Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач вказував на те, що з 01.04.1997 року по 31.03.2015 року він працював у відповідача на посаді начальника відділу компютерного забезпечення та страхової звітності. Наказом № 122-22-кф від 31.03.2015 року його було звільнено з посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Посилаючись на те, що в день звільнення відповідач не провів з ним розрахунку, просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 9587 грн. 45 коп., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, просив про його задоволення. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи судом відповідач повідомлений належним чином. Своїх пояснень чи заперечень на позов не надав. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що позивач працював у відповідача на посаді начальника компютерного забезпечення і страхової звітності. Згідно з наказом № 122-22-кф від 31.03.2015 року позивача було звільнено з посади згідно з п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Між тим, при звільненні відповідачем не виплачено належну позивачу заробітну плату. Згідно наявної у справі довідки від 02.04.2015 року ПАТ «УСК «Гарант-Авто» має заборгованість перед [PERSON] в розмірі 9587 грн. 45 коп. Відповідно до ч.1\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. За приписами\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути 9587 грн. 45 коп. заборгованості по заробітній платі. Згідно\~\~зі\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган\~\~повинен сплатити зазначене в цій статті\~\~відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В роз'ясненнях, що містяться в п.20 Пленуму Верховного Суду України\~\~«Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за №13 передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 КЗпП України\~у взаємозв'язку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~Кодексу\~роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач, в порушення вимог\~ст.116 КЗпП України, не виплатив належні позивачу кошти при звільненні, що свідчить про порушення\~\~прав працівника на отримання належних сум, а отже є підстави для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100\~(далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Оскільки звільнення позивача відбулося 31 березня 2015 року, то середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за січень і лютий 2015 року. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне\~\~число робочих\~\~днів у розрахунковому періоді (абзац 2 п. 8 Порядку). З матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений з роботи 31 березня 2015 року. Середньоденна заробітна плата, виходячи з наявної у справі довідки про заробітну плату від 02.04.2015 року, за січень і лютий 2015 року, складала 104,03 грн. Інших доказів про заробітну плату позивача відповідачем суду не було надано. Таким чином, середня заробітна плата за\~\~час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2015 року по 30.09.2015 року (124 робочих дні) складе\~\~12899 грн. 72 коп. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved