Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

В провадженні Бершадського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні нею. В подальшому позовні вимоги були збільшені заявою від 02.06.2015 року. Однією з цих вимог була вимога про визнання за [PERSON] права власності на 182 частку квартири [ADDRESS], припинивши спільну сумісну власність на квартиру. [PERSON] вважає, що рішення, прийняте у даній справі може вплинути на його права, оскільки ним була надана позика вказаному подружжю на придбання даної квартири. Навесні 2013 року брат його дружини [PERSON] розповів йому про те, про те, що разом з дружиною вони зібрали певну суму грошей для придбання житла. Ці гроші могли б забезпечити вартість однокімнатної квартири в м. Бершадь. Крім того він сказав, що їхнє з дружиною бажання було б придбати більшу квартиру з розрахунку на перспективу, але для цього їм коштів не вистачить. [PERSON] запропонував надати їм посильну допомогу у вигляді безвідсоткової позики. На що [PERSON] сказав що доведе цю пропозицію до відома [PERSON]. Невдовзі він підтвердив їх спільне бажання скористатися даною пропозицією. 04.05.2013 року ним було передано [PERSON] в якості позики гроші в сумі десять тисяч доларів США на придбання квартири. За кілька місяців подружжя підшукало та придбало трьохкімнатпу квартиру [ADDRESS], що було оформлено відповідним договором купівлі-продажу. На даний час позивач не має можливості повернути позичені гроші, адже подружжя, якому він надавав позику розірвало шлюб, а право власності на квартиру, на яку видавалася позика стало предметом судового розгляду. В добровільному порядку [PERSON] борг віддати відмовляється, мотивуючи це обставинами, що склалися. 04.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] фактично було укладено договір позики грошових коштів, адже нами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору (суму позики, валюту позики, час її повернення та інші), передано боржнику грошові кошти, складено угоду у вигляді боргової розписки, підписаної боржником і наданої позивачеві. Оскільки позика на придбання квартири була отримана одним і подружжя в інтересах сім'ї (мета позики зазначена в розписці), за згодою другого з подружжя, позивач вважає, що вищезазначена позика була спільним борговим зобов'язанням подружжя перед позикодавцем. Отже, на [PERSON] покладається боргове зобов'язання солідарно з [PERSON]. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь 210137,3 грн. (двісті десять тисяч сто тридцять сім грн. 30 коп.) в якості виконання договору позики на придбання трьохкімнатної квартири [ADDRESS], укладеного між сторонами 04.05.2013 року та стягнути судовий збір. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та суду показав, що дружина позивача у 2013 році повідомила, що її брат бажає придбати окреме житло для своєї сім'ї, однак кошти у них є лише на однокімнатну квартиру. З урахуванням того, що він мав матеріальні можливості, тому вирішив допомогти родичам надавши їм безвідсоткову позику для придбання житла більшої площі з перспективою на розширення сім'ї. У травні 2013 року [PERSON] уклав договір позики з братом своєї дружини [PERSON], який діяв в інтересах своєї сім'ї. За умовами договору позивач передав [PERSON] в присутності свідків грошові кошти в сумі 10 тис. доларів США для придбання трикімнатної квартири в м. Бершадь. В ході розмови з позичальником той вказав [PERSON], що на укладення даного договору дружина [PERSON] надала свою згоду. На підтвердження укладення договору [PERSON] надав письмову боргову розписку. Десь через три місяці після укладення договору позики відповідачі придбали житлову трикімнатну квартиру по [ADDRESS]. Однак, близько року тому сімейні стосунки у подружжя [PERSON] погіршилось, що призвело до розірвання шлюбу, тому позивач звернувся до них з вимогою про повернення боргу. На дану вимогу [PERSON] повідомив, що не має можливості повернути борг, оскільки вони з дружиною не дійшли згоди з приводу поділу майна подружжя та остання звернулась до суду з вимогою розподілу придбаної ними квартири, а тому він вважає, що і повертати борг вони повинні в рівних частинах. Дані кошти представником позивача названі цільовими та такими, що були позичені виключно з метою придбання квартири. При передачі грошей були присутні члени родини: його дружина та її батьки. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Денисюк О.С., в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та вказав, що у 2013 році за кошти, отримані від позивача подружжя [PERSON] придбало трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Договір позики з [PERSON] та [PERSON] був укладений з відому дружини останнього -[PERSON], а тому кошти які отримані за даним договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, так як відповідачі на той час перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому і повертати їх відповідачі повинні в рівних частинах. Отримані за договором кошти були спрямовані виключно на придбання квартири, яка на даний час є предметом позовних вимог у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Представник позивача вказав, що Звернувшись до суду з вказаними вимогами [PERSON] має на меті відсудити у [PERSON] ? частину квартири залишивши його з борговими зобов'язаннями. Про те, що квартира придбана за позичені кошти [PERSON] також повідомляв у своїх запереченнях до позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та повідомив, що після укладення шлюбу з [PERSON] вони десь два - три роки проживали у її житловому будинку в [ADDRESS]. Однак житлові умови були некомфортні і тому вони вирішили придбати окреме власне житло. Спільних збережень у них було близько в 8 тис. дол. США, що вистачало на придбання лише однокімнатної квартири. Тому у травні 2013 року він за погодженням із дружиною позичив у брата своєї дружини 10 тис. дол. США для придбання квартири більшої площі. На той час він працював у Бершадській РДА та отримував заробітну плату в розмірі близько 1500 грн., а [PERSON] працювала у Тростянецькій ДПІ та отримувала заробітну плату в розмірі від 2500 грн. до 3000 грн.. Позичені кошти планували віддавати за допомогою їх батьків. За вищеописані кошти у серпні 2013 року вони придбали трикімнатну квартиру в [ADDRESS] та десь через 3 місяці почали у ній проживати. На підтвердження укладення договору позики він в квартирі своїх батьків у їх присутності та в присутності своєї сестри [PERSON] написав письмову розписку після передачі йому [PERSON] грошових коштів в сумі 10 тис. дол. США. Даний борг вважає солідарним так як кошти були позичені за згодою [PERSON], але при передачі коштів вона присутня не була. У цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням він не повідомляв про наявність боргу, так як це не є предметом позовних вимог. Чи допомагала [PERSON] матеріально її мати, яка працює в Італії він не знає. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що [PERSON] не була повідомлена про те, що її чоловік дійсно уклав договір позики з позивачем на суму 10 тис. дол. США в інтересах сім'ї. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала суду письмові заперечення, в яких вказала, що про існування такого договору вона довідалась 23.09.2015 року в судовому засіданні по справі № 126/1723/15-ц за її позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку квартири, усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зобов'язання відповідача надати їй ключ від вхідних дверей і вселення в квартиру [ADDRESS]. Дійсно за час спільного проживання її з [PERSON] за їх спільні кошти та за кошти які, їм надала її мати, за договором купівлі - продажу від 09.08.2013 року вони придбали для своєї сім'ї квартиру [ADDRESS]. Рішенням суду від 24 березня 2015 року шлюб між відповідачами було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] не давав та не дає її можливості належним чином користуватися квартирою як співвласнику її ? частки. Для захисту свого права власності у неї виникла необхідність звернутися до суду з позовом про право власності на 1/2 частину квартири. [PERSON] в суді визнав, що дійсно вони купили цю квартиру, за спільні кошти, не заперечував, що кошти позичала їм її мати, яка їздила на заробітки за кордон , і не повідомляв в суді , що він позичав у когось ще кошти на купівлю квартири, в т.ч. і у [PERSON], який зазначає , що 04.05.2013 року між ними з [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів на суму 10 тисяч доларів США. Про такий договір їй не було відомо, згоди на його укладення вона не надавала, і коштів ні у кого в інтересах сім'ї він під час їх шлюбу не позичав, і такої необхідності в них не було. Якщо [PERSON] і позичав якісь кошти у позивача 04.05.2013 року, то доказів того, що ці кошти бралися для купівлі 09.08.2013 року нами квартири ним не надано, а отже, якщо відповідач визнає що їх брав, то розпорядився ними в своїх інтересах, а не їх сім'ї, і на свої потреби, тому законних підстав стягувати з неї їх частину немає. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що є батьком [PERSON] та тестем [PERSON], який одружений з його дочкою. Коли його син [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] у них виникла потреба у придбанні власного житла, так як вони проживали то в одних батьків, то в інших. Тому вони почали підшуковувати варіанти. Спочатку однокімнатні квартири, а згодом двох та трикімнатні квартири, так як цінова різниця між дво- та трикімнатними квартирами була не велика. Однак, власних коштів у подружжя не вистачало, тому вони знайшовши підходящий варіант трикімнатної квартири, звернулись до [PERSON] з проханням надати їм у борг кошти для придбання квартири. У травні 2013 року у його квартирі та в його присутності [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 10 тис. дол. США для придбання квартири. Власних коштів у подружжя не було, вони з дружиною надали їм 8 тис. дорл. США, а мати [PERSON] - близько 3 тис. дол. США, решту, а саме 10 тис. дол. США, вони позичили у [PERSON] Боргову розписку писав [PERSON] з метою недопущення будь - яких непорозумінь в майбутньому. Чия ініціатива написати розписку, він не пам'ятає, так само як те, чи була присутня [PERSON] при передачі коштів. Свідок [PERSON] суду повідомила, що являється матір'ю [PERSON] та тещею [PERSON] Після одруження її син близько одного року проживав у будинку своєї дружини, однак так як там були некомфортні умови для проживання - виникла потреба у придбанні індивідуального житла для сім'ї. У їх родині заведено надавати один одному матеріальну підтримку, тому коли приїхала у гості її дочка з чоловіком та дізнались про те, що їх брат хоче купувати житло, але їм не вистачає коштів, [PERSON] запропонував надати безвідсоткову позику в сумі 10 тис. дол. США на придбання трикімнатної квартири. Про наміри отримати позику [PERSON] знала, так як про це неодноразово згадувалось у розмовах, крім того знала і її мати, яка особисто зателефонувала до неї з Італії та подякувала за те, що їх дочка та зять допомогли придбати квартиру. Мати [PERSON] дійсно перебувала в Італії, але, наскільки їй відомо, не могла знайти там роботи, а тому відповідно і матеріальну допомогу дітям вона не надавала. Коли син повідомив їм про намір розірвати шлюб з [PERSON], вони звернулись до неї та говорили про те, що придбану квартиру продають та віддають 10 тис. дол. США боргу, а решту ділять на дві частини. Розписку про отримання боргу писав її син у неї в квартирі, вона особисто у розписці не розписувалась. При передачі коштів [PERSON] присутня не була. У [PERSON] були кошти на придбання однокімнатної квартири, які він збирав тривалий час купуючи долари за рахунок коштів, які йому давали бабуся і дідусь. Повертати борг мали намір за допомогою їх та батьків [PERSON]. Ініціатором написання розписки був [PERSON], оскільки сума позики була великою. Ні вони з чоловіком, ні сваха грошових коштів на квартиру не давали. [PERSON] будучи допитаною в якості свідка, суду показала, що вона є сусідкою подружжя [PERSON] та [PERSON] Коли син сусідів [PERSON] одружився, то одразу проживав у будинку невістки - [PERSON], але згодом вирішили придбати власну квартиру. Вибір квартири тривав довго, у ньому приймали участь батьки [PERSON]. Коли знайшли підходящий варіант, їм не вистачило коштів, тому старша дочка [PERSON] - [PERSON] з чоловіком вирішили допомогти молодому подружжю. Коли вона зайшла до [PERSON] напередодні її дня народження, яке мало бути 05.05.2013 року, в квартирі були присутні діти та онуки та вони говорили про те що привезли кошти для купівлі квартири [PERSON]. Самого факту передачі коштів та написання розписки вона не бачила. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно боргової розписки від 4 травня 2013 року (а.с.69) [PERSON] отримав від [PERSON] за безвідсотковим договором позики грошові кошти в сумі 10 тис. дол. СШа з кінцевим строком повернення до 15.02.2015 року. У розписці вказано, що при передачі грошових коштів були присутні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] акт написання даної розписки в судовому засіданні підтвердив [PERSON], який вказав. Що особисто її написав в присутності вказаних осіб. Згідно договору купівлі - продажу від 09.08.2013 року (а.с.39-40) [PERSON] за письмовою згодою [PERSON] придбав житлову квартиру [ADDRESS] за 145216 грн. Спроможність [PERSON] надати в борг грошові кошти в сумі 10 тис. дол. США підтверджена відомостями про його доходи за 2011- 2013 роки (а.с.70-72) та копією договору купівлі - продажу від 01.03.2006 року (а.с.64-35), з якого вбачається що ним було отримано грошові кошти в сумі 2475000 грн. за продаж нерухомості в м. Харків. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти у такій самій сумі) в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання по поверненню суми боргу у вказаний в договорі строк не виконав, у зв'язку з чим сума боргу за договором позики підлягає стягненню. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі до 24.03.2015 року. За договором купівлі-продажу від 09.08.2013 року (а.с.39-40) [PERSON] за письмовою згодою [PERSON] придбав житлову квартиру [ADDRESS] за 145216 грн. Відповідно до змісту ст.65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ч.2 ст.73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором майно використано на її потреби. Суд критично оцінює покази представника позивача, відповідача [PERSON] та його представника, свідків в частині того, що [PERSON] знала про те, що її чоловік [PERSON] уклав договір позики з [PERSON], оскільки вони є родичами та близькими особами між собою і можуть свідчити в інтересах [PERSON] та [PERSON] Крім того, всі однозначно вказали на те, що [PERSON] не була присутньою при написанні розписки та передачі коштів. Крім того, суд вважає неоднозначними покази свідків, які вказують на те, що отримані [PERSON] в борг грошові кошти пішли на придбання квартири, оскільки [PERSON] вказує що у нього та [PERSON] були кошти на придбання однокімнатної квартири та вказує, що ці кошти в сумі близько 8 тис. дол. США отримані від подарунків на весілля, його мати [PERSON] вказує, що цю суму зібрав її син ще до весілля купуючи долари за кошти, які дарували йому особисто, а його батько -[PERSON] вказує, що власних коштів у його сина та невістки взагалі не було, і він разом з дружиною надав їм 8 тис. дол. США, мати [PERSON]- 3 тис. дол. США, ще 10 тис. дол. США вони позичили у [PERSON] та планували допомогти синові їх повернути. Мати ж [PERSON] -[PERSON] в протиріччя вказаному зазначила, що мати її невістки ніяких коштів на купівлю квартири не надавала та вона з чоловіком також ніяких коштів синові не позичали. Покази свідків є нелогічними та непослідовними, а тому не можуть бути розцінені судом як такі, що підтверджують те, що [PERSON] знала про укладення договору позики та отримані [PERSON] кошти були спрямовані на купівлю квартири та потрачені в інтересах сім'ї. І навпаки, з показів свідка [PERSON] вбачається, що дійсно молодому подружжю надавала матеріальну допомогу також мати [PERSON] Судом також прийнято до уваги покази свідків у тій частині, що подружжя відповідачів після укладення шлюбу проживало у будинку [PERSON], тобто нагальної та однозначної потреби у купівлі квартири у них не було. Суд також бере до уваги те, що в провадженні Бершадського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа № 126/1723/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частку квартири, усунення перешкод в користуванні квартирою. Строк дії договору позики закінчився у лютому 2015 року, як це вказано у письмовій розписці, однак позивач не звертався до суду з позовом про повернення боргу, хоча про складність його повернення дізнався вже тоді, коли відповідачі мали намір розлучитись, що вказано у його позові. Те, що [PERSON] є родичем [PERSON] та звернувся до суду з позовом про стягнення боргу лише після того, як [PERSON] звернулась до суду з наміром визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири, наводить суд на думку про те, що [PERSON] звертаючись з даним позовом має намір посприяти [PERSON] в отриманні матеріальної вигоди від колишньої дружини -[PERSON] Таким чином, оскільки не підтверджено відповідними доказами, що отримані [PERSON] грошові кошти були витрачені в інтересах сім'ї, а також відсутня у письмовій формі згода [PERSON] на укладення договору позики, то вона не може нести солідарну відповідальність за зобов'язанням по поверненню боргу. Так правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.02.2013 р. по справі №6-163цс12 та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню ? частина сплаченого судового збору в сумі 1050 грн. Крім того, при досліджені доказів судом встановлено, що при подачі позову ціна якого є 210137,30 грн., позивачем сплачено лише 2100 судового збору, а тому з нього слід стягнути 1 грн. 37 коп. недоплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial