Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадщину у порядку спадкування за законом, який в липні 2017 року уточнив та просив постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості 1/4 частки будівельних матеріалів та обладнання, використаних при будівництві садового будинку на земельній ділянці №76 в садівничому товаристві «Надія-2», який знаходиться в с. Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області, та 1/4 частки металевого гаражу №182 в автогаражному кооперативі «Енергетик», розташованому в м. Дніпро по вул. Осінній, 4 а також 1/4 частки автомобіля [NUMBER], у загальному розмірі 24153,97 грн. Позивач [PERSON] та його адвокат [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідачка [PERSON] та її адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. Представник третьої особи Садівничого товариства «Надія-2» у судове засідання не зявився. Представник третьої особи Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив слухати справу без їх присутності у звязку з великою завантаженістю по роботі (а.с.32). Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошена померлою. У судовому засіданні встановлено, що 25 липня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується актовим записом №936 від 30 липня 2012 року в свідоцтві про смерть серія І-КИ №478382 виданому Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 10 серпня 2012 року (а.с.37). Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є його діти [PERSON] та [PERSON], які у встановлений законним строк звернулися до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування (а.с.36,44). 24 квітня 2013 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з відсотками, компенсаціями та індексаціями в ПАТ «Державний ощадний банк України», за кожним по 1/2 частці (а.с.53). Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 24 липня 2015 року, [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку №76 в садівничому товаристві «Надія-2» в с. Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області, та автомобіль [NUMBER], після померлого 25 липня 2012 року батька [PERSON] у звязку з тим, що така нотаріальна дія буде суперечити законодавству, оскільки у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на вищевказану земельну ділянку та автомобіль (а.с.18). В процесі розгляду справи судом було встановлено, що 22 листопада 2007 року померла мати сторін [PERSON], яка за часи свого життя 08 серпня 2007 року склала заповіт, яким все своє майно заповідала своїй дочці [PERSON] Позивач в своєму позові посилається на ст.60, 61 CK України і вважає, що земельна ділянка набута внаслідок безоплатної передачі її одному із подружжя із земель державної або комунальної власності є спільною сумісною власністю померлого подружжя, і він [PERSON] після смерті батька має право на спадщину в розмірі 1/4 частини вищезазначеного майна. Однак з доводами позивача суд не погоджується, тому що на час приватизації земельної ділянки, на час відкриття спадщини і на теперішній час відповідно до ст.ст. 57, 60, 61 СК України, а також п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 із змінами від 19.03.2010 року №2 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. На підставі діючого законодавства, [PERSON] є єдиною спадкоємицею на земельну ділянку №76 в садівничому товаристві «Надія-2» та на об»єкт самочинного будівництва на ній (а також будматеріали, тощо…) після смерті матері [PERSON], оскільки батько сторін [PERSON] за часи свого життя заповіт дружини не оспорював і права на частину садового будинку не пред»являв. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін і інших осіб у справі. Що стосується позовних вимог про грошову компенсацію на 1/4 частку металевого гаражу, то дані позовні вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знищення та зміни їх призначення. Металеві гаражі не підлягають реєстрації, як тимчасові споруди і не пов'язані фундаментом із землею, в експлуатацію не приймаються і право власності на них не оформляється. За життя спадкодавця відбулася перереєстрація членства в кооперативі на [PERSON] і згідно діючого законодавства відповідачка була прийнята в члени АГК. [PERSON] володіє кооперативним гаражем №182, на підтвердження чого надала паспорт на право володіння кооперативним гаражем в кооперативі «Енергетик». Що стосується позовних вимог про грошову компенсацію вартості спадкового автомобіля [NUMBER], який належав спадкодавцю [PERSON], то вони також не підлягають задоволенню, оскільки доказів про порушення законного права відносно такого спадкового майна позивач не надав. Судом встановлено, що також не заперечувалося сторонами у справі, на даний час автомобіль знаходиться в стані брухту. Позивач в свою чергу відмовився від експертної оцінки автомобіля, а самочинно визначив вартість автомобіля в розмірі 5000 грн., що суд визначає як неналежний доказ вартості спадкового рухомого майна, а позовні вимоги такими,що не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд, розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно, неупереджено, в межах заявлених вимог, приймаючи до уваги, що позивачем не було надано доказів порушення його прав, дійшов обґрунтованого висновку відсутності правових підстав у вимогах позивача, у зв'язку з чим вони задоволенню не підлягають.\~\~ Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У звязку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідачки і підлягають покладенню на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed