Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

В серпні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач вказує на те, що 13 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав відповідачці кредит в розмірі 2100 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі в розмірі 30 % на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 30 червня 2015 року існує заборгованість перед Банком в сумі 7958 грн. 19 коп. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 7958 грн. 19 коп., а також сплачені позивачем судові витрати. В судове засідання сторони не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності відповідачки до суду не надходило. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника. Позовні вимоги позивач підтримав, просив позов задовольнити, погодився на заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 2100 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі в розмірі 30 % на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (далі Умов), доданих до заяви про відкриття рахунку, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 30 червня 2015 року існує заборгованість перед Банком. Згідно наданого позивачем розрахунку відповідачці нарахована заборгованість в сумі 7958 грн. 19 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 2100 грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 3403 грн. 04 коп., заборгованості з комісії та пені - 1600 грн. 00 коп., штрафу (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна ставка) 355 грн. 15 коп. За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. При визначенні розміру\~штрафу, який підлягає сплаті відповідачем, суд виходить з того, що за змістом пункту 2.1.1.7.6 Умов\~\~нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу пов'язано не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення понад певний строк), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності\~\~штрафу як способу забезпечення виконання зобов'язання. Отже, суд вважає обгрунтованим лише штраф в розмірі фіксованої частини -\~500 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов Банку на підставі ст.ст.526, 536, 549, 610, 611 ЦК України підлягає частковому задоволенню. З відповідачки на користь Банку слід стягнути заборгованість за тілом кредиту 2100 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 3403 грн. 04 коп., заборгованість з комісії та пені 1600 грн. 00 коп., штраф 500 грн., а всього 7603 грн. 04 коп.. В іншій частині в позові слід відмовити. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати.

Outcome: partial