Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON]. Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач [PERSON] посилався на ті обставини, що він є власником нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS]. В травні 2014 року позивачем було виявлено, що нежитлові приміщення були самовільно зайняті та використовуються [PERSON] для розміщення тварин. У зв'язку із неможливістю позасудового врегулювання спору та відмовою добровільно звільнити самовільно зайняті приміщення з боку [PERSON], позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] у відкрите судове засідання з'явилась, від імені та в інтересах особи заявлені вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у відкрите судове засідання з'явився, від імені та в інтересах особи заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які були представлені суду та забезпечені в процесі розгляду справи, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] - виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом встановлено, що на підставі рішення Господарського суду Одеської області по справі №12/4-09-42 від 06 березня 2009 року, [PERSON] є власником нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS]. Судове рішення в установленому законом порядку було зареєстроване, що підтверджується витягами про державну реєстрацію прав КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» №№ 34999896, 34999477, 34999860, 34999595, 34999425, 34999320 від 30 липня 2012 року. Технічна характеристика об'єкту нерухомого майна наводиться в Технічному паспорті, складеному повноважними особами КП «БТІ» Одеської міської ради під реєстровим №113неж-157№3994 від 26 вересня 2013 року. Однак нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] були самовільно зайняті [PERSON] та використовуються для розміщення тварин (коней, поні, кроликів), що належать відповідачеві, про що свідчить акт комісії Дільниці №7 КП «ЖКС «Черьомушки» від 07 серпня 2014 року. Позивач [PERSON] звертався до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, про що свідчать зокрема протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05 травня 2014 року, пояснення від 05 травня 2014 року. Згідно висновку про відсутність ознак кримінального провадження від 07 травня 2014 року, складеного УІМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, завершено перевірку заяви [PERSON] та рекомендовано звернутись до суду. Як свідчить договір дарування від 25 червня 2014 року, реєстровий №448, та договір дарування від 25 червня 2014 року, реєстровий №444, що посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] відчужив нежитлові приміщення літ. «А» та літ. «А1» за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON] Факт зайняття спірних приміщень не заперечувався стороною відповідача та знайшов своє підтвердження при судовому розгляду справи. Заперечуючи проти позову в цілому, [PERSON] посилався, в тому числі, на пропуск [PERSON] строків звернення до суду, у зв'язку з чим від сторони надійшла заява про застосування строків позовної давності. В обґрунтування відповідних вимог [PERSON] свідчив, що спірні приміщення зайняті та використовуються ним з 2009 року. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як наводить ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ч.1 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно пояснень сторони позивача, про факт самовільного зайняття спірних приміщень, [PERSON] стало відомо в травні 2014 року. Суд не може погодитись із обґрунтованістю вимог [PERSON], відмовляє в задоволенні заяви про застосування строків позовної давності та забезпечує [PERSON] право на доступ до суду для розгляду заявлених позовних вимог по суті. Згідно ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В той же час, відповідно до ст. 319 ч.ч.1,2 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначено в п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом роз'яснено, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, № 31443/96, пар. 98). Суд погоджується, що позиція відповідача в спорі свідчить про невизнання майнових прав [PERSON] на відповідні нежитлові приміщення, у зв'язку з чим право власності особи підлягає захисту. В силу ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, як зобов'язує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак в силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може погодитись із доведеністю тих обставин, на які посилається сторона позивача в обґрунтування заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні даних вимог. Згідно ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму оплаченого судового збору - в розмірі 121,80 гривень.

Outcome: partial