Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

В позовній заяві позивач з урахуванням уточнень від 24.04.2018 року просить суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 3900 грн. та моральну шкоду у розмірі 150 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з вини відповідача [PERSON] 25.07.2007 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої отримала тяжкі тілесні ушкодження мати позивача [PERSON] На початку вересня 2007 року [PERSON] померла. На думку позивача отримані в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження прискорили смерть його матері, оскільки вона була людиною похилого віку та мала поганий стан здоров'я. На придбання ліків позивачем було витрачено 3900 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 150 000 грн., яка була завдана в результаті винних дій відповідача та полягала в тому, що позивач був вимушений дивитися на страждання його матері, дивитись як вона помирає і розуміти, що він не може їй допомогти. Претензій до іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - водія [PERSON], позивач не має, вважає його не винним у дорожньо-транспортній пригоді. При цьому посилається на те, що вина водія [PERSON] підтверджується висновком експертизи, а застосування до відповідача Закону України «Про амністію» не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, оскільки кримінальне провадження щодо відповідача припинено не по реабілітуючим підставам. 01.10.2014 року відповідач [PERSON] надав суду заперечення проти первісного позову від 21.07.2014 року (а.с.21-23), у яких зазначив, що не вважає себе винним у дорожньо-транспортній пригоді, що потерпіла [PERSON] померла не в результаті травм отриманих в дорожньо-транспортній пригоді. Також посилається на те, що своєї вини в рамках кримінального провадження у його відношенні за ч.2 ст.286 КК України він не визнавав, а справу у відношенні нього припинено у зв'язку з тим, що до нього застосовано амністію. Винним в дорожньо-транспортній пригоді відповідач вважає водія іншого автомобіля - [PERSON] 01.12.2015 року провадження по справі було зупинене до вирішення кримінального провадження № 635/11161/14-к за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України, що перебувало в провадженні Харківського районного суду Харківської області (а.с.103). 02.03.2018 року провадження по справі було відновлено у зв'язку з тим, що до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від Харківського районного суду Харківської області надійшла копія ухвали суду від 13.03.2017 року, відповідно до якої кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрито на підставі п.2 ч.2 ст.284 КПК України у зв'язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні (а.с.120). 24.04.2018 року позивачем було уточнено позовні вимоги (а.с.132-134), а 04.06.2018 року уточнений позов було прийнято до розгляду, копію уточненого позову направлено відповідачу. 13.09.2018 року судом було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та витребувано з Харківського районного суду Харківської області матеріали кримінального провадження №2034/1-133/11 за обвинуваченням [PERSON] Позивач та його представник надали суду заяву про закінчення розгляду справи у їх відсутність, позовні вимогу підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом направлення судової повістки та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду, про причини неявки суд не повідомив. Судом досліджено матеріали кримінального провадження №1/635/61/2013 (справа№2034/1-133/11), які надійшли з Харківського районного суду Харківської області та встановлено, що 25.07.2007 року о 12.30 годині [PERSON], керуючи автомобілем «Форд-Еконован» державний номер [NUMBER], рухаючись по автомобільній дорозі «Харків-Вовчанській», при переїзді перехрестя вказаного автомобільного шляху з автомобільним шляхом «Київ-Харків-Довжанський» проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонений», виїхав на перехрестя, де допустив зіткнення з автомобілем «Сітроен Авантаж» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті описаної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Сітроен Авантаж» державний номер [NUMBER] [PERSON] було спричинено тяжкі тілесні ушкодження. 04.08.2007 року за фактом описаної дорожньо-транспортної пригоди було порушено кримінальне провадження №93070193, а 14.11.2008 року матеріали кримінальної справи №93070193 за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України було направлено до Харківського районного суду Харківської області для розгляду по суті. 04.11.2013 року постановою Харківського районного суду Харківської області кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України було припинено, до [PERSON] було застосовано п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності. В даній постанові зазначено, що водій [PERSON] порушив вимоги пунктів 16.11 і 2.2 Правил дорожнього руху, тобто підтверджено його вину в дорожній транспортній пригоді. 04.11.2013 року постановою Харківського районного суду Харківської області кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України було направлено до додаткове розслідування Харківському міжрайонному прокурору Харківської області. В подальшому 13.03.2017 року прокурор Харківської місцевої прокуратури №6 Болотніков В. ухвалив постанову та відмовився від підтримання державного обвинувачення за кримінальним провадженням відносно [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України (а.с.135-139). Висновком комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №8417/11017 від 16.10.2014 року (а.с.32-39) встановлено, що водій [PERSON] керуючи автомобілем «Форд-Еконован» державний номер 870-49ХК, виїжджаючи на нерегульоване перехрестя з другорядної дороги, повинен був надати дорогу автомобілю «Сітроен Авантаж» державний номер [NUMBER], який рухався по головній дорозі з правої сторони. Тобто водій [PERSON] повинен був діяти у відповідності до вимог п.16.11 та дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонений» Правил дорожнього руху України. Таким чином, судові експерти дійшли до висновку, що дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п.16.11 та дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонений» Правил дорожнього руху України, що водій [PERSON] в даній дорожній обстановці мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом виконання вказаних вимог Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру, що дії водія [PERSON] знаходилися з технічної точки зору в причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність в діях відповідача [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди 25.07.2007 року порушень Правил дорожнього руху України, що потягли за собою дану дорожньо-транспортну пригоду, отже судом встановлено вину [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортній пригоді від 25.07.2007 року. Посилання відповідача [PERSON] на винуватість у дорожньо-транспортній пригоді водія іншого автомобіля [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Так, прокурор, що підтримував державне обвинувачення щодо [PERSON] 13.03.2017 року відмовився від підтримання державного обвинувачення щодо [PERSON] за ч.2 ст. 286 КК України, що підтверджується відповідною постановою від 13.03.2017 року (а.с.135-139). Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.03.2017 року кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.286 К України закрито на підставі п.2 ч.2 ст.284 КПК України (а.с.115-117). Ухвала набрала законної сили 21.03.2017 року та не оскаржувалась. Крім того, суд приймає до уваги, що мотивуючи відмову від обвинувачення прокурор дійшов до висновку про те, що в причинному зв'язку із суспільно небезпечними наслідками, що настали, перебувають лише дії водія [PERSON], отже обвинувачення пред'явлене [PERSON] не підтвердилось, а в його діях відсутній склад кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України. Відповідно до висновку експерта №1120-С від 12.08.2008 року, що міститься в матеріалах кримінального провадження № 93070193 (том 1 а.с.75-76), пасажиру автомобіля «Сітроен Авантаж» державний номер [NUMBER] [PERSON] було спричинено закриту травму грудної клітини, переломи 2-9 ребер з ліва з розвитком лівостороннього пневмоторакса, тобто середнього ступеня важкості тілесні ушкодження. Крім того, [PERSON] було спричинено нестабільний взривний перелом тіла 4-го шийного позвонка, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. [INFO] року [PERSON], [INFO], померла у віці 59 років (а.с.146). Померла [PERSON] є матір'ю позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача [PERSON] Потерпілим по кримінальній справі за фактом дорожньо-транспортної пригоди було визнано позивача по справі [PERSON] Позивач [PERSON] поніс витрати на лікування матері [PERSON] у сумі 3900 грн., зокрема на придбання ліків, що підтверджується наданими суду чеками на придбання ліків (а.с.78-84). Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Судом встановлено, що володільцем джерела підвищеної небезпеки, а саме автомобіля «Форд-Еконован» державний номер [NUMBER], на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був відповідач [PERSON], що підтверджується матеріалами кримінальної справи № 2034/1-133/11 та не заперечується сторонами. Відповідно до ст.22, ст.1166, ст.1188 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу, який був визнаний потерпілим в рамках кримінального провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди, була завдана матеріальна шкода у розмірі 3900 грн., яка полягала у витратах на лікування матері [PERSON] від травм, отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди. При цьому судом встановлено винуватість відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3900 грн. з відповідача на користь позивача. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 150 000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач [PERSON] просить суд стягнути шкоду, яка була завдана йому в результаті винних дій відповідача та полягає в тому, що позивач був вимушений дивитися на страждання його матері, дивитись як вона помирає, розуміти, що він не може їй допомогти. Позивач, обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди, яку він оцінив у 150 000 грн., посилається на те, що отримані його матір'ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження значно прискорили настання її смерті, оскільки вона була людиною похилого віку та мала проблеми зі станом здоров'я. Посилання позивача на те, що настання смерті його матері [PERSON] безпосередньо пов'язане з травмами, отриманими нею під час дорожньо-транспортної пригоди, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулася 25.07.2007 року, під час якої [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. [INFO] року [PERSON] померла у віці 59 років. Матеріали цивільної справи, як і матеріали дослідженого судом кримінального провадження, не містять в собі жодних доказів на підтвердження зазначеного позивачем прямого зв'язку між отриманими [PERSON] травмами та настанням [INFO] року її смерті. Крім того суд враховує, що матеріали справи взагалі не містять в собі будь-яких даних щодо причин смерті [PERSON] Водночас суд приймає до уваги, що відповідно до обвинувального акту та матеріалів кримінального провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди наслідком дорожньо-транспортної пригоди є отримання [PERSON] тяжких тілесних ушкодження, а не її смерть. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач по справі, як потерпілий в рамках кримінального провадження, є особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди, яка була спричинена пошкодження здоров'я його матері та полягала у душевних стражданнях позивача, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо близького родича і члена його сім'ї, у відповідності до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України. Враховуючи принцип розумності і справедливості суд визначає розмір завданої позивачу моральної шкоди не у зв'язку зі смертю [PERSON], а у зв'язку з отриманими нею тілесними ушкодженнями внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та душевними стражданнями позивача з приводу завданих травм близькій людині. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.82 ЦПК України вимога про стягнення моральної шкоди не є загальновідомою, а тому підлягає доказуванню в загальному порядку, а позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди саме у розмірі 150 000 грн. Суд приймає до уваги, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань саме в зазначеному розмірі. Всього з [PERSON] на користь [PERSON] суд стягує - 23 900 грн. У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, у зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави суд стягує судовий збір у загальному розмірі 1 536 грн. 80 коп., а саме за позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 768 грн. 40 коп., за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди - 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial