Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Враховуючи уточнені позовні вимоги, викладені у судовому засіданні 21.05.2014 р., [PERSON] просить стягнути із ТОВ «Елкопласт - Укр» заборгованість по заробітній платі у сумі 5040 грн. 92 коп., середньомісячний заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати, а саме з 26.12.2013 р. по 20.05.2014 р. у сумі 17416 грн. 35 коп., а також відшкодувати завдану їй моральну шкоду, шляхом стягнення із відповідача грошових коштів у сумі 5000 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що при звільненні позивачу не виплатили вищевказану суму заборгованості по заробітній платі. Крім того, [PERSON] зазначає, що згідно норм ст. 117 КЗпП України має право на середньомісячний заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати станом на 20.05.2014 р. у сумі 17416,35 грн. У судовому засіданні [PERSON] уточнені вимоги позову підтримала повністю та просила їх задовольнити. /а.с. 23-24/ Відповідач, а також третя особа, без самостійних вимог, у судове засідання 21.05.2014 р. не з'явились. Про час і місце розгляду справи завчасно повідомлялись судом у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України, що підтверджується повернутим на адресу суду рекомендованим листом у зв'язку із закінченням терміну зберігання /а.с. 19-20/, а також повернутим рекомендованим повідомленням про отримання Кузьміним Д.Л. судового відправлення. /а.с. 17/ Заперечень на даний позов до суду не надходило, про причини неявки суд не повідомлено. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням, які передбачені ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, виходячи із наступних підстав. Згідно положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності із ст. 57 цього ж Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вивчивши викладені у позовній заяві доводи [PERSON] та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні юридичні факти і відповідні їм правовідносини. Позивач з 18.04.2012 р. перебувала у трудових відносинах із ТОВ «Елкопласт - Укр», на якому працювала менеджером зі збуту. /а.с. 5/ Зі змісту копії наказу № 28 від 25.12.2013 р. вбачається, що [PERSON] звільнена із займаної посади у зв'язку із скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України). /а.с. 8/ У відповідності до довідки під № 24, що видана ліквідатором ТОВ «Елкопласт - Укр» Кузьміним Д.Л., заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачем станом на 20.05.2014 р. становить 5040,92 грн. /а.с. 12/ Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно до положень ст. 116 і ч. 1 ст. 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою таких сум. У разі спору щодо розміру сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови № 13 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Розрахунок середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження здійснюється згідно із Постановою за № 100 Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (із змінами та доповненнями). У даному випадку, розмір середньоденного заробітку [PERSON] згідно довідки відповідача № 540/6 від 25.12.2013 р. становить 179 грн. 55 коп. /а.с. 14/ Таким чином, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при її звільненні, починаючи із 26.12.2013 р. по 20.05.2014 р. становить 17416,35 грн. за вирахуванням податків та обов'язкових платежів з розрахунку: 97 днів х 179,55 грн. = 17416,35 грн., де 97 днів - сумарна кількість робочих днів у період з 26.12.2013 р. по 20.05.2014 р., а 179,55 грн. - середньоденна заробітна плата позивача. Крім того, згідно рішення № 4-рп/2012 Конституційного Суду України від 22.02.2012 р. у справі № 1-5/2012 положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 116, 117 та 237-1 цього ж Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні і про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено 3-місячний строк, перебіг якого розпочинається із дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. За наведених обставин, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що уточнені вимоги позивача у частині стягнення із відповідача заробітної плати у сумі 5040,92 грн., а також середньомісячного заробітку за весь час затримки виплати зарплати у сумі 17416,35 грн. є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Що стосується заявлених позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у сумі 5000 грн., то їх належить задовольнити частково, виходячи із наступних обставин. У відповідності до положень статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно вимог п. 13 Постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган, незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначила у позові [PERSON] її моральна шкода виражалась у тому, що за весь період не проведення з нею належних розрахунків позбавило родину позивача засобів для нормального існування. Суд, проаналізувавши наявні докази у матеріалах справи, вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, проте частково, а саме у сумі 500 грн. При цьому, у відповідності з нормами ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. на користь держави.

Outcome: partial