Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

В провадженні Іванівського районного суду Одеської області перебуває вищевказана цивільна справа. Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з відповідачів суми заборгованості, посилаючись на те, що, що 28.02.2008 року було укладено договір кредиту №08-665/019-303 між позивачем та відповідачем [PERSON], за умовами якого відповідач отримав від банку кредит в розмірі 268200,00 грн. на купівлю автобуса, зобов'язавшись повернути кредит в порядку та на умовах, визначених договором. Виконання [PERSON] договірних зобов'язань із повернення кредиту забезпечено в повному обсязі порукою відповідача [PERSON], оформленою договором поруки від 28.02.2008 року. Посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання позичальником своїх договірних зобов'язань станом на 14.03.2018 рік утворилась заборгованість в загальному розмірі 316939,80 гривень, позивач просив суд стягнути вказаний борг солідарно з відповідачів, поклавши на останніх і судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав, надав додаткові пояснення до позову щодо розрахунку заборгованості, на підтвердження пояснень надав копії договору про внесення змін №3 до кредитного договору №08-665/019-303 від 28.02.2008 року, копію додатку до договору про внесення змін №3, копію договору про внесення змін №2 до кредитного договору №08-665/019-303 від 28.02.2008 року. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендовані поштові повідомлення, заяв та клопотань до суду не надали, про причини неявки не повідомили, тому суд визнає їх неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Раніше відповідача було надано відзив на позовну заяву, який ухвалою суду від 17.07.2018 року було залишено без розгляду у зв'язку з пропущенням процесуального строку. Також у судове засідання 28.11.2018 року відповідачем [PERSON] було надано копію платіжних доручень на суму 3494,93 грн. та 180000,00 грн., та довідку від ПАТ «Укрсоцбанк» про відсутність заборгованості станом на 25.04.2014 рік за договором №№08-665/019-303 від 28.02.2008 року. Наявність заборгованості за вказаним договором відповідачем не визнавалося в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 28 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», як кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON], як позичальником, укладено Договір кредиту №08-665/019-303, за умовами якого, з урахуванням Договору про внесення змін №2, №3 від 25.04.2014 року з додатками, вказаний відповідач отримав кредит в розмірі 268200,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 25.11.2014 року, що підтверджується копією договорів, копією платіжних доручень про отримання відповідачем коштів. Також судом в ході розгляду справи встановлено, що з метою забезпечення виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе договірних кредитних зобов'язань між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», як кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON], як поручителем, 28 лютого 2008 року укладено договір поруки. За умовами такого договору, відповідач [PERSON] зобов'язався перед кредитодавцем відповідати солідарно та в повному обсязі із позичальником [PERSON] за невиконання останнім взятих на себе договірних зобов'язань за Договором кредиту №08-665/019-303 від 28 лютого 2008 року з урахуванням внесених до нього змін Договором про внесення змін №2, 3 від 25.04.2014 року, що підтверджується копією договору поруки. Із матеріалів справи також встановлено, що позичальник не виконує належним чином взяті на себе грошові зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем, яку останній, скориставшись передбаченим договором правом, своєю письмовою вимогою від 26.03.2018 року просив відповідачів погасити, здійснивши повернення кредиту. Зазначена письмова вимога позивача відповідачами не виконана, а розмір заборгованості за кредитом станом на 14.03.2018 року становить 316939,80 (триста шістнадцять тисяч дев'ятсот тридцять дев'ять гривень 80 коп.) грн., та скаладається з 69191,76 грн. - заборгованість за кредитом, 208896,87 грн. - заборгованості за відсотками, 9617,67 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом, 29233,50 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України), а також договір поруки (ст.553 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Положеннями ст.524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст.ст.546, 547 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Згідно ст.554ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за Договором кредиту №08-665/019-303 від 28 лютого 2008 року та Договором поруки від 28 лютого 2008 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачами даних договорів із дотриманням вимог законодавства, а також встановлено, що правонаступником кредитодавця за даними зобов'язаннями є позивач, та підтверджено невиконання відповідачами, на відміну від кредитодавця, своїх зобов'язань за даними договорами, що зумовило виникнення кредитної заборгованості у вказаному позивачем розмірі та права у позивача вимагати дострокове повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується наданих відповідачем [PERSON] у судове засідання довідки про погашення кредити від 25.04.2014 року, то суд зазначає, що дана довідка була видана позивачем у день реструктуризації кредиту задля зняття транспортного засобу з реєстрації, та підтверджує відсутність простроченої заборгованості, оскільки остання була погашена відповідачем, що підтверджується розрахунком заборгованості та наданим відповідачем копією платіжного доручення. Надана [PERSON] квитанція про сплату 3494,93 грн. не стосується предмету спору, оскільки свідчить про сплату третейського збору. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду із даним позовом судові витрати в розмірі 4754,10 гривень.

Outcome: approved