Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться на розгляді цивільна справа за позовною заявою [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Позивач обґрунтувала свою позовну заяву тим, що 25 травня 1999 року Іллічівським районним судом м. Одеси винесено ухвалу б/н про накладення арешту на майно, яке належало [PERSON], а саме: на квартиру та інше майно, яке знаходиться за адресою: 270031, [ADDRESS] та транспортний засіб марки ВАЗ 2101, державний номер И4092 Од. 06 березня 2004 року [PERSON] помер. 07 квітня 2008 року позивач разом із [PERSON] та [PERSON] здійснили приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] та отримали свідоцтво про право спільної часткової власності на вказану квартиру. Позивач маючи на меті відчужити свою частку у вказаній квартирі, звернулась до Першої одеської державної нотарівальної контори, де їй і стало відомо про наявність обтяження. При звернення до нотаріальної контори з заявою про зняття арешту, позивач отримала відповідь із розяснення про звернення до суду. Сторона позивача надала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути без їхньої участі. Відповідач «Українсько Германсько Голандсько Датське спільне підприємство «Українській мобільний зв'язок» в Україні, правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, жодних клопотань, відзиву до суду не надавав. Представник третьої особи, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса. За таких обставин, суд ухвалює заочне рішення, згідно ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд доходить висновку про задоволення позовної заяви. Судом встановлено, що ухвалою б/н Іллічівського районного суду м. Одеси від 25.05.1999 року накладено арешт на майно, яке належало [PERSON], а саме: на квартиру та інше майно, яке знаходиться за адресою: 270031, [ADDRESS] та транспортний засіб марки ВАЗ 2101, державний номер И4092 Од. 06 березня 2004 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 370982. 07 квітня 2008 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] здійснили приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] та отримали свідоцтво про право спільної часткової власності на вказану квартиру. Позивач звернулась до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області із заявою про зняття арешту, однак їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до Першої одеської державної нотаріальної контори, оскільки згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, арешт № 8304452, який накладений на все нерухоме майно [PERSON] накладений за ухвалою б/н від 25.05.1999 року Іллічівським районним судом м .Одеси за заявою Першої ОДНК. В подальшому, позивач звернулась до Першої одеської державної нотаріальної контори із заявою про зняття арешту. Листом від 01.02.2018 року [PERSON] будо відмовлено, у зв?язку з тим, що відповідно до п.9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Підставою для зняття арешту з нерухомого майна, накладеного судом, може бути тільки нове рішення суду про зняття арешту з нерухомого майна. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Відповідно до абзацу 4 пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Судом встановлено, що заборона та накладений арешт, порушують права позивача, як власника майна, а тому підлягає скасуванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved