Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

В провадженні суду наразі знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ПАТ «Райффазен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффазен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффазен Банк Аваль» про встановлення нікчемності правочину, визнання іпотечного договору недійсним. В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення до суду повноважний представник банку вказує, що 26 жовтня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» - з однієї сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, був укладений кредитний договір за №014/3611/74/84951, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит у розмірі 199955,00 гривень строком до 26 жовтня 2027 року виходячи з процентної ставки 12,95% річних, а остання в свою чергу - зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. На забезпечення виконання основного зобов'язання між сторонами було укладено договір забезпечення. Однак не зважаючи на взяті на себе зобов'язання, боржник в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає та проценти не сплачує, у зв'язку з чим банк звернувся з даним позовом до суду, в якому просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості станом на 17 вересня 2009 року в загальному розмірі 260410,30 гривень. В процесі розгляду справи від відповідача надійшла зустрічна позовна заява, в якій [PERSON] посилалась, що відповідного кредитного договору вона не підписувала та грошей від банку не отримувала. Виходячи з даної позиції, [PERSON], уточнивши первісні вимоги, остаточно просила суд встановити нікчемність кредитного договору, визнати недійсним іпотечний договір та стягнути з банку судові витрати. Представник банку у відкрите судове засідання не з'явилась, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог та заперечення проти вимог [PERSON] із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України. [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але сторона брала участь в розгляді справи, заявлені вимоги підтримувала, в задоволенні вимог банку просила відмовити. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, належну правову оцінку, проаналізувавши відповідні арифметичні розрахунки, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову - виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 26 жовтня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (в теперішній час - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») - з однієї сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, був укладений кредитний договір за №014/3611/74/84951, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит у розмірі 199955,00 гривень строком до 26 жовтня 2027 року виходячи з процентної ставки 12,95% річних, а остання в свою чергу - зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. На забезпечення виконання основного зобов'язання, 29 жовтня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» - з однієї сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], під реєстровим №4760, відповідно до умов якого зокрема позичальник [PERSON] надає в іпотеку банку квартиру [ADDRESS], вартістю 551205,00 гривень. Проте як свідчив представник банку, в порушення вимог кредитного договору, позичальник умови договору не виконує, кредит не повертає, проценти не сплачує. У зв'язку із запереченням [PERSON] самого факту укладення кредитного договору, 09 грудня 2009 року судом за клопотанням сторони було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Чи належить підпис на кредитному договорі №014/3611/74/84951 від 26 жовтня 2007 року та на заяві про надання кредиту - [PERSON] Згідно висновку №16998/02 судово-почеркознавчої експертизи, складеного Одеським НДІСЕ Міністерства юстиції України від 05 травня 2010 року, підписи від імені [PERSON] у кредитному договорі, заяві про надання кредиту та заяві-анкеті на отримання кредиту виконані не самою [PERSON], а іншою особою з намаганням наслідування підпису [PERSON], ймовірніше за все «по пам'яті». За клопотанням сторони банку, зокрема 10 квітня 2012 року судом було призначено додаткову судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Чи виконано підписи від імені [PERSON], напис прізвища і головних букв імені та по батькові на зворотному боці 3-го аркушу договору, 6-му, 7-му, 13-му, 16-му аркушах додатків, рукописний напис від імені [PERSON] на останній сторінці кредитного договору «С условиями кредитного договора ознакомлена. Его правовые последствия мне понятны и я с ними согласен. Подпись сделана добровольно и собственноручно. 26.10.2007г. /подпись/ [PERSON]» - самою [PERSON]? 2. Встановити, чи виконані підписи і перелічені рукописні написи від імені [PERSON] на кредитному договорі, іпотечному договорі і заяві від імені [PERSON] на ім'я нотаріуса [PERSON] однією особою. 3. Чи виконаний підпис від імені [PERSON] у квитанції про отримання коштів в касі банку самою [PERSON] або іншою особою (особами)? Згідно висновку №5436/02 судово-почеркознавчої експертизи, складеного Одеським НДІСЕ Міністерства юстиції України від 03 лютого 2014 року, рукописні записи та підписи в кредитному договорі, заяві про надання кредиту, графіку надання кредиту, переліку комісій (тарифів) - виконані не [PERSON]; рукописні записи та підписи в іпотечному договорі - виконані самою [PERSON] Факти укладення та підписання договору іпотеки від 29 жовтня 2007 року [PERSON] не заперечувався, але при цьому сторона не змогла пояснити необхідність укладення договору забезпечення та передачу в іпотеку належної особі квартири у разі начебто неукладення нею кредитного договору. Згідно п.2.1. кредитного договору від 26 жовтня 2007 року, кредитні кошти призначені для використання на покупку квартири - [ADDRESS]. Матеріали справи свідчать, що на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2007 року, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] та в цей же день - 29 жовтня 2007 року - був укладений договір іпотеки, згідно якого вказана квартира передана в іпотеку банку. Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, судом досліджено зміст ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК України, судом звернуто увагу на наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. 546 ч.ч.1,2 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Матеріали справи свідчать, що належне виконання грошового зобов'язання за кредитним договором було забезпечено зокрема іпотекою. В силу ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. В силу ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Згідно п.23 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553- 559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена. В процесі розгляду справи суд встановив, що грошові кошти, по факту отримані від банку, були спрямовані на придбання [PERSON] обумовленої кредитним договором квартири, кредитний договір виконувався, від імені [PERSON] здійснювались поточні платежі. При цьому, вказана квартира на забезпечення грошового зобов'язання була передана самою [PERSON] в іпотеку банку. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що не зважаючи на висновки експертизи, [PERSON] повинна відповідати за вимогами банку, але при цьому лише в межах вартості предмета іпотеки, що погоджена сторонами на рівні 551205,00 гривень (п. 1.3 іпотечного договору від 29 жовтня 2007 року). Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості станом на 17 серпня 2009 року, згідно якого заборгованість по кредитному договору складає 260410,30 гривень, з яких: 198670,49 гривень - заборгованість за кредитом; 1480,23 гривень - заборгованість за процентами; 28098,93 гривень - заборгованість за простроченими процентами; 32160,65 гривень - пеня. З приведеного вище аналізу досліджених судом відомостей сукупно випливає, що існує законне підґрунтя для задоволення вимог банку та за даним спором стягненню з [PERSON] підлягає вказана грошова сума. Як зобов'язує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Дійсно, згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак як чітко зобов'язує ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, в процесі розгляду справи суд не встановив законних підстав для задоволення вимог [PERSON], у зв'язку з чим понесені стороною судові витрати присудженню з банку не підлягають. Разом з тим, відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь банку суму оплаченого судового збору в розмірі 1700,00 гривень та суму оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 гривень.

Outcome: approved