, 27.12.2006 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки №160/06/1, за умовами п.1.1 якого Поручитель (позивач) солідарно відповідає перед кредитором (банком) у повному обсязі за виконання Боржником [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором № 160/06 від 27.12.2006 року та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому. При цьому, за змістом п.п.3.3, 3.4 кредитний договір є невід»ємною частиною договору поруки та при внесенні змін у кредитний договір і його пролонгації, обставини, що витікають із нього, розповсюджуються і на поручителя. Договір підписаний всіма сторонами, що свідчить проте, що вони погодились з його умовами. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір поруки є видом забезпечення виконання зобов'язання (ст. 546 ЦК України). Відповідно до сі.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Як встановлено судом і не заперечується сторонами, то про укладенні додаткової угоди від 24.11.2008 року про підвищення відсоткової ставки по кредиту до 16,5 % позивач, як поручитель за договором поруки від 27.12.2006 року, банком або позичальником повідомлений не був. При цьому, стороною відповідача заперечувались обставини необхідності такого повідомлення з огляду на те, що за умовами п.п.1.1, 3.3, 3.4 оспорюваного договору поруки внесені у кредитний договір зміни автоматично розповсюджуються і на поручителя в майбутньому та додаткового узгодження із ним не підлягають. Наслідком чого було звернення банку до суду із позовом до позичальника і поручителя в липні 2015 року про стягнення заборгованість за вказаним кредитним договором в суму тіла кредиту - 21 669 доларів США та по збільшеним відсоткам за його користування по ставці - 16,5 % в сумі - 3 117,87 доларів США (а.с.19-21). Відтак, встановлено, що банком в одностороньому порядку було підвищено відсоткову ставку по кредиту без одночасного повідомлення поручителя про це. Як вбачається за змістом договору поруки від 27.12.2006 року, то його умови не містять обставин надання згоди поручителем відповідати за зобов»язаннями боржника у випадку зміни (збільшення) основного зобов»язання. При цьому, за умовами п.4.1 договору поруки від 27.12.2006 року, порука припиняється серед іншого в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, підставою для припинення договору поруки може бути здійснення без згоди поручителя зміни основного зобов'язання, яке забезпечене порукою. У даному випадку це збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання внаслідок підвищення розміру процентів з 12,8 % до 16,5 %, а відтак збільшення розміру зобов»язання у вигляді сплати додаткових сум процентів, про що зазначав позивач. У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснено, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин вказаної справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, а тому відповідно до вимог ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У зобов»язанях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25.09.2013 року №6-97цс13, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов»язковими для всіх суб»єктів владних повноважень та всіх судів України. Суд не погоджуються з доводами відповідача про домовленість між сторонами у оспорюваному договорі поруки (п.3.4) в майбутньому усіх питань при внесені змін у кредитний договір, в тому числі можливого збільшення відсоткової ставки. Оскільки, на думку суду, така згода повинна бути конкретною та чітко обумовлена у договорі із поручителем шляхом зазначення про збільшення його відповідальності. Відтак, зважаючи на те, що підвищення відсоткової ставки і збільшення розміру основного зобов»язання за кредитом відбулось без згоди поручителя, яке умовами договору поруки не передбачено, тому суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та застосувати наслідки, передбачені ч.1 ст.559 ЦК України, пов'язаних із визнанням поруки припиненою згідно договору від 27.12.2006 року, укладеного між сторонами. Також, з 19.03.2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України за №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». З огляду на це, суд, розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України та вимогами ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які у даному випадку застосовуються до неплатоспроможного банку, за умовами якого нових зобов»язань у відношенні банку, що ліквідується, не виникає, що виключає можливість стягнення з відповідача судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved