Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси до [PERSON] про стягнення сум незаконно отриманих пенсійних виплат. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та підстави звернення до суду, сторона позивача посилалась на ті обставини, що [PERSON] перебувала на обліку управлінні пенсійного фонду як особа, що отримувала пенсію за віком. Однак, у звязку із неповідомленням пенсійного фонду про виїзд за кордон на постійне місце проживання, на користь відповідача було надмірно виплачено 38895,28 гривень. Виходячи з викладеного, сторона позивача звернулась з даним позовом в суд, заявляючи вимоги про стягнення з [PERSON] суми незаконно отриманих пенсійних виплат у розмірі 38895,28 гривень. Представник Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси у відкрите судове засідання не зявилась, фонд повідомлявся судом про розгляд даної справи, від особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд даної справи, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у звязку з неявкою повідомленого відповідача по даній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, проаналізувавши відповідні арифметичні розрахунки, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом встановлено, що на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси перебувала [PERSON], [INFO], яка отримувала пенсію за віком. Згідно листа ГУ ДМС України в Одеській області №4/2-1355 від 05 лютого 2015 року, 09 липня 2010 року, [PERSON] отримала дозвіл для залишення за кордоном на постійне проживання, та 03 грудня 2010 року знята з реєстраційного обліку на постійне місце проживання за кордон. Як свідчать матеріали справи за період з січня 2011 року по червень 2014 року, відповідачеві було нараховано та виплачено 38895,28 гривень пенсії. Відповідно до ст. 49 ч.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. В силу ст. 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед відїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Однак, згідно рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). При цьому, згідно ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. В силу ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед відїздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Порядок переведення пенсій, призначених внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, в інші країни визначається Кабінетом Міністрів України. Як встановлює ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні. При цьому згідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про задоволення даного позову. Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави суму неоплаченого судового збору у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved