Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебуває на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Настасівська сільська рада Тернопільського району Тернопільської областіпро визнання права власності на майно. Позивач просить суд визнати за нею право власності на 3/4 житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування після померлого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] та померлої матері [PERSON] , яка померла [INFO] , крім того, їй як члену колгоспного двору належить 1/4 частина вказаного будинковолодіння, проте будинковолодіння у встановленому законом порядку не зареєстроване в державному реєстрі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після смерті чоловіка та матері вона успадкувала спірне нерухоме майно, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подано заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали заяви про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають. Представник третьої особи Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] помер [PERSON] (чоловік позивача), що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Настасівською сільською радою Тернопільського р/в ЗАГСу 08.10.1992року. [INFO] померла [PERSON] (мати позивача), що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Настасівською сільською радою Тернопільського р/в ЗАГСу 10.11.1994року. Після смерті [PERSON] в Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за №89/2012, за заявою [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом №225 від 22.02.2012року. Відповідно до довідки Настасівської сільської ради за №150 від 08.02.2019 року, будинковолодіння [ADDRESS] станом на 01.07.1990 року було колгоспним двором, членами якого були [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - мати, [PERSON] - внучка. Згідно довідки Настасівської сільської ради за №1218 від 26.09.2012 року, [PERSON] зареєстрована і проживає в [ADDRESS] . Спадщину позивач [PERSON] прийняла, оскільки проживала разом із спадкодавцями в одному житловому будинку на час відкриття спадщини і була зареєстрована в ньому, що підтверджується довідками Настасівської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області №195 від 18.02.2019року та №196 від 18.02.2019року, проте не оформила своїх спадкових прав. На даний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] Тернопільським районним госпрозрахунковим БТІ 19.08.2013року виготовлено технічний паспорт. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тому суд приходить до висновку, що вони були власниками по 1/4 частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Згідно ст. 548 ЦК УРСР (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем спадкового майна, відмови від прийняття спадщини не заявляла, а звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 04.07.2014року, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] та після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадковий житловий будинок, який необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити її права та інтереси, тому слід визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] .

Outcome: approved