Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

В серпні 2015 року ПАТ «ОТП Банк»звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. У звязку зі смертю відповідача - [PERSON], яка померла 08.07.2015, ухвалою суду від 04.05.2016 до участі у справі залучено її правонаступників дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], 18.08.20101 р.н., в інтересах яких діє їх законний представник - батько [PERSON]. Ухвалою суду від 08.09.2016 до участі у справі залучено у якості третьої особи Управлінняслужбу у справах дітей Соборної районної у м. Дніпропетровську ради. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 06.03.2007 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № ML- 300/0099/2007. Відповідно до п. 2.1, 3.1. кредитного договору розмір та валюта кредиту складають - 632 400,00 доларів США, цільове використання кредиту - на придбання нерухомого майна. Датою остаточного повернення кредиту є 06.03.2032, за користування кредитом встановлена плаваюча процентна ставка в розмірі фіксований відсоток 5, 99 % + FIDR (процента ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. Банк виконав своє зобов'язання та надав відповідачу кредит в розмірі 632 400,00 доларів США. Проте відповідач умови кредитного договору виконував не належним чином, допустив прострочення, у звязку з чим станом на 03.07.2015 у [PERSON] виникла заборгованість, яка складає: 516 738. 75 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 256 400, 32 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 06.03.2007 між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки № PML- 300/0099/2007. Відповідно до п. 3.1, 3.2. договору іпотеки предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 272, 1 кв.м., житловою площею 141, 7 кв. м. Відповідно до пункту 6.2. зазначеного договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати позичальником позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такі валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення відповідачем будь-якого із зобов'язань за ст. 5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством України. Відповідно до умов п. 1.9.1. кредитного договору № ML-300/0099/2007 від 06.03.2007 банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або третіми особами своїх боргових зобов'язань та /чи інших умов кредитного договору, документів забезпечення та /чи інших умов правочинів. (надалі «Вимога»). При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги. 27.04.2012 на адресу відповідача направлено іпотечне повідомлення за вихідним номером 1711/12 про погашення заборгованості за кредитним договором № ML- 300/0099/2007 від 06.03.2007 в розмірі 790 132, 34 доларів США протягом 30 календарних днів, яке відповідачем було проігноровано та виконано не було. Враховуючи викладене, позивач просив позовні вимоги задовольнити, звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник ПАТ «ОТП Банк» в наданій до суду 24.02.2017 заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, розглянувши справу за його відсутності без фіксації судового процесу технічними засобами. Відповідач та його представник в дане судове засідання не зявився, викликався в судові засідання неодноразово - на 11.11.2016, 05.12.2016, 10.01.2017, 01.02.2017, 24.02.2017, але кожного разу представник відповідача надавав клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що між сторонами ведуться переговори щодо мирного врегулювання спору. Проте доказів на підтвердження вказаних обставин не надав. Представник позивача надав до суду клопотання, в якому просив позовні вимоги задовольнити, оскільки клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що між сторонами ведуться переговори нічим не підтверджені. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово судом належним чином, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі. Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Вивчивши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.03.2007 між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» з однієї сторони та [PERSON], [INFO], паспорт серії АК 069696, виданий 16.03.1998 року Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний номер: [NUMBER], було укладено кредитний договір № ML- 300/0099/2007 (а.с. 7-14). Відповідно до п. 2.1, 3.1. кредитного договору розмір та валюта кредиту складають - 632 400, 00 долари США, цільове використання кредиту - на придбання нерухомого майна, дата остаточного повернення кредиту 06.03.2032, за користування кредитом встановлена плаваюча процентна ставка в розмірі фіксований відсоток 5, 99 % + FIDR (процента ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. Банком було надано відповідачу кредит в розмірі 632 400,00 доларів США. Проте відповідач умови кредитного договору виконував не належним чином, допустив прострочення, у звязку з чим станом на 03.07.2015 у [PERSON] за кредитним договором № ML-300/0099/2007 від 06.03.2007 заборгованість складає: 516 738. 75 доларів С11ІА - заборгованість за тілом кредиту; 256 400, 32 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом. 06.10.2011 між банком та [PERSON] укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № ML-300/0099/2007 від 06.03.2007, згідно якого на період з 06.10.2011 по 06.03.2012 для розрахунку процентів за користування кредитом встановлено фіксовану процентну ставку в розмірі 11, 99 %, а з 06.03.2012 - до повного виконання сторонами боргових зобов'язань за кредитним договором встановлено плаваючу відсоткову ставку в розмірі 7,94 % + FIDR (процента ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору (а.с. 15-16). Відповідач умови кредитного договору виконувала не належним чином, допустивши прострочення, у звязку з чим станом на 03.07.2015 у [PERSON] за кредитним договором № ML-300/0099/2007 від 06.03.2007 існує заборгованість: 516\~738,75 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 256 400,32 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 06.03.2007 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладено договір іпотеки № PML- 300/0099/2007 (а.с 17-22). Відповідно до п. 3.1, 3.2. цього договору предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 272, 1 кв.м., житловою площею 141, 7 кв.м. Відповідно до пункту 6.2. договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати позичальником позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такі валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення відповідачем будь-якого із зобов'язань за ст. 5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством України. Відповідно до умов п. 1.9.1. кредитного договору № ML-300/0099/2007 від 06.03.2007 банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або третіми особами своїх боргових зобов'язань та /чи інших умов кредитного договору, документів забезпечення та /чи інших умов правочинів. При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги. 27.04.2012 на адресу відповідача було направлено іпотечне повідомлення за вихідним номером 1711/12 про погашення заборгованості за кредитним договором № ML- 300/0099/2007 від 06.03.2007 в розмірі 790 132, 34 доларів США протягом 30 календарних днів, яке відповідачем виконано не було. За даними свідоцтва про смерть від 10.07.2015 (а.с. 75) [PERSON] померла 08.07.2015. Як вбачається із наданої нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори спадкової справи № 558/25015, заведеної 29.12.2015 після смерті [PERSON] (а.с. 81 89), спадкоємцем всього майна померлої є [PERSON] та [PERSON], оскільки інші спадкоємці ([PERSON] та [PERSON]Ф.) відмовились від прийняття спадщини на їх користь. Законним представником дітей є [PERSON] батько дітей, який також надав заяву 29.12.2015 про прийняття спадщини від [PERSON] та цього ж дня відмовився від спадщини на користь дітей. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Банком було направлено претензію кредитора від 13.01.2016 до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Вказана претензія була отримана нотаріальною конторою 17.02.2016 за № 162. Оскільки [PERSON] померла у 10.07.2015 року, претензія банку була направлена в межах строку у відповідності до ст. 1281 ЦК України. Згідно із Главою 9 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5(яка була чинною на момент направлення претензії), нотаріус вживає заходів щодо охорони спадкового майна. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно п. 32 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Тобто, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором в межах вартості майна, одержаного в спадщину, а тому спірні правовідносини допускають правонаступництво. Таким чином, обставинами, які мають значення для правильного вирішення спору між кредитором і спадкоємцем про звернення стягнення на предмет успадкованого іпотечного майна у випадку смерті боржника є: прийняття спадкоємцями спадщини; наявність та розмір спадкового майна; невиконання чи неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Оскільки свідоцтво про право на спадщину не видавалось, проте є спадкоємці, які не відмовились від спадщини та їх законний представник в особі [PERSON], таким чином він повинен відповідати перед банком за зобов'язаннями щодо погашення кредиту, нарахованих відсотки і неустойки, у т.ч. передання іпотечного майна, оскільки вони вчинені позичальником за життя. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чиномвідповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його сконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позичені грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Виходячи з положень ч. 1 ст.20 ЦК України, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобовязання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження. Слід додатково зауважити, що позивач, до звернення із позовом до суду, з метою надання можливості відновити платіжну дисципліну за кредитним зобов'язанням, надіслав іпотечне повідомлення боржнику (іпотекодавцю) [PERSON] за її життя - про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору з вимогою добровільно погасити заборгованість. Відповідні повідомлення та докази, що підтверджують їх направлення подані позивачем разом з позовом у якості відповідних додатків (а.с. 43 - 44). Приймаючи до уваги вищезазначені обставини та існуючі норми права, суд вважає, що позовні вимоги банку в частині звернення на предмети іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах підлягають задоволенню. При визначенні початкової ціни при реалізації предметів іпотеки суд виходить з встановлення початкової ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій при виконанні рішення суду.. При цьому судом також враховано, що відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, враховуючи, що вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 88 ЦПК України розподіл судових витрат слід провести наступним чином. Враховуючи, що вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 3654 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved