Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслайн-вв», треті особи [PERSON], товариство з обмеженою відповідальністю «Газторг» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою. Як вбачається з позовної заяви, позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» на його користь у відшкодування матеріальної шкоди суму 50\~000грн., стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслайн-вв» 21756грн. матеріальної шкоди та 5\~000грн. моральної шкоди а також стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 1133грн. та оплату правової допомоги у розмірі, встановленому в документах, що підтверджують ці витрати. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача представляв адвокат [PERSON] на підставі договору №3 від 16.04.2015р. та ордеру від 16.04.2015р. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09.03.2016р., яке набрало законної сили, рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04 листопада 2015 року, яким було стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 36730грн. та судовий збір в сумі 367,30грн. змінено та зменшено розмір матеріальної шкоди до 35730грн. та розмір судового збору до 357,30грн. В решті рішення залишено без змін. До суду звернувся позивач із заявою про постановлення додаткового рішення, в якій просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 4000грн., оскільки суд не вирішив це питання при розгляді справи по суті. В судовому засіданні позивач підтримав свою заяву про ухвалення додаткового рішення та просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу 8000грн., які ним були сплачені за додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги від 14.02.2014р. та двома квитанціями від 12.03.2016р. та від 12.10.2016р. Інші учасники процесу в судове засідання не з»явилися, повідомлялися за зазначеними в матеріалах справи адресами. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу з наступних підстав. Судом встановлено, що до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслайн-вв», треті особи [PERSON], товариство з обмеженою відповідальністю «Газторг» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою. Як вбачається з позовної заяви, позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» на його користь у відшкодування матеріальної шкоди суму 50\~000грн., стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслайн-вв» 21756грн. матеріальної шкоди та 5\~000грн. моральної шкоди а також стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 1133грн. та оплату правової допомоги у розмірі, встановленому в документах, що підтверджують ці витрати. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача представляв адвокат [PERSON] на підставі договору №3 від 16.04.2015р. та ордеру від 16.04.2015р. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09.03.2016р., яке набрало законної сили, рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04 листопада 2015 року, яким було стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 36730грн. та судовий збір в сумі 367,30грн. змінено та зменшено розмір матеріальної шкоди до 35730грн. та розмір судового збору до 357,30грн. В решті рішення залишено без змін. У відповідності до ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно зі\~ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно\~якої-небудь\~позовної\~вимоги,\~з\~приводу\~якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд,\~вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів,\~які підлягають стягненню,\~майно,\~яке\~підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд\~не\~допустив\~негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Суд зазначає, що в матеріалах справи до постановлення рішень першої та апеляційної інстанції відсутні будь-які квитанції про сплату позивачем витрат на правову допомогу в зазначених сумах. Крім того, суд зазначає, що надані позивачем копії квитанцій від 12.03.2016р. та від 12.10.2016р. свідчать про те, що правова допомога була оплачена вже після того, як відбувся розгляд справи по суті як в суді першої так і апеляційної інстанції. Також до своєї заяви про постановлення додаткового рішення позивач додав копію додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 14.02.2014р., укладеного між адвокатом [PERSON] та [PERSON], однак копія цієї угоди не була додана до матеріалів справи до постановлення судових рішень, як і не було додано договору про надання правової допомоги від 14.02.2014р. Зазначені документи не були предметом розгляду, судом не оглядалися та рішення за ними не приймалося. Крім того, позивачем не додано розрахунку нормочасу правової допомоги, яка йому надавалася адвокатом [PERSON]. Таким чином, аналізуючи все вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу, а відтак його заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed