Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Толока», відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ Дніпродзержинського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2012 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені та визнано [PERSON] та [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]; відділенню громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ Дніпродзержинського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області скасувати реєстрацію відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Ухвалою Дніпровського Апеляційного суду від 12 грудня 2018 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Толока», відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ Дніпродзержинського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням повернута до суду для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення в місячний строк. Ст.270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Так, як вбачається з матеріалів справи та рішення суду, судом під час вирішення спору не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до наданих суду квитанцій від 23 травня 2011 року позивачем при зверненні до суду було сплачено суму судового збору у розмірі 8,50 грн. та 37,00 грн. витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення.\~ Згідно до вимог ст. 88 ЦПК України, яка діяла на час ухвалення рішення, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, яка діє на час розгляду питання про судові витрати, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Так, враховуючи, що позивачем відповідно до наданих суду квитанцій від 23 травня 2011 року при зверненні до суду було сплачено суму судового збору у розмірі 8,50 грн. та 37,00 грн. витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення, та враховуючи вимоги ст..141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Враховуючи вкладене та

Outcome: approved