Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

В провадження Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий вїзд на неконтрольовану територію області в район проведення антитерористичної операції без згоди батька. В позові зазначено, що позивачка з 16.04.2011 року по 29.06.2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей: сина, [PERSON], [INFO] та доньку, [PERSON], [INFO]. На теперішній час вона разом з донькою проживає на території міста Краматорська, а її син, мешкає разом з її матірю у місті Донецьку. Батько дітей проживає в зоні АТО, звязок з дітьми він не підтримує. Позивачка має намір перевезти сина до міста Краматорська для його лікування, адже він хворіє на аутизм. У звязку з цим, їй необхідно поїхати до міста Донецька та забрати сина для переїзду разом з нею до міста Краматорська. Але лишити доньку у місті Краматорську їй немає з ким, тому вона вимушена їхати до міста Донецька разом з нею. Позивачка просить суд винести рішення, яким надати дозвіл на тимчасовий вїзд на неконтрольовану територію м. Донецька (у район проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (район АТО) та виїзд з неї, неповнолітній дитині [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька, [PERSON], [INFO], строком на один місяць, разом з матірю [PERSON], [INFO] та надати дозвіл на оформлення документів для цього виїзду. Ухвалою Краматорського міського суду від 19 лютого 2018 року дана позовна заява була прийнята до розгляду та було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Позивачка у підготовче судове засідання не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги повністю підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги повністю визнає та не проти їх задоволення. Представник третьої особи [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позовної заяви. Інших заяв та клопотань від учасників справи не надійшло.\~\~\~\~ Суд, перевіривши заяви учасників справи, вивчивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, урахувавши ч.3 ст. 200 ЦПК України, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області № 243/4417-16-ц від 29.06.2016 року (а.с. 7) Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]. (а.с. 10) та [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до ст.141 ч.1 Сімейного Кодексу України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, не зважаючи на те чи перебували вони в шлюбі чи ні. Відповідно до ч.2 ст.141 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав по відношенню до дитини. Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.159 Сімейного Кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, який проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, а також якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, інший з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку. Стану здоров'я дитини, поведінки батька, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересам дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Згідно ст.154 ч.2 Сімейного Кодексу України батьки можуть звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Згідно ст.16 ч.2 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, що порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом. У відповідності до ст.ст.150 ч.2, 155 ч.1 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно до довідки від 21.09.2017 року № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, малолітня [PERSON] зареєстрована разом з матірю [PERSON] у м. Краматорську по вул. Рум»янцева,9-132 (а.с. 9). Встановлені судом обставини свідчать про те, що малолітня [PERSON], на даний час проживає разом з позивачкою в м. Краматорську Донецької областы, батько дитини звязку з нею не підтримує. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на вїзд та виїзд дитини на неконтрольовану територію області в район проведення антитерористичної операції, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють вїзд дитини на неконтрольовану територію області в район проведення антитерористичної операції та виїзд з неї для тимчасового перебування, враховуючи, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання та захист своєї дитини (ст.ст. 151, 154 Сімейного Кодексу України), а також визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог в наданні дозволу на тимчасовий вїзд на неконтрольовану територію м. Донецька (у район проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (район АТО) та виїзд з неї, неповнолітній дитині [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON], строком на один місяць, разом з матірю [PERSON] та надати дозвіл на оформлення документів для цього виїзду.

Outcome: approved