Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

В серпні 2014р. позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 25110,04 грн., а саме: заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги в сумі 15659,41 грн.; інфляційні витрати у розмірі 7515,15 грн.; 3,0 % річних в сумі 1935,48 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстрований і проживає та не в повному обсязі сплачує плату за комунальні послуги та послуги за утримання будинку. Так, за час проживання у вказаній квартирі відповідачу надавались комунальні послуги, а саме: холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, газ, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території. До того ж відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг, однак платежі здійснювали нерегулярно, внаслідок чого утворився борг за період з березня 2004р. по квітень 2014р., який складає 15659,41 грн., оскільки відповідач у добровільному порядку борг не погашає, позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати у розмірі 7515,15 грн. та 3,0 % річних у розмірі 1935,48 грн. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014р. позов задоволено, зазначене рішення суду, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015р. було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити. Представники відповідача проти позову заперечували, зазначаючи, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки останнім приховано від суду факт укладення між сторонами договору про надання розстрочки по сплаті заборгованості за житлово - комунальні послуги № 96176 від 02 липня 2014р. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Із довідки Форми № 3, складеної працівниками КП «ЖЕК «Лук'янівка», вбачається, що відповідач проживає та зареєстрований в цій квартирі. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до розрахунку боргу по квартирній платі та платі за комунальні послуги, проведеним працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідача за період з березня 2004р. по квітень 2014р. становить 25110,04 грн. та складається з 15659,41 грн. - основної суми боргу; інфляційних нарахувань в розмірі 7515,15 грн. та 3% річних від суми боргу в розмірі 1935,48 грн. Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 10) ч. 3 ст. 20 вищезазначеного Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Як встановлено судом, 02 липня 2014р. між сторонами було укладено договір про надання розстрочки по сплаті заборгованості за житлово - комунальні послуги № 96176, відповідно до якого позивачем було надано відповідачу розстрочку, щодо сплати суми заборгованості, яка утворилась станом на 01 червня 2014р., у строк до 01 травня 2019р. В судовому засіданні, представник позивача наголошувала, що зазначений договір між сторонами розірвано, проте належних і допустимих доказів на підтвердження зазначеного факту суду не надала, проте представники відповідача звертали увагу суду, що сторона відповідача намагається виконати умови цього договору і сплачує відповідні платежі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що відсутні докази розірвання чи недійсності договору про надання розстрочки по сплаті заборгованості за житлово - комунальні послуги № 96176 від 02 липня 2014р., який укладено між сторонами, і враховуючи те, що не скінчились строки, які були визначені сторонами щодо сплати відповідачем заборгованості за житлово-комунальні послуги, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed