Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

В провадженні вказаного складу відповідного районного суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення належності часток у праві приватної спільної власності. В обґрунтування власної позиції, позивач вказувала, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 24 січня 1995 року, власниками квартири [ADDRESS] являлись [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Але 22 жовтня 2009 року чоловік позивача [PERSON] помер, після чого відкрилась спадщина до майна особи, зокрема у вигляді відповідної частки квартири. Позивач [PERSON] зверталась до компетентної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, вмотивовано заявникові було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у згаданому правовстановлюючому документі не визначені ідеальні частки у приватній спільній власності, що належать кожному з співвласників майна. У звязку з викладеним, [PERSON] й звернулась в суд з вимогами про визначення належності часток. У відкритому судовому засіданні [PERSON] цілком підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у відкрите судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але заявлені позивачем вимоги визнали, не заперечували проти задоволення позову, просили суд справу розглядати за їх відсутність в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України, про що свідчать надані суду письмові заяви. Згідно ст. 130 ч.4 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. На підставі ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, у звязку з тим, що позивач від позову не відмовилась, а відповідачі вимоги визнали у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення сього позову в попередньому судовому засіданні. Разом з тим, відповідно до ст. 224 ч.ч.1,2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Тобто, у звязку з неявкою повідомлених відповідачів по даній цивільній справі, врахувавши думку сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку, постановивши про викладене відповідну ухвалу. Під час судового розгляду справи було встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 24 січня 1995 року, виданого Управлінням ЖКГ Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів на підставі Розпорядження органу приватизації №50196 від 24 січня 1995 року, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №17-1599 (надалі за текстом Свідоцтво), власниками квартири [ADDRESS], загальною площею 61,8кв.м., на праві приватної спільної власності являються [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Право приватної власності осіб за даним правовстановлюючим документом було належним чином зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» під №87 в кн.344пр.-180, про що свідчить відмітка підприємства на самому примірникові документу, датована 03 квітня 2000 року. Судом було звернуто увагу на той факт, що при складанні наведеного вище Свідоцтва, повноважними особами установи вказано: «...квартира ... дійсно належить на правах приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]...». Однак, 22 жовтня 2009 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №197641, складеним, оформлений й виданим Київським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції від 22 жовтня 2009 року, про що установою було зроблено актовий запис №1542 від 22 жовтня 2009 року. Після смерті особи відкрилась спадщина до майна померлого, зокрема у вигляді відповідної ідеальної частки квартири. Таким чином, реалізуючи свої цивільні інтереси та з метою оформлення спадкових прав, [PERSON] звернулась у встановлений законом строк до Сьомої одеської державної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, відповідно до інформаційного листа установи №6599/02-14 від 06 листопада 2009 року, нотаріусом не уявляється можливим видати свідоцтво про право на спадщину на імя заявниці, оскільки у Свідоцтві не зазначені ідеальні частки у спільній власності, що належать кожному з співвласників квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] являється дружиною померлого [PERSON], що підтверджується документами, наданими суду. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У звязку з тим фактом, що правовідносини стосовно майнових прав щодо відповідної квартири дійсно виникли до набрання чинності діючим Цивільним кодексом України, але вже після набрання чинності даним законом не припинились, суд переконаний в обґрунтованості керуватись положеннями діючого на даний момент Цивільного кодексу України. Згідно ст. 355 ч.ч.1,2 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). При цьому, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 370 ч.ч.1,2 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. При цьому, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи наведене, й з тих підстав, що на теперішній час один з співвласників вказаного нерухомого помер та позасудовим шляхом, зокрема за допомогою договору між співвласниками спільного майна, вирішити та зясувати виникле питання не уявляється можливим, суд погоджується з посиланнями [PERSON] та вбачає наявність низки законних підстав для задоволення даного позову.

Outcome: approved