Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., Новокодацький ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2020 року позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., Новокодацький ВДВС\~у м.\~Дніпрі Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Дніпро) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року, яке було скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2021 року, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] стягнуто судові витрати на паничу допомогу у розмірі 10 000 гривень. 03 грудня 2021 року з Верховного Суду до суду надійшла вказана цивільна справа. Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2021 року було скасовано, а справу в частині розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2020 року позовні вимоги було задоволено. 23 листопада 2020 року представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою, про ухвалення додаткового рішення, яка надійшла до суду 24 листопада 2020 року, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 17\~250 гривень та поштові витрати у розмірі 102 гривень. Також 23 листопада 2020 року представник позивача через систему «Електронний суд» направив до суду заяву про поновлення пропущеного строку для подання заяви про стягнення судових витрат, яка надійшла до суду 24 листопада 2020 року. Свою заяву він обґрунтував тим, що про ухвалене судом 11 листопада 2020 року без участі позивача та її представника, сторона позивача дізналася лише 23 листопада 2020 року. Під час судового засідання 11 листопада 2020 року, ним було заявлено про стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача у вигляді правової допомоги. Судових повідомлень про призначення судового засідання для вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу позивачеві не надходило, тому заяву з доказами понесених витрат на правову допомогу і поштових витрат, сторона позивача подає, коли їй стало відомо про ухвалене судом рішення. Просив поновити строк для подання додаткових пояснень і доказів понесених судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17\~250 гривень, витрати за поштове пересилання у розмірі 102 гривень та 1\~261 гривню 20 коп. сплаченого судового збору, а всього 18\~613 гривень 20 коп. Положеннями ст.\~133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат. Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання. Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15. Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України). Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України). У відповідності до ст.\~127\~ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. При цьому, представником заявника до суду була подана заява про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України для подання доказів понесених судових витрат. З матеріалів цивільної справи вбачається, що 11 листопада 2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення по даній цивільній справі за відсутності сторін (т. 1 а.с. 233, 234). Повний текст після ухвалення зазначеного рішення сторонам по справі направлено судом не було, докази направлення в матеріалах справи відсутні. При цьому із протоколу судового засідання вбачається, що представником позивача заявлено про відшкодування судових витрат, понесених позивачем у вигляді витрат на професійну правничу допомогу (т. 1 а.с. 232 оберт). За таких обставин, суд приходить до висновку, про поважність причин пропуску заявником строку та можливість поновлення строку на подання доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. У своїй заяві позивач ставить питання про стягнення з відповідача на її користь судового збору у розмірі 1 261 гривні 20 коп., та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 250 гривень, витрат на поштові пересилання у розмірі 102 гривень, а всього 18 613 гривень 20 коп. Позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1\~261 гривні 20 коп., питання про розподіл якого було вирішено судом при ухваленні рішення від 11 листопада 2020 року і який стягнуто з відповідача на користь [PERSON] . Тому у задоволенні заяви в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] судових витрат у вигляді судового збору слід відмовити. Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17\~250 гривень та поштових витрат у розмірі 102 гривень, суд зазначає наступне. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником було надано копію договору про надання правової допомоги від 09 січня 2020 року (т. 2 а.с. 13), квитанцію від 15 квітня 2020 року про сплату послуг з правової допомоги у розмірі 10\~000 гривень (т. 1 а.с. 112), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Верби А.П., акт виконаних робіт від 12 листопада 2020 року (т. 2 а.с. 14-15), а також копії квитанцій поштових відправлень на загальну суму 102 гривні (т. 2 а.с. 15-16). При цьому, заявником не надано до матеріалів справи доказів сплати позивачем 7\~250 гривень за надання правової допомоги, тому суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки їх понесення не доведено доказами. За таких обставин, понесені [PERSON] судові витрати у справі у розмірі 10 102 гривень, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000 гривень і 102 гривень витрат на поштові відправлення, підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved