Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

В позовній заяві зазначено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 03 березня 2010 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 03 березня 2010 року відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», яка містить умови кредитування. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на08 червня 2020 року відповідач має заборгованість в сумі 10 176,94 грн., що складається з наступного: 7 872,32 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2 304,62 грн. - заборгованість за відсотками. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 03 березня 2010 року в сумі 10 176,94 грн., та судовий збір в сумі 2102 грн. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 06 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу [PERSON] ухвалою суду було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвала суду про відкриття провадження у справі з цивільним позовом і долученими до нього матеріалами надсилалася відповідачу [PERSON] за місцем реєстрації ( [ADDRESS] ), проте поштова кореспонденція повернута з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглядає цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З матеріалів справи судом встановлено, що 03 березня 2010 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.31), на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [PERSON] в анкеті-заяві погодився на приєднання до Умов в Правил надання банківських послуг ПАТ КБ ПриватБанк, які розміщені на офіційному сайті банку а мережі Інтернет, які разом з Тарифами складають договір банківського обслуговування, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. На підставі вказаної заяви [PERSON] отримав кредитну картку Універсальна [NUMBER] , дата відкриття рахунку 03.03.2010 року. При оформленні кредитної картки позичальник [PERSON] також був ознайомлений з фінансовими умовами надання кредитної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду», про що свідчить довідка про умови кредитування від 03 березня 2010 року (а.с.32). Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 03 березня 2010 року містить умови кредитування за базовою ставкою відсотків за користування кредитом - 2,5% на місяць. В позовних вимогах АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складається з 7 872,32 грн. заборгованості за тілом кредиту; 2 304,62 грн. заборгованості за відсотками. На підтвердження розміру зазначеної заборгованості позивач надав виписку по особовому рахунку [PERSON] (а.с.17-28) та розрахунок заборгованості за договором №б/н від 03.03.2010 року (а.с.5-16). З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 03.03.2010 року вбачається, що всупереч встановленій у Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 03 березня 2010 року базовій ставці процентів за користування кредитом 2,5% на місяць, що становить 30% річних, за період з 01 вересня 2014 року по 01 квітня 2015 року позичальнику [PERSON] нараховані відсотки за користування кредитом з розрахунку 32,4% річних, тобто 2,7% на місяць, за період 01 квітня 2015 року по 08 червня 2020 року з розрахунку 42% річних, тобто 3,5% на місяць. Отже, дослідивши зазначені розрахунки, судом встановлено, що визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом з застосуванням підвищеної процентної ставки 2,7% (32,4% річних) і 3,5% на місяць (42% річних) суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді. Обґрунтовуючи своє право вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 03 березня 2010 року, позивач посилається на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», в редакції, що діяла на момент підписання заяви та «Тарифи Банку», як невід`ємні частини спірного договору і передбачає можливість односторонньої зміни Тарифів та інших умов договору. Проте, до позовної заяви не надано Умови та Правила надання банківських послуг, які містять підпис відповідача [PERSON] , отже відсутні підтвердження того, що саме ті Умови і Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. З урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеній у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), на підставі статей 207, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. В даному випадку сторони уклали кредитний договір, умови якого відображені в заяві та довідці про умови кредитування. У довідці про умови кредитування зазначено, що базова процентна ставка становить 2,5% на місяць (30 % на рік), її зміна не передбачена, а отже одностороннє підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами є неправомірним, тому наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором не відповідає умовам укладеного позивачем кредитного договору. Крім того, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, які суд приймає до уваги відповідно до положень ст. 263 ЦПК України при розгляді цієї цивільної справи. Згідно Довідки АТ КБ «ПриватБанк» позичальнику [PERSON] на підставі кредитного договору б/н були надані кредитні картки № [NUMBER] із терміном дії до жовтня травня 2013 року, № [NUMBER] із терміном дії до листопада 2013 року, № [NUMBER] із терміном дії до червня 2017 року, № [NUMBER] із терміном дії до червня 2017 року, № [NUMBER] із терміном дії до травня 2018 року (а.с.30). Одночасно з цим, анкета-заява від 03 березня 2010 року та Довідка про умови кредитування містять дані про отримання відповідачем [PERSON] лише однієї кредитної картки № [NUMBER] , строк дії якої сплив в листопаді 2013 року. Доказів того, що відповідач [PERSON] по закінченні строку дії відповідної кредитної картки на підставі підписаної ним заяви від 03 березня 2010 року отримував інші кредитні картки, зазначені в довідці банку, в порядку, передбаченому Умовами та Правилами надання банківських послуг, та відповідно строк дії кредитного договору продовжувався, позивачем суду не надано. Таким чином, строк виконання зобов`язання згідно з умовами укладеного між сторонами у цій справі кредитного договору закінчився останнім днем листопада 2013 року у зв`язку із закінченням строку дії кредитної картки, тому після закінчення строку дії договору банк не мав правових підстав для нарахування процентів за кредитним договором. За таких обставин, вимоги Банку про стягнення заборгованості за процентами нарахованими в період 01 грудня 2013 року по 08 червня 2020 року (суми нарахованих відсотків відображених в розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 03.03.2010 року станом на 08.06.2020 року), є необґрунтованими. Матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за тілом кредиту у зазначеному позивачем розмірі. Так, відповідно до анкети-заяви від 03 березня 2010 року позичальник [PERSON] вказав бажаний кредитний ліміт по платіжній картці кредитка «Універсальна» в сумі 500 грн. і на підставі анкети-заяви фактично отримав кредитну картку № [NUMBER] . З довідки АТ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вбачається, що 16 травня 2011 року відбувся старт іншого карткового рахунку № [NUMBER] із встановленим кредитним лімітом у розмірі 15 900 грн., після чого неодноразово відбувалося зменшення кредитного ліміту, а 30 січня 2020 року кредитний ліміт було зменшено до 0 грн. Виписка по рахунку [PERSON] (а.с.17-28) містить дані про операції по декількох картках, але не містить даних про активацію кредитної картки «Універсальна» № [NUMBER] , яка була отримана позичальником [PERSON] на підставі анкети-заяви б/н від 03 березня 2010 року, встановлення на неї певного розміру кредитного ліміту, використання кредитних коштів за кредитною карткою в період з 03 березня 2010 року по травень 2011 року. Одночасно з цим, з виписки по рахунку вбачається, що 16 травня 2011 року по іншій картці № [NUMBER] проведено операцію «проводка создана пакетом GROUPDEALS» на суму 15 430,76 грн., яка також відображена у розрахунку заборгованості за договором б/н від 03.03.2010 року, внаслідок якої у позичальника [PERSON] виникла заборгованість на зазначену суму. Одночасно з цим, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем [PERSON] по закінченні строку дії відповідної кредитної картки № [NUMBER] на підставі раніше поданої ним анкети-заяви від 03 березня 2010 року інших кредитних карток в порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг, відповідне продовження строку дії кредитного договору, отже відсутні підстави вважати, що відбулася пролонгація договору шляхом перевипуску карти з новим строком дії. Таким чином, надані позивачем докази не надають можливості встановити суму заборгованості за кредитною карткою № [NUMBER] , яка отримана на підставі анкети-заяви від 03.03.2010 року. Відповідно до ч. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості тлумачиться як основопо\-ложний принцип судочинства. Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також інших випадках, передбачених законом. Звертаючись до суду з відповідним позовом кожна особа має вчиняти таку дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи недоведеність видачі відповідачу [PERSON] кредитних коштів на вказану у позовній заяві суму, користування відповідачем цими коштами та наявність заборгованості за спірним договором у вказаному позивачем розмірі, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. За правилами ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню останньому, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Outcome: dismissed