Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом та просила визнати незаконним і скасувати наказ № 22 від 20.07.2016 року Куликівської районної державної лікарні ветеринарної медицини про оголошення догани за невиконання посадових обов'язків. В обґрунтування позову зазначала, що працювала на посаді завідуючої Горбівською дільницею ветеринарної медицини з 15 травня 2006 року, добросовісно виконувала свої посадові обов'язки. Вказує, що про існування догани вона дізналась із наказу № 24 від 01.08.2016 року «Про звільнення з роботи», а із наказом про оголошення догани вона ознайомлена не була, оскільки в період з 08 червня 2016 року по 16 липня 2016 року перебувала на лікарняному, тому вважає, що підстави для оголошення їй догани відсутні. Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що при ознайомленні з наказом від 01 серпня 2016 року про звільнення, вона дізналась про існування наказу тимчасово виконуючого обов»язки начальника Куликівської районної державної лікарні ветеринарної медицини управління ветеринарної медицини в Куликівському районі Чернігівської області про оголошення їй догани за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, здачу звіту не в повному обсязі, невиконання плану протиепізоотичних заходів за І півріччя 2016 року. Апелянт наголошує на тому, що з оспорюваним наказом про оголошення їй догани вона належним чином ознайомлена не була, пояснень у неї ніхто не вимагав і від дачі пояснень щодо невиконання посадових обов'язків вона не відмовлялась, про доповідні записки нічого не знала. Стверджує, що 20 липня 2016 року на дільницю в с. Горбове працівники Куликівської районної державної лікарні ветеринарної медицини для ознайомлення її з наказом про винесення догани не приїжджали, що підтверджується поясненнями свідків. Апелянт не погоджується з твердженнями представників відповідача про її виклик 19 липня 2016 року до Куликівської районної державної лікарні ветеринарної медицини шляхом складання телефонограми, оскільки вони спростовуються довідкою сільської ради від 11 жовтня 2016 року, відповідно до якої 19 липня 2016 року телефонограми з Куликівської районної державної лікарні ветеринарної медицини про виклик [PERSON] не надходили. Як зазначає апелянт, план протиепізоотичних заходів на І півріччя 2016 року виконаний не був у зв'язку перебуванням її на лікарняному. Наголошує, що для здійснення окремих заходів плану не закінчився річний строк. В письмових запереченнях представник відповідача просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON], а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, оскільки воно є законним і обґрунтованим. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, наступні обставини справи. [PERSON] працювала на посаді завідуючої Горбівською дільницею ветеринарної медицини Куликівської районної державної лікарні ветеринарної медицини з 15 травня 2006 року по 01 серпня 2016 року. Наказом Куликівської районної державної лікарні ветеринарної медицини № 22 від 20 липня 2016 року «Про винесення догани» завідуючій Горбівською дільницею ветеринарної медицини [PERSON] оголошено догану за неналежне виконання своїх посадових обов»язків, що полягає у здачі звіту не в повному обсязі у протиепізоотичний відділ, у відділ по незаразним хворобам, до бухгалтерії Куліківської РДЛВМ, невиконанні плану протиепізоотичних заходів за I півріччя 2016 року. Наказ винесений на підставі доповідної записки т.в.о. начальника Куликівської РДЛВМ М.І. Деркача від 20 липня 2016 року, поданої на ім'я виконуючого обов'язки начальника управління Держпродспоживслужби Губського А.М. (т. 1 а.с. 29). На підставі наказу тимчасово виконуючого обов'язки начальника Куликівської районної державної лікарні ветеринарної медицини Деркача М.І. № 24 від 01 серпня 2016 року «Про звільнення з роботи» [PERSON] звільнена з посади завідуючої Горбівської дільниці ветеринарної медицини, фельдшера-епізоотолога з 01.08.2016 року у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків , покладених на неї посадовою інструкцією і правилами внутрішнього трудового розпорядку, п. 3 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с.9). Зазначені обставини в апеляційному суді учасники судового розгляду не спростовували і не заперечували. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що факт неналежного виконання посадових обов'язків завідуючою Горбівською дільницею ветеринарної медицини [PERSON] встановлено під час проведення виробничої наради державної служби ветеринарної медицини Куликівського району 29 червня 2016 року, а тому прийшов до висновку про законність оспорюваного наказу. Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке. Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. За приписами ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Виходячи із змісту статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. За приписами статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою України 04 лютого 1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві. Відповідно до вимог ст.139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ст.140 КЗпП України, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Статтею 141 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Згідно ст.142 КЗпП України, трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Відповідно до ст.147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ст.147-1 КЗпП України). Статтею 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що дисциплінарні стягнення застосовуються у разі порушення саме трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов'язків. Виходячи із засад ратифікованої Україною 04.02.94 р. Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 р., положень Конституції України та чинного трудового законодавства, обов'язок доведення правомірності притягнення працівника до відповідальності покладається на роботодавця. Порушенням трудової дисципліни вважається недотримання під час виробничого процесу правил поведінки, встановлених чинним законодавством, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими інструкціями, наказами і розпорядженнями роботодавця. Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обов'язків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність. Перелік трудових обов'язків, недотримання чи не виконання яких може бути підставою для застосування стягнень визначається посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку, або приписами Статуту у разі, якщо діяльність установи підприємства регулюється саме цим локальним нормативним актом. Обов'язки завідуючої Горбівської ДВМ [PERSON] визначені посадовою інструкцією, затвердженою начальником Куликівської районної державної лікарні ветеринарної медицини Медвідь В.М. Відповідно до п.1.4 Посадової інструкції, [PERSON], працюючи на посаді завідуючої Горбівською дільницею ветеринарної медицини, несе персональну відповідальність за виконання покладених на ДВМ завдань, а саме: виконання планів протиепізоотичних заходів, надання лікувальної допомоги хворим тваринам, профілактика інфекційних та інвазійних захворювань тварин та недопущення виникнення епізоотії в зоні обслуговування. Розділом 2 Посадової інструкції завідуючої Горбівської ДВМ встановлені, що основним завданням завідуючої Горбівською дільницею ветеринарної медицини є здійснення заходів по охороні населення від хвороб, спільних для людей та тварин в зоні обслуговування, приймання участі у виконанні та оформленні документів на проведення ветеринарно-санітарних робіт, виконання плану протиепізоотичних заходів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебувала на лікарняному в період з 08 червня 2016 року по 16 липня 2016 року включно, що підтверджується листками непрацездатності (а.с. 8 т. 1). Отже, за перше півріччя 2016 р. [PERSON] звіт не подала з поважних причин. Окрім того, наявна у справі пам'ятка по здачі звітів за 2016 рік не містить ніякої інформації про те, коли конкретно і які звіти мала подавати позивач як завідуюча Горбівською дільницею ветеринарної медицини (а.с.120). Наявна у справі єдина доповідна головного бухгалтера про те, що [PERSON] не подала за червень 2016 р. звіт до бухгалтерії, датована 19 липня 2016 р. і не містить інформації, коли конкретно згідно посадових обов'язків позивач мала подавати звіти до бухгалтерії. Разом з тим, Положенням про Горбівську дільницю ветеринарної медицини та посадовими інструкціями позивача не встановлено ніяких строків щодо подання звітів як таких (а.с.75-81). Відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду документальних доказів, які б регламентували строки подання звітності позивачем. Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що у наявному у справі витягу з протоколу виробничої наради державної служби ветеринарної медицини Куликівського району від 29 червня 2016 року № 6 відсутня безспірна і конкретна інформація, на підставі якої можна було б без сумнівів прийти до переконання про те, що [PERSON] упродовж шести місяців 2016 р. неналежно виконувала свої посадові обов»язки. Наявна у справі єдина доповідна головного бухгалтера про те, що [PERSON] не подала за червень 2016 р. звіт до бухгалтерії, датована 19 липня 2016 р. (т. 1 а.с. 32, 33). Як встановлено апеляційним судом, у п. 2 цього протоколу йде посилання на аналіз діяльності Горбівської дільниці ветеринарної медицини. Проте, документального підтвердження існування такого аналізу до витягу з протоколу не долучено і не надано у суді першої інстанції та не представлено апеляційному суду. У протоколі відсутні документально підтверджені дані про те, скільки конкретні голів великої рогатої худоби, коней, птиці, собак і котів мала дослідити і не дослідила у першому півріччі 2016 р. позивач. Не вказано, яка кількість вакцини їй була надана для необхідних досліджень та профілактичних ін'єкцій поголів'ю домашніх тварин і птиці і скільки препаратів не було використано. Як убачається з цього витягу з протоколу від 29.06.2016 р., [PERSON] на нараді присутня не була і доказів того факту, що вона запрошувалась на нараду та мала можливість надати свої пояснення - відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду. Аналізуючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційним судом встановлено, що відповідачем надано суду плани протиепізоотичних заходів на 2016 рік (а.с.82-90). Разом з цими планами надано аналіз виконання планових показників за два квартали першого півріччя, проте ці документи (аналізи) не містять дати їх складання, ніким не підписані і у матеріалах справи відсутні докази про те, що з цими документами [PERSON] була належним чином ознайомлена (а.с.91-97). Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 20 липня 2016 р. т.в.о. начальника Куликівської РДЛВМ Деркач М.І. написав документально не підтверджену доповідну на ім'я т.в.о. начальника Держпродспоживслужби в Куликівському районі Губського А.М. В цей же день, 20 липня 2016 р., на підставі власноруч написаної вищевказаної доповідної, т.в.о. начальника Куликівської РДЛВМ Деркач М.І. видав оскаржуваний наказ № 22 про оголошення догани [PERSON] Проте, з цим наказом [PERSON] у встановленому порядку не була ознайомлена і пояснень від неї у встановленому порядку відповідачем не було отримано. Твердження представника Куликівської районної державної лікарні ветеринарної медицини про виклик шляхом передачі телефонограми через Горбівську сільську раду позивача [PERSON] для надання пояснень та ознайомлення з наказом про оголошення догани спростовується листом Горбівського сільського голови від 11 жовтня 2016 року (а.с. 174). Посилання відповідача на телефонні звернення до [PERSON] не відображає достовірно і безсумнівно змісту можливої розмови сторін, а відтак не є належним і допустимим та безспірним доказом у цій справі. В апеляційному суді на спростування зазначених обставин відповідачем належних і допустимих документальних доказів не надано. Відтак, наявні у справі три акти від 20 липня 2016 року про відмову [PERSON] від надання пояснень щодо неявки для здачі звіту за червень і за І півріччя 2016 року та про відмову від підпису про ознайомлення із наказом про оголошення їй догани, колегія суддів в якості доказів відхиляє як такі, що викликають глибокі сумніви у їх безспірності і об'єктивності, оскільки ці документи складені та підписані виключно підлеглими особами роботодавця та у відсутності самої [PERSON] (а.с. 31, 98, 106 Т. 1). Роботодавцем не доведено виконання ним вимог ст. 149 КЗпП України, зокрема відібрання у робітника [PERSON] письмових пояснень з приводу невиконання своїх посадових обов'язків і як наслідок - доцільність притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, оголошеної оспорюваним наказом. Твердження представника відповідача, які суд першої інстанції прийняв до уваги, про те, що був здійснений виїзд до Горбівської дільниці ветеринарної медицини в складі Деркача М.І., [PERSON] та [PERSON] з метою ознайомлення позивача [PERSON] з наказом про оголошення їй догани, апеляційний суд не приймає як такі, що не є безспірними, враховуючи наявність показань інших свідків - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та пояснення самої [PERSON], яка зазначила, що до неї на дільницю вказані особи не приїжджали. Виходячи із засад ратифікованої Україною 04.02.94 р. Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 р., положень Конституції України та чинного трудового законодавства, обов'язок доведення правомірності притягнення працівника до відповідальності покладається на роботодавця. З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до переконання, що наказ т.в.о. начальника Куликівської РДЛВМ № 22 від 20 липня 2016 року носить суперечливий і неоднозначний характер, у ньому не відображено та документально не підтверджено, які саме порушення посадових обов'язків, покладених на [PERSON] трудовим договором, допущені останньою, в чому полягає порушення нею трудової дисципліни. Також наказ не містить нормативного обґрунтування, зокрема не зазначено, які порушення норм діючого законодавства допустила позивач та чи існує і у чому полягає можлива шкода. При цьому, колегією суддів апеляційного суду не може прийматись до уваги посилання представника відповідача на витяг з протоколу виробничої наради державної служби ветеринарної медицини Куликівського району (а.с. 32-3 Т.1), план протиепізоотичних заходів профілактики основних заразних хвороб в зоні обслуговування і аналізи виконання плану(а.с. 82-97), оскільки в даних документах також не міститься посилання на те, в який період часу та які саме порушення посадових обов'язків були допущені завідуючою Горбівською ДВМ [PERSON] Будь-які дані, які б об'єктивно і безсумнівно свідчили про порушення [PERSON] обов'язків працівника, визначених ст. 139 КЗпП України, матеріали справи не містять, а відтак застосування до позивача стягнення у вигляді догани за відсутності належних і допустимих безспірних та безсумнівних доказів суперечить вимогам трудового законодавства, в зв'язку з чим спірний наказ № 22 від 20 липня 2016 року підлягає визнанню незаконним. Документи, що надавались відповідачем в ході апеляційного розгляду справи, у своїй сукупності не дають підстав для однозначного висновку і не підтверджують безсумнівно правомірності оскаржуваного наказу. Окрім того, зазначені документи не надавались відповідачем суду першої інстанції і у апеляційному суді відповідачем не підтверджено існування поважних причин, які б перешкоджали або унеможливили подання їх до суду першої інстанції. Щодо позовних вимог в частині скасування спірного наказу, то дані вимоги не є належним способом захисту і задоволенню не підлягають, оскільки внаслідок визнання наказу незаконним такий наказі втрачає юридичну силу і не є юридично значимим документом, що є підставою для його скасування відповідачем. Зважаючи на сукупність обставин справи і досліджених доказів, колегія суддів вважає, що наказ № 22 від 20 липня 2016 року про накладення дисциплінарного стягнення не може братись до уваги в обґрунтування систематичного невиконання [PERSON] без поважних причин обов'язків, покладених на нею трудовим договором, оскільки, приймаючи рішення про накладення на позивачку дисциплінарного стягнення у вигляді догани, відповідач не з'ясував ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок. Відповідно, наказ є таким, що прийнятий всупереч вимог трудового законодавства України. Заявлені позивачем вимоги до Деркача М.І. як до посадової особи задоволенню не підлягають, оскільки цей трудовий спір вирішується між позивачем і роботодавцем - юридичною особою, а Деркач М.І. як посадова особа не є належним відповідачем у цій справі. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про правомірність оскаржуваного наказу. Отже, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, яким визнати незаконним оспорюваний наказ. Підстави для задоволення решти позовних вимог - відсутні. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] не звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани, враховуючи, що Законом України «Про судовий збір» передбачені випадки звільнення позивачів лише при зверненні з позовами про поновлення на роботі на стягнення заробітної плати. Оскільки рішення суду постановлено на користь позивача, а тому судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та підлягав стягненню в дохід держави з відповідача по справі, та 606 грн. 32 коп. - на користь [PERSON]

Outcome: partial