Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав звернувся [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просять суд їх задоволити та позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати по справі. В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. В судовому засіданні представники третьої особи повністю підтримала висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] являється сином відповідача [PERSON] Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 18 вересня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року в м.Рівне, про що зроблено відповідний актовий запис за №1551. Батьками записані [PERSON] та [PERSON]. 04 лютого 2016 року шлюб між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] (відповідачем по справі) було розірвано. Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, її довіритель [PERSON], повністю заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно свого сина [PERSON], оскільки це його дитина, він дуже його любить та намагається приймати участь в його вихованні та утриманні. Між ними нормальні стосунки, як між батьком та сином, вони нормально спілкуються як засобами телефонного зв'язку, так і при зустрічах. З 01 вересня 2015 року [PERSON] офіційно працює за кордоном, а саме на ЗАТ «Фінеяс», що знаходиться за адресою: Литва, м.Вієвіс, вул.Кауно, 55 на посаді водія міжнародних перевезень. З 01 липня 2017 року трудовий договір між ЗАТ «Фінеяс» та [PERSON] став безстроковий. На території України відповідач перебуває лише кілька разів в рік, що підтверджується даними закордонного паспорта, і в цей час намагається побачитися з дітьми та перераховує їм кошти. Місце прописки відповідача: [ADDRESS], там же де проживає його колишня дружина та діти, перебуваючи в Україні він проживає саме за вказаною адресою. Відповідач [PERSON] не ухиляється від сплати аліментів на дітей, оскільки він висилав дітям гроші. З огляду на ту обставину, що його колишня дружина [PERSON] постійно їздить на роботу за кордон, він надсилав кошти безпосередньо на картковий рахунок свого старшого сина - [PERSON], адже дітям необхідно харчуватися та одягатися, коли [PERSON] не перебуває вдома, а також коли він приїжджав в Україну, то бачив дітей та проживав деякий час з ними. В [PERSON] збереглися наступні квитанції, що підтверджують направлення коштів на утримання дітей: від листопада 2016 року на суму 1000,00 грн., від 23 січня 2017 року покупка техніки на суму 2928,26 грн., від 24 січня 2017 року - 1000,00 грн., від 06 березня 2017 року - 2000,00 грн., від 01 червня 2017 року - 1500,00 грн., від 27 червня 2017 року - 1500,00 грн., від 13 вересня 2017 року - 2000,00 грн., на загальну суму 11928,26 грн. Щодо ситуації із заборгованістю по аліментах, то в серпні 2017 року на адресу кореспонденції: [ADDRESS] [PERSON] прийшов виклик до державного виконавця з проханням з'явитися у виконавчу службу. У вересні 2017 року [PERSON], повернувся із закордону до м.Рівне та з листа дізнався про те, що відкрите виконавче провадження по стягненню з нього за виконавчим листом №2569/13219/15-ц від 08 лютого 2016 року виданого Рівненським міським судом Рівненської області на користь [PERSON] на дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 16 вересня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] негайно звернувся у виконавчу службу та надав державному виконавцю Клімкович Я.Й. необхідні пояснення в межах даної справи. Тобто про відкриття виконавчого провадження [PERSON] дізнався лише у вересні місяці 2017 року, що підтверджується його заявою від 13 вересня 2017 року. На той момент, коли [PERSON] дізнався про те, що відкрите виконавче провадження по стягненню аліментів, вже утворилася заборгованість, яку нині він намагається погасити, а також своєчасно сплачує аліменти на дітей, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, виданим Рівненським міським відділом ДВС ГТУЮ за №28967 від 23 березня 2018 року, а також квитанціями про сплату аліментів. Щодо твердження позивача про зловживання спритними напоями відповідача, то вони є оманливими та недостовірними. [PERSON] працює водієм великогабаритних транспортних засобів (фур), внаслідок цього один раз на два роки він проходить обов'язків попередній та періодичний психіатричні огляди та профілактичний наркологічний огляд, що підтверджується відповідними довідками та сертифікатами. А також перед кожним рейсом [PERSON] проходить обов'язків перед рейсовий медичний огляд. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров»я без поважних причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 Постанови передбачено що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психологічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Згідно з абз.2 п.18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити задоволені позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері) так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-Хіі від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Конвенції держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] не є алкоголіком або наркоманом, оскільки в силу своєї роботи ним постійно проходяться медичні огляди, що підтверджується відповідними сертифікатами; не ухиляється від виховання дитини, надає як матеріальну допомогу, так і особисто бачиться з сином та спілкується з ним засобами телефонного зв'язку; жорстоко з дитиною він не поводиться та жодним чином не експлуатує сина; добровільно погашає заборгованість по аліментах, яка виникла не з його вини. З дослідженого в судовому засіданні висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 05 лютого 2018 року №08-202 вбачається, що органи опіки та піклування вважають за не доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні позивач та представник позивача не довели заявлених ними позовних вимог, а представник відповідача їх повністю спростувала належними та допустимими доказами, крім того суд враховує, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, сам факт звернення позивача з позовом до суду є достатньою мірою для зміни поведінки батька у кращу сторону по відношенню до сина, тому у задоволенні позовних вимог позивачу з цих підстав слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed