Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

В позовній заяві [PERSON], зазначає, що в період з 15 липня 2010 року по 16 жовтня 2013 року сторони перебували у шлюбі від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. 26 червня 2013 року судом ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 червня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. 16 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду. На даний час внесені зміни до Сімейного кодексу України щодо порядку стягнення аліментів і мінімальний розмір аліментів на одну дитини не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В добровільному порядку платити аліменти у розмірі, визначеному чинним законодавством, відповідач відмовляється, тому позивач просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються на її користь із відповідача на підставі рішення суду від 26 червня 2013 року на утримання спільної доньки з ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на ? частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи двічі належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення. У відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. До суду від відповідача письмові заперечення на позовну заяву, заява про розгляд справи за його відсутності, не надходили. Враховуючи те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення судом проведено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обовязковою, судом визнано за можливе розглянути справу в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України на підставі наявних матеріалів. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] Рішенням Летичівського районного суду від 16 жовтня 2013 року (справа №678/235/13-ц, провадження №2-235/13) шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Романюк) І.В., зареєстрований 15 липня 2010 року, розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінено прізвище на дошлюбне Романюк. Відповідно до рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 26 червня 2013 року (справа №678/236/13-ц, провадження №2-236/13), на підставі якого 15 липня 2013 року видано виконавчий лист, стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 червня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Із довідки Летичівської селищної ради від 10 серпня 2017 року вбачається, що до складу сімї [PERSON] належить лише донька [PERSON], [INFO]. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України (в редакції, що діє з 08 липня 2017 року) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року (далі Постанова) роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей; непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. До ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни і крім перерахованих у вищезазначеній Постанові обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, з 08 липня 2017 року мають враховуватись також наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів (п. 3-1); доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів (п. 3-2). Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції, що діє з 08 липня 2017 року) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не може вважатися незмінним. У ст. 192 Сімейного кодексу України лише вказується на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Водночас, вимога про зміну розміру аліментів включає в себе також і вимогу про встановлення мінімального розміру аліментів, прямо визначеного законодавством України, тому враховуючи те, що з 08 липня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України), позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Позивач у позовній заяві стверджує, що в добровільному порядку платити аліменти у розмірі, відповідно до чинного законодавства, відповідач відмовляється. Суд зважає на те, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів (26 червня 2013 року) змінилися мінімальні життєві стандарти. Зокрема, на час ухвалення судом рішення у даній справі спільній доньці сторін є повних 5 років. Відповідно до змісту ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі, зокрема, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років: з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Отже, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років з 08 липня 2017 року становить 713 грн. (1426*30%), а з 01 грудня 2017 року становитиме 746 грн. (1492*50). Із довідки Регіонального сервісного центру в Хмельницькій області вбачається, що за [PERSON] з 16 січня 2009 року зареєстровано транспортний засіб Gelly MR-7151F. Враховуючи, що відповідач доводи позивача не спростував і будь-яких письмових доказів про незадовільний стан свого здоровя, про наявність інших неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб на утриманні або інших обставин, що мають істотне значення для прийняття судом рішення (ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України), суду не надав, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та зміну розмірів аліментів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути суму судового збору в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved