Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову сторона позивача вказує, що 19 травня 2015 року між [PERSON] з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], під реєстровим №566, відповідно до умов якого позикодавець [PERSON] передала позичальникові [PERSON] грошову суму у розмірі 198836,70 гривень, що в еквіваленті визначено сторонами як 17000,00 доларів США на строк до 19 березня 2017 року, а остання в свою чергу зобовязується повернути позику в строки та в порядку, що встановлені договором. Однак як зазначає позивач, не зважаючи на взяті на себе зобовязання, [PERSON] умови договору не виконує, позику не повертає, у звязку з чим [PERSON] звернулась до суду, в якому просила стягнути з відповідача суму позики з урахуванням штрафних санкцій та інфляційних в загальному розмірі 1730582,41 гривень та судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від представника особи до суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог із клопотання про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судові засідання неодноразово не зявилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини нявки суду не відомі. Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою повідомленої відповідача по даній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, представлені суду, надавши правовідносинам, що виниклі між сторонами по справі належну правову оцінку, провівши відповідні арифметичні розрахунки, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 19 травня 2015 року між [PERSON] з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], під реєстровим №566, відповідно до умов якого позикодавець [PERSON] передала позичальникові [PERSON] грошову суму у розмірі 198836,70 гривень, що в еквіваленті визначено сторонами як 17000,00 доларів США на строк до 19 березня 2017 року, а остання в свою чергу зобовязується повернути позику в строки та в порядку, що встановлені договором. Проте, як свідчила сторона позивача, відповідач основну суму позики своєчасно не повертає, заборгованість [PERSON] становить 15000,00 доларів США. Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1046 ч.ч.1,2 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом з тим, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З урахуванням даних норм закону, а також на підставі встановлених фактів по справі, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли позикові правовідносини, що підтверджується змістом договору. Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ч.ч.1,2 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Виходячи з положень кредитного договору, боржник [PERSON] отримала визначену суму позики в користування до 19 березня 2017 року. Однак як погодили сторони, позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики у випадку зокрема несплати чергового платежу (п.7 договору), що відповідає положенням ст. 1050 ч.2 ЦК України. Згідно ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позичальник прострочила виконання зобовязання з повернення суми позики. Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 546 ч.ч.1,2 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання. Матеріали справи свідчать, що належне виконання позичальником грошового зобовязання за договором було забезпечено зокрема неустойкою. В силу ст. 533 ч.ч.1,2 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Тобто, зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин і виходячи з умов договору позики, суд дійшов наступного висновку. Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості по договору станом на 01 квітня 2015 року, згідно якого загальна заборгованість відповідача становить 1730582,41 гривень, з яких: 382500,00 гривень заборгованість за основною сумою позики; 1340904,16 гривень пеня; 7178,25 гривень інфляційні. У звязку з тим фактом, що у виниклому між сторонами по справі грошовому зобовязанні було визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті (доларах США), суд не погоджується з розрахунками позивача щодо визначення розміру інфляційних за відповідний період прострочення зобовязання, оскільки суд не знаходить можливим застосовувати встановлені Державною службою статистики України індекси споживчих цін (індекси інфляції) щодо валюти іноземної держави. Виходячи з викладеного, суд відмовляє позивачеві в задоволені даної вимоги. Зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин, суд доходить висновку про часткове задоволення заявлених вимог. Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, у звязку із задоволенням позову, суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму оплаченого судового збору у розмірі 3654,00 гривень.

Outcome: partial