Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Людмили Іванівни, ПАТ «АБ «Південний», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Носенко Олександр Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання неправомірним та скасування свідоцтва про право власності, запису про його державну реєстрацію та усунення перешкод в користуванні власністю, третя особа - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду позивач посилався на ті обставини, що на підставі договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О. під реєстровим №6212, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] Однак в січні 2017 року [PERSON] не зміг потрапити до своєї квартири, оскільки на підставі свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 12 січня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко O.B. на підставі акту державного виконавця за результатами примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. від 01 вересня 2016 року, право власності на дану квартиру перейшло до ПАТ «АБ «Південний» Позивач вважає, що виконавчий напис та виконавче провадження були вчиненні з порушенням вимог закону, у зв'язку з чим є підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та скасування свідоцтва про право власності. Виходячи з викладеного, [PERSON] звернувся з даним позовом до суду, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 01 вересня 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І., під реєстровим №1137; визнати неправомірним та скасувати свідоцтво під реєстровим №24, видане 12 січня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В. на об'єкт нерухомого майна: квартира, об'єкт житлової нерухомості; адреса: [ADDRESS] та скасувати відповідний запис про державну реєстрацію права власності за ПАТ «АБ «Південний»; усунути перешкоди у користуванні квартирою [PERSON] шляхом виселення ПАТ «АБ «Південний» зі спірної квартири. Представник позивача - [PERSON] - у відкрите судове засідання з'явився, заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача - ПАТ «АБ «Південний» - у відкрите судове засідання з'явилась, заявлені вимоги не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити. Відповідач - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. - у відкрите судове засідання не з'явилась, але від нотаріуса надійшли письмові заперечення проти позову із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Відповідач - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В. - у відкрите судове засідання не з'явився, але від нотаріуса надійшли письмові заперечення проти позову із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Представник відповідача - Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - у відкрите судове засідання не з'явився, відділ повідомлявся судом про розгляд цивільної справи, причини неявки представника. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши письмові докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню - виходячи з наступного. Під час розгляду справи і на підставі наявних доказів судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О. під реєстровим №6212, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] 02 липня 2009 року між ПАТ «АБ «Південний - з одної сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, був укладений договір іпотеки, згідно якого в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № В 27 2008г від 23 січня 2008 року передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS]. Згідно додаткової угоди до вказаного кредитного договору від 21 січня 2016 року, строк виконання грошового зобов'язання [PERSON] продовжений до 28 квітня 2016 року. В квітні 2016 року ПАТ «АБ «Південний» звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № В 27 2008г від 23 січня 2008 року. Сторонами був визнаний факт, що справа не розглянута по суті заявлених вимог, рішення по справі не ухвалено. 01 вересня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. був вчинений виконавчий напис, реєстровий №1137 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS]. На підставі виконавчого напису Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження, в рамках якого було видано акт №52211796/9 про реалізацію предмета іпотеки. 04 січня 2017 року у ДП «Сетам» було проведено прилюдні торги, що не відбулись, та 06 січня 2017 року державним виконавцем видано акт, на підставі якого 12 січня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В. видане ПАТ «АБ «Південний» свідоцтво, реєстровий №24, про право власності на квартиру [ADDRESS]. Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, суд зазначає, що згідно ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. В силу ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно п. 3.1. глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як встановлює п. 3.5. глави 16 розділу II Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 вересня 1999 року №1172. Згідно п. 4 глави 16 розділу II Порядку, виконавчий напис має містити: дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та місце проживання (місцезнаходження) стягувача; найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано; дату набрання чинності виконавчим написом; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, скріплений печаткою; інші відомості, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». Суд погоджується із правовою позицією сторони позивача, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень вказаного переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Однак в даному випадку приватним нотаріусом за заявою ПАТ «АБ «Південний» був вчинений виконавчий напис щодо спірної заборгованості, стосовно якої розглядаються спори в судовому порядку. Відповідно до п.3.3. глави 12 розділу II Порядку, свідоцтво про придбання заставленого майна на аукціоні видається нотаріусом на підставі акта (копії затвердженого суддею акта) про проведений аукціон. Складений організатором аукціону акт про проведений аукціон подається на затвердження нотаріусу, який вчинив виконавчий напис про необхідність звернення стягнення на заставлене майно або який прийняв рішення. Однак відповідний акт був поданий приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В., не зважаючи на те, що виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. З урахуванням викладеного, суд погоджується із обґрунтованістю визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасування оспорюваного свідоцтва про право власності та скасування відповідного запису про державну реєстрацію майнових прав на спірну квартиру за ПАТ «АБ «Південний». Право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, в якій установлено форми власності (статті 13, 41, 142, 143), закріплено рівність усіх суб'єктів права власності (статті 1, 13), гарантії права власності та обов'язки власників (статті 13 і 41). Право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі статей 15, 16, 392 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу №1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначено в п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом роз'яснено, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, № 31443/96, пар. 98). У зв'язку із висновком про захист та відновлення майнових прав [PERSON] на спірну квартиру, суд вбачає обґрунтованим усунути перешкоди позивачу в користуванні відповідною квартирою шляхом виселення ПАТ «АБ «Південний».

Outcome: approved