Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа № 607/1267/16-ц за позовом позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, ТОВ «Спілка підприємців» та Комунального підприємства «Підприємство матеріально технічного забезпечення» Тернопільської міської ради про визнання недійсним договору №33 від 05 липня 2016 року, укладеного між Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, ТОВ «Спілка підприємців» та Комунальним підприємством «Підприємство матеріально технічного забезпечення» Тернопільської міської ради . Власні вимоги щодо недійсності спірного інвестиційного договору позивач обґрунтовує посиланням на норму ч.1 та 5 ст. 203 ЦК України. Позивач вважає, що оспорюваний інвестиційний договір був укладений з порушенням норм статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи держаної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України. Свої доводи позивач обґрунтовує посиланням на норми ст..4, ст..7 ст. 9 ЗУ «Про інвестиційну діяльність», ст.. 13 ЗУ «Про державно правове партнерство», ст.. 39 Земельного Кодексу України та положення ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Позивач в судове засідання не зявився, заявив письмове клопотання про підтримку позову та розгляд провадження за його відсутності. Представник ВК ТМР суду заявив клопотання про розгляд позову за відсутності представника у відповідності з вимогами закону. Представники ТОВ «Спілка підприємців» та Комунального підприємства «Підприємство матеріально технічного забезпечення» Тернопільської міської ради заявили суду клопотання розглядати спір за відсутності представників, й зареєстрували через канцелярію суду мотивовані заперечення на позов. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Отже, 05.07.2016р., на підставі протоколу №26 від 15 червня 2016 року, затвердженого рішенням ВК ТМР №562 від 29.06.2016 року, між виконавчим комітетом Тернопільської міської ради (надалі - Відповідач-1), ТОВ «Спілка підприємців» (надалі Відповідач-2) та комунальним підприємством «Підприємство матеріально-технічного забезпечення» Тернопільської міської ради (надалі - Відповідач-3) був укладений інвестиційний договір №33 щодо будівництва та облаштування торгових приміщень за адресою м.Тернопіль, вул. Живова на земельній ділянці площею 0,1260га., яка згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №297576 перебуває у постійному користуванні відповідача-3. Зокрема, за умовами згаданого Договору, Відповідач-2 отримує у власність об'єкт інвестування. Фінансування будівництва об'єкту, згідно з п.п. 2.2. та 3.4 Договору, здійснюється інвестором (відповідачем-2) у повному обсязі у формі капітальних вкладень. Наслідком виконання обов'язків за Договором є, відповідно до п.п. 2.4. та 3.3. Договору, отримання у власність відповідачем-2 об'єкту інвестування. Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст пpaвoчинy не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відтак Пленум ВСУ в постанові №9 від 06.11.2009 року, розяснює, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Суд наголошує, що в силу ст.60 ЦПК України, обовязок доказування обставин належними та допустимими доказами (ст.. 57 ЦПК України) покладається на кожну із сторін спору. Верховний Суд України у справі № 6-1024цс16 у рішенні від 22.06.2016 року наголошує, що саме по собі недотримання вимог закону при вчиненні правочину не може бути підставою визнання правочину недійсним, оскільки особа позивач, окремо має довести порушення, оспорювання чи невизнання власного права чи інтересу вчиненням спірного правочину. Тобто позивач [PERSON], котрий не є стороною інвестиційного договору №33 від 05 липня 2016 року, мав би належними та допустимими доказами якимось чином обґрунтувати які саме його права чи інтереси порушуються, не визнаються або оспорюються сторонами вчиненням спірного правочину, чого позивач жодним чином не зробив, і для суд узагалі не зрозуміло яким чином наявність спірного договору має вплив на будь які законні права чи інтереси позивача [PERSON] А тому в суду немає підстав вважати, що спірний інвестиційний правочин вчинено всупереч положенням нормативно правових актів, на які позивач посилається в позовній заяві, а саме Цивільному та Земельному кодексам України, Законам України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про інвестиційну діяльність», «Про оренду землі», «Про державно правове партнерство» та «Про регулювання містобудівної діяльності». За обставин недоведеності позивачем порушення його прав та законних інтересів вчиненням спірного договору, суд вважає, що відсутні підстави визнання недійсним інвестиційного договору №33 від 05 липня 2016 року, укладеного між Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, ТОВ «Спілка підприємців» та Комунальним підприємством «Підприємство матеріально технічного забезпечення» Тернопільської міської ради, котрий, в силу презумпції правомірності (ст. 204 ЦК України), є дійсним та підлягає до виконання сторонами правочину.

Outcome: dismissed