Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову Рівненський міський відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області про включення сум платежів до загального розміру платежів, в якості аліментів звернувся [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримали, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та включити суми платежів сплачених за квитанціями від 03 листопада 2015 року, від 30 листопада 2015 року, від 22 грудня 2015 року, від 31 січня 2016 року, від 22 лютого 2016 року, від 26 червня 2016 року, від 04 листопада 2016 року, від 02 грудня 2016 року, від 05 грудня 2016 року від 09 грудня 2016 року, від 27 грудня 2016 року, від 01 березня 2017 року, від 31 березня 2017 року, від 02 серпня 2017 року, від 01 вересня 2017 року, від 22 жовтня 2017 року, від 02 лютого 2018 року на загальну суму 31 350,00 грн. без зазначення позивачем платежу, до загального розміру платежів, належних з нього до сплати в якості аліментів у виконавчому провадженні №50691001 по виконанню виконавчого листа, виданого 17 березня 2016 року Рівненським міським судом у справі №569/14286/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їхніх спільних малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову - 12 жовтня 2015 року. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнали та просять суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. Суду відповідач та її представник пояснили, що не погоджуються з позицією позивача, що в нього як він стверджує відсутні інші підстави для перерахування коштів відповідачці, оскільки, враховуючи її з ним усну домовленість про те, що вона максимум зусиль докладає до всебічного розвитку їх дітей, а він додатково матеріально допомагає оплачувати витрати, які не пов`язані з аліментними зобов`язаннями, вона законно вважала кошти, які були перераховані від позивача на її ім`я без призначення платежу «аліменти» коштами, які повинні спрямовуватися на додаткові витрати стосовно їх спільних дітей, що вона і робила. Подані її довірителькою докази чітко свідчать про те, що вона понесла та несе щомісяця більшу частину матеріальних витрат на оплату за навчання в школі, харчування, гурток, відпочинок, репетитор, ніж сума 31 350,00 грн., яку позивач оспорює. Своїми позовними вимогами позивач порушує їх з відповідачкою усну з ним домовленість про те, що вони спільно будуть нести додаткові витрати на дітей без врахування сум аліментів, порушує свій обов`язок, як батько, дбати про всебічний розвиток дітей. Тому просить суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити. В судовому засіданні представник третьої особи Рівненського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області з приводу заявлених позовних вимог поклався на розсуд суду. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо. Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 04 квітня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Миронюк А.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №569/14286/15-ц виданого 17 березня 2016 року Рівненським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їхніх малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову - 12 жовтня 2015 року. Постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Яковенком Є.Р. від 21 березня 2018 року накладено арешт на грошові кошти та всі рахунки [PERSON] . Постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Яковенком Є.Р. від 05 квітня 2018 року знято арешт з рахунків [PERSON] . Ухвалою Рівненського міського суду від 30 травня 2018 року по цивільній справі №569/6882/18 за скаргою [PERSON] на рішення та дії державного виконавці Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Яковенка Є.Р. про зняття арешту з коштів боржника скаргу задоволено частково; визнано дії державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Яковенка Є.Р щодо винесення постанови від 05 квітня 2018 року про зняття арешту з коштів боржника у виконавчому провадженні №50691001 неправомірними; скасовано постанову державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Яковенка Є.Р. від 05 квітня 2018 року про зняття арешту з коштів боржника у виконавчому провадженні №50691001. В решті вимог [PERSON] відмовлено. Ухвала суду набрала законної сили. Постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Яковенком Є.Р. від 06 липня 2018 року скасовано документ «постанова про зняття арешту з майна» від 05 квітня 2018 року, що видав Яковенко Є.Р. при примусовому виконанні виконавчого листа №569/14286/15-ц виданий 17 березня 2016 року Рівненським міським судом. Постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Яковенком Є.Р. від 06 липня 2018 року накладено арешт на грошові кошти та всі рахунки [PERSON] . Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину,є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно статті 181 СК України зокрема, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі №1-7/2013 є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Суд наголошує на тому, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад обов`язковості виконання рішень. Статтею 4 Закону Закону України Про виконавче провадження визначено вимоги до виконавчого документа. У виконавчому документі, зокрема зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішення. Отже, саме державний виконавець виконує рішення суду, яке набрало законної сили. Рішенням суду аліменти на утримання дітей були стягнуті саме на користь відповідача [PERSON] . Суд наголошує на тому, що з огляду на вказані норми права та встановлені обставини, добровільне зарахування заявником коштів на банківський рахунок, відкритий на ім`я відповідача [PERSON] не дає підстави державному виконавцю не виконувати рішення суду з урахуванням його резолютивної частини. Крім того, суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України. Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в суді відповідач наполягала на тому, що суми платежів сплачених за квитанціями від 03 листопада 2015 року, від 30 листопада 2015 року, від 22 грудня 2015 року, від 31 січня 2016 року, від 22 лютого 2016 року, від 26 червня 2016 року, від 04 листопада 2016 року, від 02 грудня 2016 року, від 05 грудня 2016 року від 09 грудня 2016 року, від 27 грудня 2016 року, від 01 березня 2017 року, від 31 березня 2017 року, від 02 серпня 2017 року, від 01 вересня 2017 року, від 22 жовтня 2017 року, від 02 лютого 2018 року на загальну суму 31 350,00 грн. позивачем на її рахунок без зазначення платежу спрямовані на додаткові витрати стосовно їх спільних дітей, а не в рахунок аліментів, як зазначає позивач. Позивачем згідно чеків на загальну суму 40 800 грн. було зазначено призначення платежу «Аліменти», дані суми сторонами не оспорювались. Позивачем, жодних доказів того, що суми платежів сплачених ним за вище зазначеними квитанціями без зазначення ним платежу в рахунок аліментів суду надано не було. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що в судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги не довели, а відповідач та представник відповідача їх повністю спростували належними та допустимими доказами по справі, тому з цих підстав у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed