Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

В поданому до суду позові позивач вказує на те, що в звязку з невиконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № 4 від 15 липня 2014 року ПАТ «Полтава-банк» прийняв рішення про звернення стягнення в позасудовому порядку на предмет іпотеки, згідно іпотечного договору від 15 липня 2014 року, а саме: житлового будинку № 36 по вул.Пирогова в м.Здолбунів, Рівненської області шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. 09 серпня 2016 року за ПАТ «Полтава-банк» було зареєстровано право власності на вказаний будинок. Оскільки відповідачі по справі відмовляються в добровільному порядку звільняти спірний житловий будинок просить суд винести рішення, яким виселити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з житлового будинку № 36 по вул.Пирогова в м.Здолбунів Рівненської області та зобовязати орган реєстрації при виконавчому комітеті Здолбунівської міської ради зняти їх з реєстрації. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю та просить задовільнити їх. Представник відповідачів позов не визнав та пояснив суду, що оскільки спірний будинок був придбаний не за рахунок кредитних коштів і відповідно переданий в іпотеку, то підстав для виселення відповідачів із спірного будинку без надання іншого житла не має. Просить суд в позові відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Як вбачається з матеріалів справи 15 липня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Полтава-банк» було укладено кредитний договір № 4 згідно умов, якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 500000 грн. строком на 60 місяців зі сплатою 21 % річних. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 15 липня 2014 року між ПАТ «Полтава-банк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір згідно умов якого останній передав в іпотеку належний йому житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0668 га., які розташовані за адресою вул.Пирогова,36 в м.Здолбунів Рівненської області. В звязку з невиконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору позивачем було прийнято рішення про звернення стягнення в позасудовому порядку на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього. 09 серпня 2016 року за позивачем було зареєстровано право власності на житловий будинок, а 10 серпня 2016 року на земельну ділянку. Судом встановлено що будинок № 36 по вул.Пирогова в м.Здолбунів Рівненської області придбано відповідачем [PERSON] не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.\~ Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка визначає порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачено підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. За правилами ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК Української РСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому відповідно до положень частини другої статті 109 ЖК Української РСР постійне житло вказується в рішенні суду. Під час виселення в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висловлена Верховним Судом України, у постанові від 30.09.2015 р. у справі № 6-1892цс15, правова позиція свідчить, що відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при звернені стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. У постанові від 11.11.2015 р. по справі № 6-1630цс15 ця правова позиція повністю повторюється. Зокрема, Верховний Суд України знову наголошує на необхідності надання особам, яких виселяють, іншого постійного жилого приміщення, яке має бути зазначено в рішенні суду. При цьому, Верховний посилається на інші свої постанови, зокрема від 18.03.2015 р., від 10.06.2015 р. та від 01.07.2015 р., в яких викладено аналогічну правову позицію. В постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39 цс15) Верховний Суд України виклав наступну правову позицію: за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Outcome: dismissed