Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

В позові до суду позивачка вказала, що вона має у власності автомобіль [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № АІС 115195. 17.11.2013 р. близько 13 години 30 хвилин по вул. Переяславській в м. Яготин Київської області [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав перевагу в русі автомобілю належному їй, в результаті чого допустив з ним зіткнення. Внаслідок зіткнення її транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Вказані обставини, зокрема, підтверджуються довідкою виданою відділом ДАІ Яготинського РВ з якої вбачається, що її автомобіль отримав механічні пошкодження, що були виявлені під час зовнішнього огляду транспортного засобу після ДТП: передня ліва дверка, задня ліва дверка в передній нижній частині, переднє ліве крило, лівий поріг, передній бампер з лівої сторони, розбита ліва додаткова фара бампера. 29.01.2014 р. Пирятинським районним судом Полтавської області була ухвалена постанова, відповідно до якої відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Згідно рахунку № САСТ-336286 від 19.11.2013 р. про визначення вартості матеріального збитку на відновлювальний ремонт автомобіля марки «SKODA Roomters», складеного ТОВ «[PERSON] [PERSON] на Кільцевій», збитки за пошкоджений транспортний засіб належний позивачу становлять 38\~073, 91 грн. Відповідно до Ату виконаних робіт № АСК-300002323 від 27.12.2013 р. складеного ТОВ «[PERSON] [PERSON] на Кільцевій» на підставі рахунку № САСТ-336286 від 19.11.2013 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «SKODA Roomster» склала суму в розмірі 38\~073, 91 грн., частину вартості відновлювального ремонту в розмірі 22\~666, 27 грн. позивачу було відшкодовано АТ «СГ «ТАС» на відновлювальний ремонт, що посвідчується: -платіжним дорученням № 123050 від 13.12.2013 р. на суму 20\~201, 87 грн., платіжним дорученням № 2219 від 10.01.2014 р. на суму 2\~464, 40 грн. 22.01.2014 р. нею було сплачено суму різниці між фактичним розміром шкоди на відновлювальний ремонт автомобіля та сумою сплаченого страхового відшкодування, що склало суму в розмірі 15\~407, 64 грн., та підтверджується квитанцією № ПН962613 від 22.01.2014 р. Враховуючи винні дії відповідача, що спричинили їй матеріальні збитки, які частково були компенсовані страховою компанією, проте страхових виплат виявилося не достатньо, то вона вважає, що відповідач як вина особа, повинен відшкодувати залишок невідшкодованої шкоди в розмірі 15\~407, 64 грн., що були сплачені нею як часткова вартість відновлювального ремонту. Крім цього, внаслідок порушення відповідачем п. 16.11 [PERSON] дорожнього руху та протиправної поведінки та вини, що має причинний зв'язок, їй завдано моральної шкоди, що полягає у порушені права власності, в частині користування майном, оскільки вона певний період часу не могла використовувати автомобіль за призначенням, що призвело до душевних страждань, яких вона зазнала у звязку із пошкодженням майна: автомобіля марки «SKODA Roomters» д. н. з. АІ 2168ВТ. Грошова сума, яка може відшкодувати отриману нею моральну шкоду, оскільки сама по собі ситуація ДТП та пошкодження майна є стресовою, а також те, що їй довелося докласти додаткових зусиль для організації свого життя, становить 5\~000 грн. Зобовязання відповідача зводиться до здійснення відшкодування матеріальних збитків, а таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема, сплата суми з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму платежу, входять до складу грошового зобовязання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобовязання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Вважає, що інфляційні втрати та три проценти річних слід відраховувати з дня прострочення виконання грошового зобовязання, а саме з наступного дня після ДТП з 18.11.2013 р. Інфляційні втрати за весь час прострочення виплати відшкодування матеріальних збитків складають суму 11 160, 35 грн. (одинадцять тисяч сто шістдесят гривень 35 копійок), заподіяних відповідачем внаслідок ДТП. 3 % річних за весь час прострочення складають суму в розмірі 695,24 грн. (шістсот девяносто пять гривень 24 копійки). У звязку протиправною поведінкою відповідача, а також те, що відповідач в добровільному порядку не бажає відшкодувати позивачу нанесені матеріальні збитки на відновлювальний ремонт автомобіля, позивач змушена звернутися до суду. Просила: Стягнути з [PERSON] на її користь суму невідшкодованого матеріального збитку в розмірі 15\~407, 64 грн. Стягнути з [PERSON] на її користь суму інфляційних втрат, за весь час прострочення виплати відшкодування матеріальних збитків в розмірі 11 160, 35 грн. Стягнути з [PERSON] на її користь суму 3% річних, за весь час прострочення виплати відшкодування матеріальних збитків в розмірі 695,24 грн. Стягнути з [PERSON] на її користь суму моральної шкоди в розмірі 5\~000 грн. Стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати, що понесені нею в звязку з розглядом даної справи. Після залучення по справі в якості співвідповідача ТОВ « Страхова компанія « Провіта», позивачка в судовому засіданні уточнила свої позовні вимоги та просила: Стягнути з ТОВ « Страхова компанія « Провіта» на її користь суму невідшкодованого матеріального збитку в розмірі 15\~407, 64 грн. Стягнути з ТОВ « Страхова компанія « Провіта» на її користь суму інфляційних втрат, за весь час прострочення виплати відшкодування матеріальних збитків в розмірі 11 160, 35 грн. Стягнути з ТОВ « Страхова компанія « Провіта» на її користь суму 3% річних, за весь час прострочення виплати відшкодування матеріальних збитків в розмірі 695,24 грн. Стягнути з [PERSON] на її користь суму моральної шкоди в розмірі 15\~000 грн. Стягнути порівну з відповідачів на її користь судовий збір та витрати пов»язані з наданням їй юридичної допомоги в розмірі 7827,04 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні погодилась з позицією представника позивача в тій частині, що матеріальні витрати повинна нести СК « Провіта», вимоги позивача в ч астині про стягнення моральної шкоди із відповідача [PERSON] не визнала, так як вважає, що ці витрати повинна нести страхова компанія. Представник відповідача [PERSON]» Страхова компанія « Провіта» в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. В листі до суду позов не визнав посилаючись на те, що ДТП відбулося 17.11. 2013 року, з боку позивача заява про страхове відшкодування впродовж одного року до страховика не подавалась. На підставі положень п.п. 37.1.4 Закону, вони набувають право відмовити у виплаті страхового відшкодування і звільняються від обов»язку нести відповідальність за шкоду заподіяну позивачу з вини страхувальника. В судовому засіданні встановлено наступне: Позивачка [PERSON] має у власності автомобіль [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № АІС 115195./ а.с. 6 / 17.11.2013 р. близько 13 години 30 хвилин по вул. Переяславській в м. Яготин Київської області [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав перевагу в русі автомобілю належному позивачці, в результаті чого допустив з ним зіткнення. Внаслідок зіткнення автомобіль позивачки зазнав механічних пошкоджень. Вказані обставини, зокрема, підтверджуються довідкою виданою відділом ДАІ Яготинського РВ з якої вбачається, що автомобіль позивачки отримав механічні пошкодження, що були виявлені під час зовнішнього огляду транспортного засобу після ДТП: передня ліва дверка, задня ліва дверка в передній нижній частині, переднє ліве крило, лівий поріг, передній бампер з лівої сторони, розбита ліва додаткова фара бампера. /а.с. 6 зворот / Постановою 29.01.2014 р. Пирятинського районного суду Полтавської області від 29.01. 2014 року, винним в даній ДТ пригоді визнано водія [PERSON] / а.с. 7 / Відповідно до Поліса обов»язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, № АЕ /0895752 від 27.01. 2013 року, автомобіль керований відповідачем [PERSON] марки « Шевролет Авео» під час ДТП був застрахований ТДВ « СК « Провіта» / а.с. 59 /. В свою чергу автомобіль марки « Шкода» належний позивачці [PERSON] був також застрахований [PERSON] « Страхова група « Тас» / а.с. 95 / Згідно рахунку № САСТ-336286 від 19.11.2013 р. про визначення вартості матеріального збитку на відновлювальний ремонт автомобіля марки «SKODA Roomters», складеного ТОВ «[PERSON] [PERSON] на Кільцевій», збитки за пошкоджений транспортний засіб належний позивачу становлять 38\~073, 91 грн. / а.с.8,9 / Відповідно до Акту виконаних робіт № АСК-300002323 від 27.12.2013 р. складеного ТОВ «[PERSON] [PERSON] на Кільцевій» на підставі рахунку № САСТ-336286 від 19.11.2013 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «SKODA Roomster» склала суму в розмірі 38\~073, 91 грн., частину вартості відновлювального ремонту в розмірі 22\~666, 27 грн. позивачу було відшкодовано АТ «СГ «ТАС» на відновлювальний ремонт, що посвідчується платіжним дорученням № 123050 від 13.12.2013 р. на суму 20\~201, 87 грн та платіжним дорученням № 2219 від 10.01.2014 р. на суму 2\~464, 40 грн./ а.с. 10-12 /- 22.01.2014 р. позивачкою було сплачено ТОВ « [PERSON] на Кільцевій» суму різниці між фактичним розміром шкоди на відновлювальний ремонт автомобіля та сумою сплаченого страхового відшкодування, що склало 15\~407, 64 грн., та підтверджується квитанцією № ПН962613 від 22.01.2014 р. / а.с. 13 / Відповідно до ст.. 35.1 Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо дорожньо- транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, та надає страховику пакет документів за переліком встановленим законом. Статтею 37 / Закону / визначені підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, до яких згідно п.п. 37.1.4 статті відноситься неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров»ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Не визнаючи позовних вимог позивачки ТОВ з додатковою відповідальністю « Страхова компанія» Провіта» мотивувала тим, що незважаючи на те, що автомобіль марки « Шкода» належний позивачці [PERSON] був застрахований [PERSON] « Страхова група « Тас», і остання повідомила дану страхову компанію про страховий випадок, то вона повинна була також повідомити про страховий випадок і ТОВ « Страхову компанію « Провіта», при цьому посилаючись на ст.. 37 Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо дорожньо- транспортних пригод та виплати страхового відшкодування». Разом з тим суд не погоджується з даною позицією відповідача ТОВ « Страхова компанія» Провіта», посилаючись на наступне. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України викладеної в постанові від 16.09. 20-15 року у справі № 6-284 цс15, « сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку,не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов»язаннях, адже регресні зобов»зання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватися у загальному порядку відшкодування збитків. З огляду на положення норм ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так як цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоду застрахована, то відбувається переведення боргу, внаслідок чого до страховика за цим договором переходить обов»язок щодо відшкодування такої шкоди в межах страхової суми та з урахуванням франшизи. Отже, при укладенні договору обов»язкового страхування, страхувальник розраховує саме на те, що шкода, завдана ним буде відшкодована страховиком, і договором не ставиться виконання обов»язку страховика в залежності від строку подання заяви потерпілою особою на виплату страхового відшкодування та як наслідку виникнення обов»язку страхувальника відшкодувати завдану ним шкоду самостійно. При цьому, особа , якій завдано шкоди, не може бути позбавлена гарантованого їй законом / ч. 1 ст. 116 ЦК України / права на відшкодування шкоди. Підпункт 37.1.4 пункту 37 статті 37 Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо дорожньо- транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», на який посилається ТОВ « Страхова компанія « Провіта» як на підставу відмови в задоволенні позову, визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності.. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 3-49/ге від 15.04. 2015 року, щодо застосування до спірних правовідносин ст.. 37 Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо дорожньо- транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» Положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини що виникають у державі, а в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб»єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. / Рішення Конституційного суду України від 09.07. 2002 року у справі № 1-2/2002. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України викладеної в постанові від 20.01. 2016 року у справі № 6-2808 цс15 « право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред»явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов»зань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особо яка завдала шкоди- про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність- із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.. 1194 ЦК України, підстав. Згідно з правовою позицією Внрховного Суду України викладеної в постанові від 16.09. 2015 року у справі № 6-284 цс15, « сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку,не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов»язаннях, адже регресні зобов»зання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватися у загальному порядку відшкодування збитків. Враховуючи винні дії відповідача, що спричинили позивачці матеріальні збитки, які частково були компенсовані страховою компанією, проте страхових виплат виявилося не достатньо, то суд вважає, що відповідач ТДВ « Провіта» повинна відшкодувати залишок невідшкодованої шкоди в розмірі 15\~407, 64 грн., що були сплачені позивачкою як часткова вартість відновлювального ремонту. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала взв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання ... , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тому суд вважає, що дані вимоги підлягають до задоволення в повному розмірі. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Внаслідок протиправної поведінки та вини відповідача, що спричинили пошкодження автомобіля належного позивачці, останній завдано моральної шкоди, шо полягає у механічному пошкодженні її автомобіля та не можливості користуватися ним на час його відновлювального ремонту. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» п.5- суд має з»ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює пов»язані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. п.9- розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та тривалість страждань, тяжкість завданої травми. Відповідно Методичних рекомендацій Міністерства юстиції України від 13.05. 2004 року « про відшкодування моральної шкоди « п.6.4- моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. [PERSON] яка компенсація моральної шкоди, не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Враховуючи глибину моральних страждань перенесені позивачем в результаті пошкодження його автомобіля, то суд встановлює моральну шкоду, в розмірі 5-ти тисяч грн.. Що відноситься до вимог позивача в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 11\~160,35 та трьох відсотків річних за час прострочення виплат в розмірі 695,24 грн, то суд вважає дані вимоги безпідставними, так як вимоги ст.. 625 ч.2 ЦК України в цих правовідносинах не застосовується. Стаття 625 ЦК України на яку посилається позивач передбачає відповідальність за порушення грошового зобов»язання, тобто правові наслідки порушення зобов»язання. В даному випадку йде мова про відшкодування шкоди. Щодо вимог позивача в частині стягнення коштів в розмірі 7827,04 грн .за надання їй юридичної допомоги. Відповідно до ст. 1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах,- розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, … та не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В заяві до суду позивач вказав, що зміст витраченого адвокатом часу на підготовку та складення процесуальних документів, полягає в наступному; Попереднє опрацювання матеріалів- 1година; Опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини-2 години; Формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів та їх отримання для справи- 3 години; Підготовка процесуальних документів у справі- 4 години. Участь в судових засіданнях; 4 години 20 хвилин / 2911. 2015 року- 5 хвилин, 11.11.2015 року-5 хв; 25.11. 2015 р.- 15 хв.; 17.12. 2015 р.-10 хв; 28.12. 2015 р-55 хв; 11.01. 2016 р- 50 хв . Всього 12 годин 20 хвилин. Крім цього, представник позивача приймала участь в судовому засіданні 12.02. 2016 року протягом двох годин. А тому з відповідачів підлягає до стягнення сума із розрахунку 551,20 грн. за годину участі в судовому засіданні яке відбулося 12.02. 2016 року. Враховуючи, що на момент заявлення даних вимог розмір мінімальної заробітної плати складає 1\~378 грн,, 40 відсотків від якої буде складати -551,20 грн, то вартість надання юридичної допомоги протягом 14 годин 20 хвилин / 12 годин 20 хвилин та 2 години участь в с/з 12.02. 2016 року / буде складати -7827,04 грн. Позивачем було сплачено адвокату кошти в розмірі 7827,04 грн. / а.с. 41,149, 150 , 151/. Позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди із ТДВ « Страхова компанія « Провіта» задоволені в розмірі 15407,04 грн, що становить 75,27% від розміру позовних вимог як до СК « Провіта» так і до [PERSON] Позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди із [PERSON] задоволені частково, в розмірі 5 тисяч грн., що становить 24,73% від розміру позовних вимог як до СК « Провіта» так і до [PERSON] Тому із врахуванням відсотку задоволених вимог суд встановлює розмір стягнення з відповідачів судового збору та витрат пов»язаних з наданням юридичної допомоги позивачу. В силу ст.. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні відмовлено. Тому суд вважає, що розмір стягнень витрат за надання юридичної допомоги позивачу буде складати; для ТДВ СК «Провіта» 5891,41 грн, а для [PERSON]я.-1925,63 грн. Відповідно розмір стягнень судового збору від сплаченої позивачем в розмірі 322,63 грн буде складати; для ТДВ СК « Провіта»- 242,84 грн, а для [PERSON] 79,79 грн.

Outcome: approved