Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Погребищенська міська рада, про усунення перешкод у здійсненні права власності земельними ділянками, господарською будівлею, розташованою на них та припинення протиправних дій суміжного землевласника. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником земельних ділянок площею 0,1000 га та 0,1285 га, цільове призначення яких для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в [ADDRESS] , на яких розташований його житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідачка [PERSON] є власником суміжних (сусідніх) земельних ділянок площею 0,1000 га та 0,1171 га, цільове призначення яких для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в [ADDRESS] . Протягом останніх трьох років відповідачка постійно вчиняє протиправні дії щодо порушення загальноприйнятих правил добросусідства в якості власника суміжних земельних ділянок та не допускає позивача до належної йому нежитлової будівлі (хліва). З метою урегулювання спору він звернувся для вирішення вищевказаного питання до Погребищенської міської ради. За результатами розгляду його зварення 24.10.2019 уповноваженою комісією Погрбищенської міської ради був складений Акт обстеження домоволодінь по вул. Зарічна, 44 та [ADDRESS] та рекомендовано з метою вирішення спору звернутися до суду. Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 06.12.2019 було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.05.2020 підготовче провадження у справі було закрито, справа призначена до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Скрицький Р. Л. позовні вимоги підтримали. Разом з тим, позивач [PERSON] суду пояснив, що на даний час ремонт тильної стіни хліва ним вже проведено. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних заперечив, вважаючи їх безпідставними. Представник третьої особи Андрійчук В. В. в судове засідання не з`явився, у телефонному режимі просив справу розглянути у його відсутності, у вирішенні справи покладався на розсуд суду. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копій державних актів на право власності на земельні ділянки серія ВН №058080 та серія ВН №058081 від 20.09.2005 позивач [PERSON] є власником земельних ділянок площею 0,1000 га та 0,1285 га, цільове призначення яких для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в [ADDRESS] (а. с. 7-8). Згідно зі технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду, на зазначених земельних ділянках розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, власником яких також є [PERSON] (а. с. 9-11). Відповідачка [PERSON] , відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки (а. с. 12-13), є власником земельних ділянок площею 0,1000 га та 0,1171 га, цільове призначення яких для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться в [ADDRESS] , та, відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташованого на них житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (а. с. 14-16). З акту обстеження домоволодінь по [ADDRESS] та [ADDRESS] від 24.10.2019 вбачається, що комісією в складі керуючого справами виконкому Єфімовського С. В., землевпорядника міської ради Антонюка М. С., начальника сектору превенції Погребищенського ВП Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області Підопригори З. А., в присутності власників суміжних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] було обстежено на місці межі домоволодінь [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] та [ADDRESS] та встановлено, що тильна сторона господарської будівлі [PERSON] стоїть впритул до паркану, який розділяє вищезазначені земельні ділянки, рекомендовано громадянці [PERSON] надати доступ [PERSON] до стіни будівлі, яка потребує ремонту, з її земельної ділянки за правилами добросусідства (а. с. 17). Згідно з відповіддю Виконавчого комітету Погребищенської міської ради Вінницької області №1265 від 29.10.2019 [PERSON] , з метою вирішення спору щодо доступу до господарської будівлі, рекомендовано звернутися до суду (а. с. 17). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Частиною 3\~ст.152\~ЗК України\~передбачено,\~що захист\~прав громадян\~та юридичних\~осіб на\~земельні ділянки\~здійснюється \~шляхом: а)\~визнання прав; б)\~відновлення стану\~земельної ділянки,\~який існував\~до порушення\~прав,\~і запобігання\~вчиненню дій,\~що порушують\~права або\~створюють небезпеку\~порушення прав; в)\~визнання угоди\~недійсною; г)\~визнання недійсними\~рішень органів\~виконавчої влади\~або органів\~місцевого самоврядування; ґ)\~відшкодування заподіяних\~збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до абз. 3 п.7 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 ЦК України). Згідно з п. «г» ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього. Однак, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем не надано суду безперечних і достатніх доказів, які б доводили обґрунтування його позовних вимог, тим паче, що сам позивач [PERSON] в судовому засіданні визнав, що стіну господарського приміщення, доступ якої необхідно було здійснити з земельної ділянки відповідачки, він відремонтував. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених позивачем межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed