Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON], в якому позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором 1/159-3 від 19 березня 2003 року в розмірі 120842,55 гривень, судові витрати у справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 19 березня 2003 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем, був укладений кредитний договір 1/159-3, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 24000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18 березня 2004 року. Кредит надавався для ремонту власної квартири. Однак відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому та пені у встановленні договором терміни, у зв'язку з цим станом на 18 лютого 2016 року сума заборгованості відповідача складає 120842,55 гривень, з яких: 15042 - непогашена сума кредиту, 51937,4 - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7997,75 - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 23209,52 - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 5806,21 - розмір інфляційних витрат за кредитом, 16849,67 - розмір інфляційних витрат за відсотками, які позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої він підтримує позовні вимоги та не заперечує проти винесення рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої він заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позов поданий за спливом строку позовної давності. В зв'язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме. Судом по справі встановлено факт, що 19 березня 2003 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем, був укладений кредитний договір 1/159-3. Згідно умов договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 24000 гривень, а відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором - 24% на рік з кінцевим терміном повернення 18 березня 2004 року. Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір, правовідносини по якому урегульовані договором та параграфом 2 глави 71 ЦК України, а саме, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем були виконані його зобов'язання, передбачені договором та законодавством, а саме, надано кредитні кошти в розмірі 24000 гривень. Зазначені обставини сторонами визнаються, а тому відповідно дог вимог ст.. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, станом на 18 лютого 2016 року сума заборгованості відповідача складає 120842,55 гривень, з яких: 15042 - непогашена сума кредиту, 51937,4 - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7997,75 - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 23209,52 - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 5806,21 - розмір інфляційних витрат за кредитом, 16849,67 - розмір інфляційних витрат за відсотками. До початку розгляду справи відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що термін дії договору, що укладався з відповідачем 19 березня 2003 року визначений - 18 березня 2004 року; а банк звернувся до суду з позовом лише в травні 2016 року. В судовому засіданні встановлено, що згідно розглядуваного договору Банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 24000 грн. з кінцевим терміном погашення 18 березня 2003 року. Позивач звернувся до суду з позовом, згідно штампу Укрпошти 18 травня 2016 року. Відповідно до вимог ст.ст. 257, 267 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово роз'яснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Справа досить тривалий час знаходиться в суді; сторонами подавалися докази. Від позивача заяв про поновлення строку на звернення до суду з позовом не надходило. Позивач клопотань про поновлення строку позовної давності не заявляв, як і не надавав підтверджень поважності причини його пропуску, або інших документів, які б свідчили про те, що строк позовної давності переривався або зупинявся. Відповідності до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-126цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, п.7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Таким чином, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову ПАТ «Украсоцбанк» про стягнення заборгованості - належить відмовити з причин пропуску строку позовної давності. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed