Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ПАТ «Дельта банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, третя особа Національний банк України. В обґрунтування позову повноважний представник сторони позивача вказував, що 26 грудня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений кредитний договір №376/ПС-12/06, відповідно до умов якого банк надає позичальнику [PERSON] кредит в розмірі 65000,00 доларів США з розрахунку 13,5% річних на споживчі цілі строком до 25 грудня 2016 року з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а позичальник, в свою чергу, зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. Виконання грошового зобовязання було зокрема забезпечено порукою, про що укладено окремі договори. В подальшому ТОВ «Український промисловий банк» відступило на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за низкою кредитних договорів та договорів забезпечення, в тому числі договору з [PERSON] Однак як зазначає представник банку, не зважаючи на взяті на себе зобовязання, [PERSON] в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає та проценти не сплачує, у звязку з чим банк звернувся з даним позовом в суд, в якому, неодноразово уточнивши заявлені вимоги, остаточно просив стягнути з боржника [PERSON] та поручителів [PERSON], [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором з урахуванням процентів та штрафних санкцій в загальному в розмірі 112538,97 доларів США, що складає 1383958,00 гривень. Представник ПАТ «Дельта Банк» у відкрите судове засідання не зявився, але від особи надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у відкрите судове засідання не зявились, але від представника відповідачів надходили заперечення проти заявлених вимог та заява про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилась, але від представника відповідача надходили заперечення проти заявлених вимог та заява про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, проаналізувавши арифметичні розрахунки, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову банку виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 26 грудня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений кредитний договір №376/ПС-12/06, відповідно до умов якого банк надає позичальнику [PERSON] кредит в розмірі 65000,00 доларів США з розрахунку 13,5% річних на споживчі цілі строком до 25 грудня 2016 року з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а позичальник, в свою чергу, зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. На забезпечення виконання основного зобовязання 26 грудня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір поруки №376/ПС-12/06, згідно якого поручитель [PERSON] бере на себе прямі зобовязання відповідати перед кредитором по зобовязанням боржника [PERSON] 30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк» з однієї сторони, ТОВ «Український промисловий банк» з другої сторони, та Національним банком України з третьої сторони, був укладений договір про передачу активів та кредитних зобовязань, в силу якого ТОВ «Український промисловий банк» відступило права вимоги до боржників з повернення заборгованості за низкою кредитних договорів, в тому числі кредитного договору з [PERSON] Проте як свідчив представник банку, в порушення вимог кредитного договору, відповідач [PERSON] умови договору не виконує, кредит не повертає, проценти не сплачує. Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, суд зазначає, що згідно ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК України, судом звернуто увагу на наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Виходячи з положень кредитного договору, боржник [PERSON] отримала визначену суму кредитних коштів в користування до 25 грудня 2016 року. Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості по кредитному договору №376/ПС-12/06 станом на 05 серпня 2014 року, за яким загальна сума боргу [PERSON] становить 112538,97 доларів США, яка складається з наступного: 60468,90 доларів США заборгованість за кредитом; 52070,07 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом. Матеріали справи свідчать, що банк ставить питання про стягнення в солідарному порядку з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] загальну суму боргу позичальника [PERSON] виходячи зокрема з того, що 26 грудня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір поруки №377/ПК-12/06-П1, згідно якого поручитель [PERSON] бере на себе прямі зобовязання відповідати перед кредитором по зобовязанням боржника [PERSON] Однак суд зазначає, що даний договір поруки стосується іншого грошового зобовязання [PERSON], яке виникло на підставі кредитного договору №377/ПК-12/06, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони. В той час як в рамках даної цивільної справи представник ПАТ «Дельта Банк», неодноразово уточнюючи вимоги, ставив питання про стягнення заборгованості саме за кредитним договором №376/ПС-12/06 . Тому суд не може погодитись із правовою позицією сторони позивача, що за даним позовом, наряду з [PERSON] та [PERSON], має відповідати і [PERSON] в солідарному порядку. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року у справі №757/8840/16-ц за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ПАТ «Дельта Банк» про передачу прав вимоги за договором кредитування №376/ПС-12/06 від 26 грудня 2006 року, треті особи ТОВ «Укрпромбанк», Національний банк України, ПрАТ «ХК «Київміськбуд», Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, прокуратура Дніпровського району міста Києва, Національне антикорупційне бюро України, [PERSON], [PERSON], визнано договір №376/ПС-12/06 від 26 грудня 2006 року між [PERSON] та TOB «Укрпромбанк» фіктивним, а наступні правочини, повязані з цим договором нікчемними; вилучено з реєстру власників запис про іпотечне обтяження майна, що належить [PERSON] і включене в договір №376/ПС-12/06 від 26 грудня 2006 року; вилучено з реєстру власників запис про іпотечне обтяження майна, що належить [PERSON] і включене в договір №376/ПС-12/06 від 26 грудня 2006 року між [PERSON] та TOB «Укрпромбанк». Згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, дане судове рішення має преюдиційне значення для справи, а обставини, встановлені даним судовим рішенням, не підлягають доказуванню в силу положень статті 61 ЦПК України. Як встановлює ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи зокрема щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав і інтересів. При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Як регламентує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходити за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Проте як чітко зобовязує ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В процесі розгляду даної цивільної справи, суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення вимог банку. У звязку із відмовою у задоволенні заявленого позову стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат сторони позивача з відповідачів присудженню не підлягає.

Outcome: dismissed