Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та судових витрат звернулась [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та просять суд їх задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 7105,64 грн., 3% річних в розмірі 2574,90 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. В судове засідання відповідач повторно не з`явилася. Про день та час розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином судовими повістками рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що на виконанні у Рівненському міському відділі ДВС ГТУЮ у Рівненській області (на даний час Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів)) перебуває зведене виконавче провадження №56743857 до складу якого входять наступні виконавчі документи: виконавчого листа №569/13392/14-ц від 17.03.2015 від 17.03.2015 виданого Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок відшкодування завданої їй каліцтвом матеріальної шкоди в сумі 17768,26 грн., 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 300 грн. витрат на правову допомогу, що понесені позивачем та належним чином підтверджені; виконавчого листа №569/13392/14-ц від 20.03.2015 виданого Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] в дохід держави 1054,82 грн. судового збору; виконавчого листа №569/7680/17 від 09.11.2017 виданого Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційних витрат 12512,56 грн. та 3% річних у розмірі 1341,00 грн. та судового збору 640,00 грн.; виконавчого листа №569/7680/17 від 09.11.2017 виданого Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.; виконавчого листа №569/6123/17 від 13.12.2018 виданого Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 3941 грн.; виконавчого листа №569/6123/17 від 10.12.2018 виданого Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] судовий збір в сумі 640 грн., в прибуток державного бюджету. Загальна сума боргу становить 40837,66 грн. Як пояснили в судовому засіданні позивач та представник позивача, станом на 05 грудня 2019 року відповідач виконавчі листи не виконує, борги не сплачує, чим порушує права позивача. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи,у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, встановлені обставини, а саме що відповідач зобов`язана сплатити на користь позивача кошти не підлягає доказуванню. Згідно виконавчого листа по справі №569/13392/14-ц від 17.03.2015 від 17.03.2015 виданого Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок відшкодування завданої їй каліцтвом матеріальної шкоди в сумі 17768,26 грн., 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 300 грн. витрат на правову допомогу, що понесені позивачем та належним чином підтверджені, борг всього становить: 20068,26 грн. Період нарахування з 05 травня 2017 року по 05 грудня 2019 року інфляційні втрати становлять - 4627,68 грн. Згідно виконавчого листа №569/7680/17 від 09.11.2017 виданого Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційних витрат 12512,56 грн. та 3% річних у розмірі 1341,00 грн. та судового збору 640,00 грн. період нарахування з 10 листопада 2017 року по 05 грудня 2019 року інфляційні втрати становлять - 2278,30 грн. Згідно виконавчого листа №569/6123/17 від 13.12.2018 виданого Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 3941 грн. період нарахування з 14 грудня 2018 року по 05 грудня 2019 року інфляційні втрати становлять 199,66 грн. Всього, інфляційних втрат на загальну суму 7105,64 грн. Згідно виконавчого листа по справі №569/13392/14-ц від 17.03.2015 від 17.03.2015 виданого Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок відшкодування завданої їй каліцтвом матеріальної шкоди в сумі 17768,26 грн., 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 300 грн. витрат на правову допомогу, що понесені позивачем та належним чином підтверджені, борг всього становить: 20068,26 грн. Період нарахування з 05 травня 2017 року по 05 грудня 2019 року 3% річних становлять - 1558,71 грн. Згідно виконавчого листа №569/7680/17 від 09.11.2017 виданого Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційних витрат 12512,56 грн. та 3% річних у розмірі 1341,00 грн. та судового збору 640,00 грн. період нарахування з 10 листопада 2017 року по 05 грудня 2019 року 3% річних становлять - 900,55 грн. Згідно виконавчого листа №569/6123/17 від 13.12.2018 виданого Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 3941 грн. період нарахування з 14 грудня 2018 року по 05 грудня 2019 року 3% річних становлять 115,64 грн. Всього 3% річних на загальну суму 2574,90 грн. Розмір вказаних інфляційних втрат та 3% річних підтверджується розрахунком наданим позивачем. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розмірі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України) так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року №6-113цс14 з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, провадження №14-16цс18. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved