Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради (далі ВК ВМР) про визнання права користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2006 року за усною домовленістю з начальником житлово-експлуатаційної організації їй було надано в користування нежитлове приміщення (колясочну) в будинку по вул. Марії Литвиненко-Вольгемут, 44 у місті Вінниці. В даному приміщенні вона проживає по теперішній час. Рішенням відповідача від 31 березня 2016, року № 702 затверджений акт міжвідомчої комісії про прийняття в експлуатацію перепланованих приміщень квартири № б/н в буд. № 44 по вул. Марії Литвиненко-Вольгемут в м. Вінниці, в якій мешкає позивач. Згідно рішення відповідача 26 травня 2016 року № 1239, квартирі присвоєний № 184. Проживаючи весь час у зазначеній квартирі, позивач зазначає, що постійно сплачує комунальні послуги та виконував вимоги ст.ст. 66, 67 ЖК України. Позивач звернулась до відповідача із заявою про укладання договору житлового найму, натомість відповідач 29 червня 2016 року відмовив позивачеві в укладанні такого договору. З підстав зазначених вище, позивач звернулась до суду із даним позовом у якому просила суд визнати за нею право користування жилим приміщенням квартирою № 184 по вулиці Марії Литвииненко-Вольгемут, 44 у місті Вінниці. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача ВК ВМР [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні даного спору поклалась на думку суду. Вислухавши позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які врегульовані нормами глави 2 ЖК України щодо права користування житловим приміщенням. Згідно відомостей паспорта громадянина України серії АА № 941761, місце проживання позивача [PERSON] з 1993 року зареєстровано за адресою: [INFO] (а.с. 6, 7). Згідно актів від 21 липня 2016 року (а.с. 20), 08 серпня 2016 року (а.с. 21), затверджених ТОВ «ЖЕО», позивач [PERSON] проживає без реєстрації з 2006 року в квартирі [ADDRESS]. та на її імя відкрито особовий рахунок № 132314 для сплати житлово-комунальних послуг (а.с. 11, 12). Про обставину проживання позивача у вказаному вище приміщенні, в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 31 березня 2016 року № 702 затверджено акт міжвідомчої комісії щодо перепланування приміщень квартири № б/н в будинку № 44 по вул. Марії Литвиненко-Вольгемут (перепланування нежитлового приміщення в квартиру), що підтверджується копією витягу із зазначеного рішення (а.с. 19). Вказаній квартирі рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26 травня 2016 року № 1239, присвоєно № 184 (а. с. 18). Згідно листа Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради від 29 червня 2016 року [PERSON] повідомлено про те, що договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається на підставі ордера на житлове приміщення. Враховуючи, що ордер на таке житлове приміщення не видавався, відсутні правові підстави для укладання договору житлового найму по зазначеному житловому приміщенню (а. с. 10). Позивач, звертаючись до суду, просить визнати за нею право користування квартирою № 184 в будинку № 44 по вул. Марії Литвиненко-Вольгемут в м. Вінниця. Відповідно ст. 58 ЖК України, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер. Ордер за своєю правовою природою є актом індивідуального характеру, що видається органом, до компетенції якого входить його видача, на вселення громадян у вказане житлове приміщення. Ордер породжує з однієї сторони адміністративно-правові відносини між власником та житлово-експлуатаційною організацією, куди він здається, а з іншої сторони - цивільно-правові відносини між громадянином і житлово-експлуатаційною організацією. Згідно зі ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. В судовому засіданні не встановлено та позивачем не доведено обставини видачі на її імя ордера на квартиру [ADDRESS], а отже і відсутні підстави для визнання за ним права користування зазначеним житловим приміщенням. Крім того, суд бере до уваги, що приміщення квартири, яке надалі переобладнана в житлове приміщення, виділялась адміністрацією житлово-експлуатаційною організацією як нежитлове приміщення. Судом не досліджувалися обставини щодо повноваження даного підприємства на розпорядження нежитловим приміщенням (колясочною) багатоквартирного будинку. Сам факт проживання у ньому, використання його під житло та відповідно сплата житлово-комунальних послуг не є підставою для визнання за особою права користування ним. Суд відмічає, що тільки в березні 2016 року вказане приміщення набуло статусу житлового. Оскільки єдиною правовою підставою для вселення та укладення договору найму жилих приміщень державного чи комунального житлового фонду є ордер, тому суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позовних вимог. За правилами частини 1 та 2 статті 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Зважаючи, що доказів видачі позивачу ордеру на вселення в оспорюване приміщення не надано, його видача позивачу, під час розгляд справи, не встановлено, право користування ним особа не набула, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову. Позивачу слід звернути увагу, що відповідно до статті 31 ЖК Української РСР, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed