overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 26 травня 2012 року вона з відповідачем уклала шлюб, який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 35. Під час шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що між сторонами виникають часті сварки, відповідач знущається з позивача, наносячи їй тілесні ушкодження, з червня 2015 року сторони проживають окремо. Їхня сімя фактично розпалася й існує лише формально. Примирення неможливе. Позивач [PERSON] позов підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав, пояснив, що вважає, що сторони можуть примиритися, просив надати строк на примирення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню. Сторони проживають окремо та не підтримують сімейних стосунків, між ними виникали сварки, відповідач наносив позивачу тілесні ушкодження. Як вбачається з витягу з кримінального провадження № 12015210040000231, - 18.08.2015 року за заявою [PERSON], до ЄРДР внесено відомості за ч.1 ст. 125 КК України про те, що 17 серпня 2015 року [PERSON] 17 серпня 2015 року близько 01 години її чоловік [PERSON] по місцю проживання [PERSON] наніс тій множинні удари кулаками рук по обличчі та ногами по різним частинам тіла, чим спричинив їй тілесні ушкодження. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В позовній заяві позивач вказала, що з 12 травня 2007 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя сторони мають двоє малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] порушила справу про стягнення аліментів на утримання дітей, так як діти проживають з нею, а відповідач коштів на їх утримання не дає. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує просить стягнути з [PERSON], [INFO], жителя [INFO], працюючого сантехніком Бережанської центральної районної комунальної лікарні в її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], - в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 28 серпня 2015 року до досягнення ними повноліття. Відповідач [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Сторони від подружнього життя мають малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або твердій сумі, але не меншій ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь спеціального фонду Державного бюджету України 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Бережанської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначила, що садовий будинок з надвірними будівлями по вул. Калинова, 32, в селі Лісники Бережанського району Тернопільської області належав її чоловікові [PERSON], який помер 10 листопада 2008 року в місті Бережани Тернопільської області. Вона прийняла спадщину після смерті чоловіка, подавши відповідну заяву, їх дочка [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась, таким чином вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті чоловіка, який прийняв спадщину. Не зважаючи на прийняття спадщини, оформити її виявилося неможливим і їй було відмовлено в цьому, оскільки відсутнє свідоцтво про право власності на житловий будинок на імя спадкодавця. Отримати такий документ після смерті спадкодавця в установленому для цього порядку неможливо, оскільки згідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється із смертю власника і реєстрація такого права можлива тільки відносно живої особи. З цієї причини питання про визначення належності нерухомого майна особі, що померла та спадкоємцю, у разі відсутності первинної реєстрації права власності, повинно вирішуватись у судовому порядку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, визнати за нею [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на садовий будинок з надвірними будівлями по вул. Калинова, 32, села Лісники Бережанського району Тернопільської області, що належав [PERSON], який помер 10 листопада 2008 року в місті Бережани Тернопільської області. Представник відповідача в судове засідання не зявився до суду надійшла заява в якій Бережанська міська рада позов визнає, просить розглядати справу у відсутності її представника. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1268 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем і спадщина належить їй з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Курянівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначила, що будинковолодіння по вул. Вільхівське-1, 03, в с. Куряни Бережанського району Тернопільської області належало їй та її батькам [PERSON] і [PERSON], кожному з них належало по 1/3 частки будинковолодіння. 12 березня 2001 року в селі Куряни Бережанського району померла [PERSON], після смерті, якої спадщину прийняли [PERSON] та вона, як спадкоємці І черги. [PERSON] прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем на момент смерті, а вона прийняла спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном. 11 жовтня 2003 року в селі Куряни Бережанського району помер [PERSON], який відповідно до заповіту посвідченого 09 жовтня 2003 року секретарем Курянівської сільської ради за реєстровим номером 88, заповів їй [PERSON] житловий будинок зі всіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами, які знаходяться в селі Куряни Бережанського району Тернопільської області по вул. Вільхівське-1, 3. Спадщину після смерті батька вона прийняла, шляхом вступу у володіння спадковим майном, однак оформити спадщину на будинковолодіння виявилося неможливим і їй було відмовлено в цьому, оскільки відсутні свідоцтва про право власності на житловий будинок на імя спадкодавців. Отримати такі документи після смерті спадкодавців в установленому для цього порядку неможливо, оскільки згідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється із смертю власника і реєстрація такого права можлива тільки відносно живої особи. З цієї причини питання про визначення належності нерухомого майна особі, що померла та спадкоємцю, у разі відсутності первинної реєстрації права власності, повинно вирішуватись у судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримує просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 2/3 частки будинковолодіння в с. Куряни по вул. Вільхівське-1, 3, що належали [PERSON], який помер 11 жовтня 2003 року в селі Куряни Бережанського району Тернопільської області та [PERSON], яка померла 12 березня 2001 року в селі Куряни Бережанського району Тернопільської області. Представник відповідача в судове засідання не зявився до суду надійшла заява в якій сільська рада позов визнає, просить розглядати справу у відсутності її представника. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року), до ст. 1268 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем і спадщина належить їй з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Мечищівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначила, що будинковолодіння по вул. Центральна, 49, в с. Надорожнів Бережанського району Тернопільської області належало [PERSON]. 04 липня 2008 року в селі Надорожнів Бережанського району [PERSON] помер, відповідно до заповіту посвідченого 21 листопада 2000 року секретарем Мечищівської сільської ради за реєстровим номером 38, заповів їй [PERSON] ()дошлюбне прізвище Улянська) [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями. Спадщину після смерті [PERSON] вона прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини, однак оформити спадщину на будинковолодіння виявилося неможливим і їй було відмовлено в цьому, оскільки відсутні свідоцтва про право власності на житловий будинок на імя спадкодавців. Отримати такі документи після смерті спадкодавців в установленому для цього порядку неможливо, оскільки згідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється із смертю власника і реєстрація такого права можлива тільки відносно живої особи. З цієї причини питання про визначення належності нерухомого майна особі, що померла та спадкоємцю, у разі відсутності первинної реєстрації права власності, повинно вирішуватись у судовому порядку. В судовому засіданні позивача позов підтримує просить визнати за нею [PERSON] право власності в порядку спадкування на будинковолодіння в с. Надорожнів по вул. Центральній, 49, Бережанського району Тернопільської області, що належало [PERSON], який помер 04 липня 2008 року в селі Надорожнів Бережанського району Тернопільської області. Представник відповідача в судове засідання не зявився до суду надійшла заява в якій сільська рада позов визнає, просить розглядати справу у відсутності її представника. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1268 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем і спадщина належить їй з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Урманської сільської ради про продовження строку на прийняття спадщини. В позовній заяві позивач вказала, що 03 липня 2006 року в селі Пліхів Бережанського району помер її батько [PERSON], а 18 вересня 2006 року в селі Пліхів Бережанського району померла її матір [PERSON]. Після смерті останніх відкрилася спадщина на яку вона претендує, як спадкоємець, за заповітом, оскільки 18 січня 2002 року секретарем Урманської сільської ради було посвідчено заповіти [PERSON] та [PERSON] Стефаніни за реєстровими номерами 2 та 3 відповідно. Згідно вказаних заповітів [PERSON] та [PERSON] заповіли все належне їм майно їй [PERSON]. Позивач звернулася в Бережанську державну нотаріальну контору по питанню оформлення спадщини. Державним нотаріусом їй повідомлено, що вона пропустила 6-ти місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини і для вирішення питання про прийняття спадщини їй необхідно звернутися до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримує, просить визначити [PERSON] тримісячний додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], який помер 03 липня 2006 року в селі Пліхів Бережанського району Тернопільської області та [PERSON], яка померла 18 вересня 2006 року в селі Пліхів Бережанського району Тернопільської області. Представник відповідача в судове засідання не зявився до суду надійшла заява в якій представник Урманської сільської ради позов визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON]. про розірвання шлюбу, в якій вказала , що 17 вересня 1996 року у Бучманівській селищній раді Олевського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №5. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сімї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, він неї надійшла заява, в якій вона просить слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, він нього надійшла заява, в якій він просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 17 вересня 1996 року у Бучманівській селищній раді Олевського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №5. (свідоцтво про шлюб І-ТП №013478, видане 17 вересня 1996 року). Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON] 21.10.1999 року. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

В серпні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON]. про розірвання шлюбу, в якій вказала , що 19 листопада 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №131. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, він неї надійшла заява, в якій вона просить слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, він нього надійшла заява, в якій він просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 19 листопада 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №131. (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане 19 листопада 2011 року). Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] Сторони проживають окремо з червня 2015 року, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просить визнати її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в квартирі №18, що по вул. Миру, 8 м. Старокостянтинів. В обґрунтування заявлених позовних\~\~вимог позивач вказує, що йому на праві приватної власності належить квартира №18, що знаходиться по вул. Миру, 8 м. Старокостянтинів. Крім того, у вказаній квартирі зареєстрована відповідачка [PERSON], яка у ній не проживає. Позивач [PERSON] запропонував відповідачці знятися з реєстрації в квартирі, але остання не погоджується добровільно це зробити, тому він був вимушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідачка [PERSON], яка у встановленому порядку оповіщена про час і місце судового засідання, до суду не зявилася. У відповідності до ст.224 ч.1 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, \~дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира №18, що знаходиться по вул. Миру, 8 м. Старокостянтинів на підставі договору купівлі продажу від 23 січня 2015 року. Встановлено, що в даній квартирі зареєстрована, але більше одного року не проживає відповідачка [PERSON] В добровільному порядку відповідачка не бажає знятися із реєстрації. Ці обставини підтверджуються: паспортними даними позивача, довідкою Старокостянтинівської ЖЕК №000497 від 29.07.2015 року, актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 31.07.2015 року, договором купівлі продажу квартири від 23.01.2015 року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] відсутня в квартирі №18, що знаходиться по вул. Миру, 8 м. Старокостянтинів понад один рік без поважних причин, а тому втратила право на користування цим житлом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором № 1041/14-Ф2 від 25.02.2014 в розмірі 5126,22 грн, оскільки відповідач порушив графік погашення кредиту та відсотків за кредитом, тобто умови кредитного договору не виконує. Просив стягнути заборгованість за кредитним договором, а також стягнути судові витрати. До початку судового засідання представник позивача надав заяву про уточнення розміру позовних вимог, просив стягнути борг станом на 2 жовтня 2015 року - по тілу кредиту - 3221,00, по відсоткам за його користування 2361,64грн, а також судові витрати. Крмі того, надав заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідач у судовому засіданні позов фактично визнала повністю. Суду пояснила, що дійсно не сплачувала кредит, вважала, що суми утримуються з заробітної плати, однак помилилась. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.02.2014 року між сторонами укладено кредитний договір № 1041/14-Ф2, за умовами якого відповідачу наданий кредит розміром 3500 гривень строком на 12 місяців зі сплатою 0,13% за кожен день від залишку кредиту за кожний день користування. Як вбачається з наданих позивачем довідок та розрахунків, відповідач порушила умови договору, оскільки з квітня 2014 року не вносила в строки, ним обумовлені, грошові кошти на погашення заборгованості, внаслідок чого й утворилась заборгованість, розмір якої станом на 02.10.2015 складає 5582,64 гривень, у тому числі: 3221 грн. - заборгованість за кредитом, 2361,64 грн. - заборгованість за процентами. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та ЦК України та у встановлений строк. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та встановлені договором проценти від простроченої суми. Оскільки судом встановлено, що обов'язки позичальника відповідач не виконала, права позивача були порушені відповідачкою та підлягають судовому захисту шляхом стягнення з неї суми боргу за кредитним договором станом на 2 жовтня 2015 року - 5582,64грн. У зв'язку з задоволенням позову згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved