Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] «Завод залізобетонних виробів №2 «Одесбуд» до Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення в суд представник позивача вказував, що постановою державного виконавця від 26 листопада 2004 року був накладений арешт на все майно ЗАТ «Завод залізобетонних виробів №2 «Одесбуд» (в теперішній час [PERSON] «Завод залізобетонних виробів №2 «Одесбуд») за адресою: місто Одеса, вулиця Хімічна, 5-а. Позивач звертався до Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси, однак вирішити питання про зняття арешту не уявилось можливим, оскільки матеріали відповідного виконавчого провадження були знищені. Виходячи з викладеного, представник [PERSON] «Завод залізобетонних виробів №2 «Одесбуд» звернувся з даним позовом до суду, в якому просив звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця першого відділу ДВС Малиновського РУЮ міста Одеси про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 26 листопада 2016 року, все рухоме та нерухоме майно, що належить ЗАТ «Завод залізобетонних виробів №2 «Одесбуд» на праві власності. Представник позивача [PERSON] «Завод залізобетонних виробів №2 «Одесбуд» у відкрите судове засідання не зявився, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Представник Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси у відкрите судове засідання не зявився, відділ повідомлявся судом про розгляд цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі. Згідно ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку представника відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що на виконанні першого Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції (в теперішній час Малиновський відділ державної виконавчої служби міста Одеса) знаходилось виконавче провадження з примусового виконання ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 22 листопада 2004 року про забезпечення позову. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем постановою від 26 листопада 2004 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ЗАТ «Завод залізобетонних виробів №2 «Одесбуд» на праві власності. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 серпня 2005 року ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 22 листопада 2004 року про забезпечення позову скасовано. Не зважаючи на викладене, питання про скасування арешту та оголошення заборони на відчуження обтяженого майна ЗАТ «Завод залізобетонних виробів №2 «Одесбуд» на праві власності не вирішено. Згідно листа Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса №161751/1 від 01 листопада 2016 року, станом на 01 листопада 2016 року відкриті виконавчі провадження стосовно [PERSON] «Завод залізобетонних виробів №2 «Одесбуд» відсутні. Разом з тим, архівні виконавчі провадження за 2004-2005 роки знищені у звязку із закінченням терміну зберігання. Згідно ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В силу ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як чітко регламентує ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 50 ч.ч.1-3 Закону України «Про виконавче провадження» (в попередній редакції), у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх предявлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Таким чином, суд погоджується з позицією сторони позивача, що відсутні правові підставі для обтяження даного майна, у звязку з чим суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову.

Outcome: approved