Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

В позовній заяві та в судовому засіданні позивачка просить визнати [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в м.Заліщики по вул.Богуна 18а Тернопільської області, покликаючись на те, що понад десять років відповідач виїхав на постійне місце проживання в Крим, де проживає до даного часу. Адреса його проживання в Криму невідома. На даний час відповідач за місцем реєстрації в м.Заліщики по вул.Богуна 18а не проживає і не бажає добровільно знятися з реєстрації, а реєстрація відповідача в будинку створює незручності і перешкоди позивачці у вільному використанні власного майна. Обставини відсутності відповідача за його місцем реєстрації тривалий час стверджується актами міської ради, що приєднуються до позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, а тому, справу слід розглянути заочно без його участі, про що не заперечує позивачка, у відповідності до ст.ст.280-284 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Встановлено, що позивачка [PERSON] є власником будинковолодіня № 18а по вулиці Богуна в м.Заліщики Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 421599 від 08.02.2012 року. Згідно акту, складеного депутатом Заліщицької міської ради Рудкою Б-І.Т. від 27.08.2018 року, встановлено, що за адресою: м.Заліщики вул.Богуна 18а прописаний, але фактично не проживає громадянин [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що більше десяти років [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в м.Заліщики по вул.Богуна 18а Тернопільської області. У відповідності до ст.405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом і втрачають це право, якщо відсутні в ньому без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття таких осіб з реєстрації місця проживання. Аналізуючи наведені обставини, суд вважає, що [PERSON] понад один рік без поважних причин не проживає у [INFO]. За таких обставин суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивачки, які підлягають захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та доведеними. Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд враховуючи положення ст.141 ЦПК України, вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved