Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

В серпні 2015 року державна іпотечна установа звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит та інфляційних втрат, посилаючись на те, що 03 квітня 2008 року між акціонерним банком «Енергобанк» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит №18-08, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 200000 грн. зі строком погашення 31 березня 2023 року зі сплатою 12,5% річних. В забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за договором про іпотечний кредит між банком та [PERSON] був укладений договір поруки №18-08-01 від 03 квітня 2008 року. 09 червня 2008 року між державною іпотечною установою та акціонерним банком «Енергобанк» був укладений договір відступлення права вимоги №1061/08, згідно якого банк передав позивачеві всі права вимоги за договором про іпотечний кредит, іпотечним договором та договором поруки. Станом на 13 липня 2015 року утворилася заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 115813,19 грн., яка складається з основної суми боргу 108888,98 грн., нарахованих відсотків 5796,43 грн., інфляційних витрат 1127,78 грн. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів зазначену заборгованість, а також понесені витрати по сплаті судового збору. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року у задоволенні позову державної іпотечної установи до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит та інфляційних втрат відмовлено. З вказаним рішенням не погодилася державна іпотечна установа та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позов. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що умовами договору про іпотечний кредит чітко визначено порядок погашення кредиту та форми забезпечення виконання зобовязань, в договорі про іпотечний кредит відсутні посилання на договір банківського вкладу як додаткове забезпечення та в договір про іпотечний кредит будь-яких змін з цього приводу також не вносилося, отже невиконання банком договору банківського вкладу, укладеного з [PERSON], щодо погашення відсотків за договором про іпотечний кредит, де позивач не є стороною договору та не може нести відповідальність за невиконання банком зазначеного договору. Крім того, суд відмовляючи в задоволенні позову, посилаючись на те, що боржник має право на виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні, але заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором та якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, тобто у цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням, однак доказів про погашення кредиту первісному кредитору відповідачами не надано. Також, відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції посилається на відсутність розвернутого розрахунку заборгованості за кредитом та процентами, але в наданих позивачем графіку та довідки про заборгованість зазначено, що станом на 13 липня 2015 року розрахована заборгованість з 05 березня 2015 року, коли припинились поточні платежі. Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судом першої інстанції встановлено, що відповідачі шляхом укладання додаткових угод до договору №2342 від 03 квітня 2008 року банківського вкладу «Комфорт», починаючи з моменту укладання договору про іпотечний кредит №18-08 своєчасно та у повному обсязі сплачували відсотки та тіло кредиту шляхом перерахування процентів з банківського вкладу «Комфорт». Крім того, державною іпотечною установою не надано розвернутого розрахунку заборгованості за кредитом та процентах, а лише довідка про заборгованість станом на 13 липня 2015 року з зазначенням суми 115813,19 грн., яка складається з: основної суми боргу 108888,98 грн., прострочених відсотків на користування кредитом 5796,43 грн., у тому числі несплачених відсотків за графіком всього: 5477,94 грн., за платіжний період з 05 липня 2015 року по 13 липня 2015 року: 103333,43х 12,5%/365х9=318,49 грн. Також, саме відкликання банківської ліцензії АБ «Енергобанк» та невиконання даним банком положень договору про банківський вклад «Комфорт» у частині перерахування сум на погашення кредиту і стало причиною утворення заборгованості за договором про іпотечний кредит, починаючи з 05 березня 2015 року. Крім того, за договором відступлення права вимоги державна іпотечна установа отримавши права вимоги за договором про іпотечний кредит, не повідомила [PERSON] про таке право, а відповідно до ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Також за п.п.1.2 договору кредит надається строком погашення не пізніше 31 березня 2023 року, на цей час строк передбачений у вказаному договорі не сплинув. Тому позовні вимоги державної іпотечної установи не знайшли свого підтвердження і задоволенню не підлягають. Проте погодитись з висновками суду першої інстанції неможливо, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що між АБ «Енергобанк» та [PERSON] 03 квітня 2008 року укладено договір про іпотечний кредит №18-08, відповідно до якого, [PERSON] отримав грошові кошти від позивача у розмірі 200000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних (а.с.7-12). Відповідно до пункту 2.4 договору про іпотечний кредит [PERSON] зобовязався щомісячно до 05 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі не менше 1111,11 гривень та сплачувати нараховані кредитором відсотки на залишок заборгованості за кредитом відповідно до графіку погашення кредиту, останню сплату чергового платежу здійснити не пізніше 31 березня 2023 року. Пунктом 6.1 договору про іпотечний кредит передбачено, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим договором. Відповідно до п. 5.3.3 договору [PERSON] зобовязаний у разі порушення умов договору про іпотечний кредит на вимогу кредитора достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій. Пунктом 6.2 договору передбачено за порушення взятих на себе зобовязань з повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом [PERSON] зобовязався сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. 03 квітня 2008 року між АБ «Енергобанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №18-08-01, відповідно до якого поручитель зобовязується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобовязань за договором про іпотечний кредит (а.с.17-19). 03 квітня 2008 року між поручителем [PERSON] та АБ «Енергобанк» укладено договір банківського вкладу «Комфорт» №2342, 30 вересня 2008 року як додаткове забезпечення за договором про іпотечний кредит додаткова угода №2 до договору Банківського вкладу «Комфорт» №2342 від 03 квітня 2008 року, якою було внесено зміни у розділ пятий договору банківського вкладу «Комфорт», згідно п.5.1 якої внесені кошти згідно п. 1.1 цього договору є додатковим забезпеченням за договором про іпотечний кредит №18-08 від 03 квітня 2008 року, п.5.2 при находжені заяви вкладника про дострокове повернення вкладу (депозиту) або його частини, вказані кошти в безумовному порядку направляються виключно на рахунок, відкритий в банку на імя [PERSON], на погашення кредиту або його частини згідно договору про іпотечний кредит, п. 5.6 сторони домовилися, що відсотки, нараховані за цим договором, направляються на поточний рахунок, відкритий в банку на імя [PERSON], і далі зараховуються в погашення відсотків, нарахованим за договором про іпотечний кредит. Зарахування відсотків відбувається щомісячно 05 числа кожного місяця. Пунктом 3 угоди передбачено, що угода вступає в дію з моменту її підписання сторонами і діє до повного виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором (а.с.41). 04 серпня 2010 року між АБ «Енергобанк» та [PERSON] укладена додаткова угода № 9 до договору №2342 від 03 квітня 2008 року банківського вкладу «Комфорт», відповідно до п. 1.4 банк зобовязується сплатити проценти по вкладу на поточний рахунок в АБ «Енергобанк, відкритий на імя [PERSON], повернути прийнятий вклад частинами згідно графіку шляхом його перерахування на поточний рахунок [PERSON], за п.3 ця угода діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань (а.с.43). 09 червня 2008 року між Державною іпотечною установою та акціонерним банком «Енергобанк» був укладений договір відступлення права вимоги №1061/08, згідно якого банк передав позивачеві всі права вимоги за договором про іпотечний кредит, іпотечним договором та договором поруки (а.с.20-23). Листом від 18 лютого 2015 року № 832/11/2 [PERSON] повідомлявся про набуття права кредитора за договором про іпотечний кредит, вказаний лист повернувся за закінченням терміну зберігання в поштовому відділенні (а.с.51-53). З довідки державної іпотечної установи №5489/11/2 від 16 липня 2015 року вбачається, що заборгованість за договором іпотечного кредиту станом на 13 липня 2015 року становить 115813,19 грн., яка складається з: основної сумі боргу 108888,98 грн., прострочених відсотків на користування кредитом 5796,43 грн., та інфляційних витрат за період з 05 березня 2015 року по 03 червня 2015 року 1127,78 грн. (а.с.6). З наданої на запит апеляційного суду державною іпотечною установою довідки-руху коштів за договором іпотечного кредиту вбачається, що останній платіж відповідачем в погашення кредиту та відсотків було зроблено 10 лютого 2015 року, станом 13 липня 2015 року заборгованість складає: за основним боргом 108888,98 грн., за відсотками на користування кредитом 5796,43 грн., заборгованість за пенею відсутня, нараховано інфляційних витрат за період з 05 березня 2015 року по 03 червня 2015 року 1127,78 грн., всього 115813,19 грн.(а.с.150). Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до пунктів 2.4, 6.1, 5.3.3 договору про іпотечний кредит [PERSON] зобовязався щомісячно здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки на залишок заборгованості за кредитом відповідно до графіку погашення кредиту, останню сплату чергового платежу здійснити не пізніше 31 березня 2023 року, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим договором, позичальник зобовязаний у разі порушення умов договору про іпотечний кредит на вимогу кредитора достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій. За договором банківського вкладу «Комфорт» та додаткових угод до нього з метою забезпечення належного та своєчасного виконання зобовязань позичальника по погашенню кредиту, відсотків за користування кредитом поручитель відповідно до умов ст. 1071 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про платіжні системи і переказ грошей в Україні» доручає банку здійснювати договірне списання з поточного рахунку поручителя, або з будь-яких інших рахунків коштів у валюті кредиту, що становлять суму кредиту, відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій та інших грошових зобовязань позичальника перед кредитором за умови настання строків виконання позичальником будь-яких грошових зобовязань, передбачених цим договором. Отже банк, укладаючи кредитний договір з відповідачем [PERSON], за цим договором банківського вкладу «Комфорт» з поручителем [PERSON] набув право, але не взяв на себе зобовязання списувати з поточного рахунку відповідачки на погашення заборгованості відповідні грошові суми. Таке право, а не обовязок надано банку і ч.1 ст.1071 ЦК України. Таким чином, з огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що відповідач [PERSON] допустив прострочку погашення заборгованості за кредитним договором більш одного календарного місяця, а також, що списання з поточного рахунку поручителя [PERSON] коштів на погашення заборгованості за кредитним договором є правом, а не обовязком банку, в той час як суд першої інстанції не врахував положень пунктів 2.4, 6.1, 5.3.3 договору про іпотечний кредит , та помилково відмовив позивачеві в задоволенні позовних вимог. Доводи відповідача [PERSON] стосовно того, що прострочення виконання зобовязань за кредитним договором відбулось із вини кредитора, який не списав грошові кошти з розрахункового рахунку поручителя в рахунок погашення кредиту як це передбачено умовами договору банківського вкладу, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки списання грошових коштів це право банку, а не його обовязок, в той час як відповідачі жодних заходів щодо повернення банку кредитних коштів та відсотків за користування кредитом з березня 2015 року по день ухвалення рішення 28 вересня 2015 року не вживали. 09 червня 2008 року між Державною іпотечною установою та акціонерним банком «Енергобанк» був укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого банк передав позивачеві всі права вимоги за договором про іпотечний кредит, іпотечним договором та договором поруки. Отже, з дня укладення договору про відступлення прав вимоги (купівлі-продажу боргових зобовязань) за кредитним договором, тобто з 09 червня 2008 року, до нового кредитора - державної іпотечної установи перейшли всі права вимоги (замість первісного кредитора - АБ «Енергобанк» до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON]Є.). Таким чином, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме державна іпотечна установа набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 03 квітня 2008 року. Отже, на даний час усі права кредитора за вищевказаними кредитним договором належать державній іпотечній установі. Відповідно до п. 2.4 договору про іпотечний кредит [PERSON] зобовязався щомісячно здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки на залишок заборгованості за кредитом у розмірі та строки передбачені умовами договору. Проте прийняті на себе зобовязання позичальник належним чином не виконував і має прострочення строків сплати процентів та суми кредиту, що не заперечується. Згідно із ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-979 цс 15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. Суд першої інстанції вищезазначене не врахував, не звернув увагу на те, що [PERSON] не проводив погашення кредитної заборгованості ні АБ «Енергобанк», ні державній іпотечній установі. Проте встановивши, що боржник не був повідомлений про заміну первісного кредитора, суд у порушення ст.ст. 212-214 ЦПК України не навів переконливих доводів, чому факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобовязання у повному обсязі, взагалі є підставою для звільнення боржника від виконання зобовязань. За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення заборгованості за договором іпотечного кредиту солідарно з відповідачів [PERSON] та поручителя [PERSON], яка відповідно до ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником як солідарний боржник. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Оскільки до висновків про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов внаслідок порушення та неправильного застосування норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved