Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] вказав, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . В зазначеному будинку, крім позивача та його дружини, зареєстрований онук його двоюрідного брата, відповідач у справі - [PERSON] , який з листопада 2014 року не проживає у зазначеному будинку. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням знятись з реєстрації, але він відмовляється. На теперішній час зв`язок з відповідачем втрачено. Позивач змушений нести додаткові витрати з оплати комунальних послуг, що для нього являється збитковим. Крім того, на теперішній час постало питання щодо оформлення субсидії, оскільки він пенсіонер та інших доходів не має. Під час звернення щодо оформлення субсидії йому було роз`яснено, що для оформлення документів потрібні доходи інших осіб, які зареєстровані в його будинку, що об`єктивно він не може виконати через відсутність відповідача за місцем реєстрації. З огляду на викладене, позивач просив суд усунути йому перешкод у користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з`явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області в судове засідання не з`явився, проте до суду надійшла заява, в якій представник просить розглянути справу за його відсутності, проти заявлених позовних вимог не заперечував. Суд, згідно ст.ст.128, 223, 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області Никаноровим О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №504 (а.с.3) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4278276 від 28 липня 2004 року (а.с. 4). Як вбачається з актів від 24 травня 2019 року та 30 травня 2019 року, складених депутатом Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, під час перевірки в будинку [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] в будинку не проживає, особистих речей в будинку не має, зі слів сусідів за вказаною адресою він не проживає з 05 листопада 2014 року (а.с.5, 6). Згідно довідки від 28 травня 2019 року, складеної Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області, [PERSON] дійсно проживає за адресою: будинок [ADDRESS] , разом з ним за зазначено адресою зареєстровані: дружина [PERSON] , 1950 року народження та онук [PERSON] , 1995 року народження (а.с.7). Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Враховуючи, що відповідач зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] , належному позивачу, однак фактично там не проживає з 05 листопада 2014 року, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення судом не встановлено, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою - [ADDRESS] .

Outcome: approved