Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

В серпні 2016 року перший заступник прокурора Луганської області в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДЗ «Луганський національний університет ім. Тараса Шевченка» в особі ВП «Лисичанський педагогічний коледж Луганського національного університету ім. Тараса Шевченка», законний представник: [PERSON], про зобовязання проведення перерахунку стипендії та її виплату, а саме стягнути з ДЗ «Луганський національний університет ім. Тараса Шевченка» в особі ВП «Лисичанський педагогічний коледж Луганського національного університету ім. Тараса Шевченка» на користь [PERSON] за рахунок коштів державного бюджету 7719,16 грн. недоплаченої стипендії за період з 01.09.2015 р. по 31.07.2016 р. та зобовязати ДЗ «Луганський національний університет ім. Тараса Шевченка» в особі ВП «Лисичанський педагогічний коледж Луганського національного університету ім. Тараса Шевченка» виплачувати [PERSON] стипендію, відповідно до ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, до закінчення навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [PERSON] 11.08.2015року була зарахована на І курс денної форми навчання ДЗ «Луганський національний університет ім. Тараса Шевченка» в особі ВП «Лисичанський педагогічний коледж Луганського національного університету ім. Тараса Шевченка»поза конкурсом, як пільгова категорія, відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці,як особа, батько якої має трудовий стаж підземної роботи більше 15 років. В період навчання неповнолітньої [PERSON] у ДЗ «Луганський національний університет ім. Тараса Шевченка» в особі ВП «Лисичанський педагогічний коледж Луганського національного університету ім. Тараса Шевченка» бухгалтерією коледжу [PERSON] проводився розрахунок щодо стипендіального забезпечення не в повному обсязі, зокрема не виплачено всі належні суми, а саме: стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» за період з 01.09.2015 р. по 31.07.2016 р.Так, за вказаний період [PERSON] виплатили лише мінімальну академічну стипендію, інших належних виплат ним не отримано. На підставі вищевикладеного просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача, прокурор прокуратури м.Лисичанськ [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав аналогічні пояснення, викладеним в позовні заяві. Законний представник неповнолітньої, [PERSON] в судове засідання не зявилася, просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити. Неповнолітня [PERSON] в судове засідання не зявилася, просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявилася, просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнала повністю. Вислухавши представника прокуратури-прокурора Лисичанської міської прокуратури [PERSON], вивчивши матеріали справи суд прийшов до наступного. Як остановлено судом та не оспорюється сторонами, відповідно до наказу № 174 від 11.08.2015року про зарахування на навчання, з 11.08.2015 року [PERSON] зарахована студентом першого курсу денної форми навчання до Лисичанського державного медичного училища(а.с.65-67). Батьками неповнолітньої [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД серії 122913 (а.с.58). Як вбачається з довідки ВП «Шахта імені [PERSON]» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 8 від 13.07.2015 року [PERSON] має загальний стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем більше 15 років (а.с.60). Також сторонами не оспорюється, що з вересня 2015 року і по червень 2016 року [PERSON] отримувала частково стипендию, в 2015році за вересень грудень та за січень - липень 2016році на загальну суму 7654,84грн.\~(а.с.68). Звертаючись до суду з даним позовом, заступник прокурора Луганської області, діючи в інтересах неповнолітньої [PERSON] посилався на те, що на підставі наявності в нього стажу роботи у підземних умовах праці протягом більше 15 років, його дочці передбачено виплату соціальної стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», однак соціальна стипендія відповідачем не нараховувалася і не виплачувалася та відповідний розрахунок проведено не було. Відповідно п. 8 ч. 3ст. 3 Закону України «Про вищу освіту», формування і реалізація державної політики у сфері вищої освіти забезпечуються шляхом надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах, пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством. Частиною 2 ст. 62 даного Закону передбачено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»(в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин) шахтарі, що мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, діти шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві, шахтарів-інвалідів І та II групи зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Згідно ч. 3ст. 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. [PERSON] є дочкою особи, яка має стаж підземної роботи більше 15 років, тому йому повинна бути призначена і виплачуватися в період навчання у ДЗ «Луганський національний університет ім. Тараса Шевченка» в особі ВП «Лисичанський педагогічний коледж Луганського національного університету ім. Тараса Шевченка» в розмірі встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як це визначено вищенаведеною нормою закону. Суд погоджується з розрахунком сум невиплаченої стипендії, наданої позивачем, оскільки його розраховано з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України» за період з 01 вересня 2015 року по 31 липня 2016 року. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55). За статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Отже, в розумінні вказаної норми права, законодавець визначив три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. Зокрема, невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб'єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі його носію. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями15,16 ЦК України та статтями1,3,15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, зокрема й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов'язання вчинити певні дії, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України в постановах по цивільним справам № 6-2981цс15 від 13 квітня 2016 року, № 6-929цс16 від 1 червня 2016 року, № 6-1044цс16 від 1 червня 2016 року, і в силу ст.214,\~360-7 ЦПК\~Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Отже, з огляду на викладене, суд вважає що, обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права в частині позовних вимог про зобов'язання виплачувати стипендію ґрунтується на нормах статей15,16 ЦК України, статей 1,3,15 ЦПКУкраїни. Відповідно до вимог ч.1\~ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено повністю, судові витрати присуджуються з відповідача на користь позивачеві.

Outcome: approved