Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

В поданому позові позивачка зазначає, що у період з 2007 по 2012 роки вона неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у відповідача, під час чого позивачці призначалися відповідні обстеження та лікування. Разом з тим, не дивлячись на те, що позивачка виконувала всі вказівки лікарів та приймала призначені їй ліки, самопочуття позивачки погіршувалось, внаслідок чого 13 серпня 2012 року в Харківському інституті проблем ендокринної патології ім..В.Я.Данилевського позивачці було видалено вузлове утворення правої долі щитовидної залози. При цьому необхідність проведення операції була підтверджена обстеженнями від 23 липня 2012 року в Харківському інституті проблем ендокринної патології ім..В.Я.Данилевського та результатами УЗД від 26 липня 2012 року в Луганському обласному онкологічному диспансері. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивачка стверджує, що надання лікарями відповідача медичної допомоги неналежної якості значним чином вплинуло на її життя та професійну діяльність, так як стан її здоров'я погіршився, у зв'язку з чим позивачку перевели на іншу нижче оплачувану роботу, що спричинило позивачці біль та страждання та змусило її приймати додаткові зусилля для організації свого життя. А тому в поданому позові позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду, яка була завдана внаслідок надання медичної допомоги неналежної якості, у розмірі 50 000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, при цьому під час надання пояснень зазначила, що призначений лікарями відповідача лікарський засіб Л-тироксин останнім часом до операції вона приймала не завжди у зв'язку із станом свого здоров'я та поганим самопочуттям. Представники відповідача позов не визнали в повному обсязі, надавши при цьому свої письмові заперечення (а.с.90-92 т.1) та підтвердивши їх зміст в судовому засіданні. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, вважає необхідним в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази надаються сторонами, та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому ч.3 ст.60 ЦПК України зазначено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. А відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Тобто, підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність таких складових елементів, як протиправна дія або бездіяльність особи, яка завдала цю шкоду, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди, а також доведеність наявності вини особи, яка завдала таку шкоду. При цьому, з'ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних страждань, за яких обставин чи якими діями вони були заподіяні. Статтею 42 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров'я» визначені загальні умови медичного втручання. Медичне втручання (застосування методів діагностики, профілактики або лікування, пов'язаних із впливом на організм людини) допускається лише в тому разі, коли воно не може завдати шкоди здоров'ю пацієнта. Медичне втручання, пов'язане з ризиком для здоров'я пацієнта, допускається як виняток в умовах гострої потреби, коли можлива шкода від застосування методів діагностики, профілактики або лікування є меншою, ніж та, що очікується в разі відмови від втручання, а усунення небезпеки для здоров'я пацієнта іншими методами неможливе. Судом із пояснень сторін та наданих письмових доказів (а.с.33-67,93-115 т.1) було встановлено, що позивачка в період з 2007 по 2012 роки неодноразово проходила стаціонарне лікування в медичній установі відповідача. Так, вперше позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в ендокринологічному відділенні Дорожньої клінічної лікарні ст..Донецьк з 14 по 28 серпня 2007 року, куди була направлена лікарем-ендокринологом вузлової лікарні ст..Попасна ДП «Донецька залізниця». При цьому, при надходженні до лікарні позивачка пред'являла скарги на загальну слабкість, задишку в спокої і при фізичному навантаженні, плаксивість, дратівливість. У відділенні була обстежена згідно діючих стандартів в Україні: визначався рівень гормонів щитовидної залози ТЗ (результат - норма) і Т4 (результат - помірно знижений), УЗД щитовидної залози (висновок - гіперплазія правої частки, дифузні зміни щитовидної залози). Також була оглянута лікарями невропатологом та урологом, які виставили відповідні діагнози та призначили відповідне лікування. В результаті обстеження було встановлено наступний діагноз: основний - вузловий зоб справа, еутиреоз; супутній - вегетативна судинна дистонія, пароксизмальна течія зі схильністю до кризам змішаного ґенезу (з латинської - раптові прояви з підвищенням атеріального тиску, дурноти і т.п.), вертеброгенная цервікоторакалгія (з латинської - шийні болі), хронічний піелонефріт. У відділенні отримувала лікування у відповідності із встановленим діагнозом, що підтверджується даними історії хвороби, та була виписана з поліпшенням і з рекомендаціями щодо подальшого прийому лікарських препаратів, зокрема Л-тироксину (а.с.108-114 т.1). Наступна госпіталізація позивачки в ендокринологічне відділення ДКЛ ст..Донецьк була з 25 січня по 08 лютого 2008 року. У відділенні позивачка знов була обстежена різними лікарями та отримувала відповідне лікування, після чого була виписана з поліпшенням, отримавши при цьому лікарські рекомендації (а.с.97-99 т.1). Третя госпіталізація позивачки в ендокринологічне відділення ДКЛ ст..Донецьк була з 01 по 12 грудня 2008 року. У відділенні позивачка знов була обстежена різними лікарями та отримувала відповідне лікування, після чого була виписана з поліпшенням, отримавши при цьому лікарські рекомендації (а.с.100-105 т.1). Четверта госпіталізація позивачки в ендокринологічне відділення ДКЛ ст..Донецьк відбулася через два роки з 06 по 19 березня 2012 року. При цьому, з анамнезу було встановлено, що останні два роки позивачка не приймала лікарський засіб Л-тироксин, незважаючи на рекомендації лікаря приймати постійно зазначений препарат. У відділенні позивачка знов була обстежена різними лікарями та отримувала відповідне лікування, після чого була виписана з поліпшенням, при цьому позивачці був призначений Л- тироксин в дозі 25 мкг на добу. Посилаючись на вищезазначену хронологію перебування позивачки на лікуванні в медичній установі відповідача, представник відповідача також стверджував, що лікування позивачки проводилось відповідно до норм та стандартів охорони здоров'я, затверджених Наказом МОЗ від 22.05.2009 №356, №507 від 2002-12-28. Позивачка постійно виписувалась з лікарні з поліпшенням стану здоров'я, при цьому оперативного втручання позивачка не потребувала, оскільки операції з аутоімунним тиреоїдитом на щитовидній залозі не проводяться. Враховуючи надані сторонами пояснення та письмові докази, судом з метою вирішення позовних вимог по суті була призначена судово-медична експертиза, проведення якої було доручено експертам Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України. При цьому за наслідками експертного дослідження група експертів прийшла до наступного висновку (а.с.24-202 т.2): «Згідно з представленою на розгляд медичною документацією, в період з 2007 по 2012 роки [PERSON] п'ять разів перебувала на стаціонарному лікуванні в Державному закладі «Дорожня клінічна лікарня ст.Донецьк» ДП «Донецька залізниця». Із них - чотири рази у зв'язку з плановим обстеженням та лікуванням ендокринної патології (в якості основного захворювання) та, одноразово, в 2009 році мала місце ургентна госпіталізація з приводу алергологічного захворювання. Виходячи з аналізу даних, викладених в медичних картах стаціонарного хворого на ім'я позивачки, за період стаціонарних лікувань в ендокринологічному відділенні вказаного медичного закладу комплекс проведених [PERSON] клініко-інструментальних та лабораторних обстежень, а також призначена медикаментозна терапія являлися адекватними як встановленим діагнозом, так і загальному стану хворої і, в цілому, відповідали стандартам та протоколам надання медичної допомоги у відношенні відповідної категорії хворих; призначення здійснювалися за відповідними показаннями та згідно загальноприйнятих методик. В наданій медичній документації відсутні об'єктивні дані, що могли б свідчити про негативний вплив ліків, які призначалися лікарями-ендокринологами позивачці [PERSON] в зазначені терміни стаціонарного лікування в умовах Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня станції Донецьк» ДП «Донецька залізниця» у період з 2007 по 2012 роки». Враховуючи вище наведені встановлені судом обставини у сукупності суд вважає, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими, а тому в задоволені позову суд вважає необхідним відмовити. На підставі викладеного, ст.1167 ЦК України,

Outcome: dismissed