Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

В позові зазначено, що згідно з договором дарування №2993 від 21 жовтня 2002 року позивачу на праві власності належить будинок [ADDRESS]. Разом з позивачем в будинку проживала його колишня дружина [PERSON] 18 травня 2013 року шлюб між ними було розірвано та з цього часу, відповідач [PERSON] переїхала на постійне проживання в м. Мелітополь. На його прохання знятись з реєстраційного обліку відповідач йому відмовила без надання пояснень такої відмови. Посилаючись на положення ст.. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 71, 72, 163 ЖК України ст.. 316 ЦК України, просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що вона постійно проживала по [ADDRESS] до травня 2013 року. Потім вона з дочкою переїхали до м. Мелітополя де тимчасово винаймали квартиру. Однак вона періодично коли дочка проживала по [ADDRESS] та позивач був відсутній, приїздила до неї та проживала по декілька днів. Судом встановлено, що відповідно договору дарування №2993 від 21 жовтня 2002 року позивачу на праві власності належить будинок [ADDRESS]. В зазначеному будинку з 22 липня 1997 року зареєстрований відповідач [PERSON] 18 травня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується дослідженим в судому засіданні свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 18 травня 2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Якимівського районного управління юстиції. Зазначені обставини визнані сторонами та не підлягають доказуванню відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України. Допитані в судовому засіданні свідки (з боку позивача) [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали що позивача та відповідача вони знають як своїх сусідів по [ADDRESS]. Їм відомо, що відповідач приблизно з кінця травня з червня 2013 року по [ADDRESS] не проживає. Допитані в судовому засіданні свідки (з боку відповідача) [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони знайомі з подружжям [PERSON]. Після розірвання шлюбу [PERSON] по [ADDRESS] постійно не проживає, однак тимчасово приїздила до своєї дочки, коли вона знаходилась там. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] є її батьками. Після розлучення мати та батько проживають окремо. Однак коли вона проживала у батька по [ADDRESS], то мати до неї неодноразово приїздила та проживала з нею по декілька днів. Вислухавши пояснення осіб які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного. В позовній заяві та в судовому засіданні позивач обґрунтовує свої вимоги тими обставинами, що його колишня дружина (відповідач по справі) не проживає в належному йому на праві власності житловому приміщенні понад 6 місяців та посилається на ст. 72 ЖК України, якою передбачено порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за відсутності особи понад шість місяців. Разом з цим, дана норма закону стосується спору щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно матеріалів справи спір стосується права користування житлом, яке належить особі на праві приватної власності, що вирішується ст. 405 ЦК України, де передбачено відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, внаслідок чого особа втрачає право на користуванням цим житлом. За таких обставин заявлені вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed