Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №202/5138/16-ц. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Судом встановлено, що при постановленні зазначеного заочного рішення не було розглянуто позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами [PERSON], в яких остання просила суд визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на домоволодіння [ADDRESS] та визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 45,0 кв.м. та житловою площею 27,3кв.м. Сторони в судове засідання не з?явилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.10.1997 року, виданого згідно розпорядженням (наказом) від 17.10.1997р. за №3/3246-97 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до технічного паспорту на квартиру вона має загальну площу 45,0кв.м. та житлову площу 27,3кв.м. [INFO] року померла [PERSON] [INFO] року помер [PERSON] Після їх смерті відкрилась спадщина на все належне їм майно, а саме: квартиру [ADDRESS] та домоволодіння [ADDRESS]. За життя заповіту вони не складали, родичів не мали, після їх смерті спадкові справи не відкривалися. Згідно зі ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Починаючи з 03 березня 2005 року [PERSON] проживала разом з померлими за адресою: [ADDRESS], вони були один для одного рідними людьми, піклувалися один про другого, [PERSON] вважала їх своїми бабою та дідом, харчувалися разом, вели спільний побут. Після їх смерті клопоти щодо їх поховання [PERSON] взяла на себе. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. В силу ч.ч. 1, 4 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р.: Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неїпідстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). В силу ст. 16 ЦК України, єдиним правовим способом захисту порушених прав є визнання права власності за набувальною давністю, що відповідає діючому законодавству. До теперішнього часу з дозволу померлих у квартирі також проживає відповідач [PERSON], яка вважає себе такою, що має право на спадкування майна після смерті померлих. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Оскільки, третьою особою з самостійними вимогами [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог щодо визнання за нею права власності в порядку набувальної давності на домоволодіння [ADDRESS]. На підставі викладеного і

Outcome: partial