Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу. Відповідач по справі є рідним братом позивачки та зареєстрований в спірному будинку з 11.08.2010 року, але з 2010 року не проживає за адресою місця своє реєстрації. У зв'язку з тим, що він є людиною похилого віку та за ним необхідний постійний догляд він виїхав до Російської Федерації до своїх дітей. Місце проживання відповідача позивачці не відомо. Реєстрація відповідача в спірному будинку не дає змоги позивачу оформити субсидію, а тому просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] Представник позивача, [PERSON], надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надсилав, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. Суд вважає за можливе розглянути справу без не з'явившихся сторін на підставі наявних у справі доказів. Судовим розглядом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі - продажу від 15 грудня 2000 року, посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2547 належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] ( а.с.7). Із копії домової книги вбачається, що відповідач, [PERSON], зареєстрований за адресою [ADDRESS] ( а.с.10-12). Із довідки голови комітету кварталу № 18 від 07.08.2017 року вбачається, що відповідач, [PERSON], за адресою [ADDRESS] не проживає з 11.08.2010 року ( а.с.13). За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізує їх на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном ( ст. 391 ЦК України.). Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника квартири, їхні діти та батьки, а також інші особи. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимогати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. З урахуванням ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» позивач у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном має право вимогати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з ним одну із таких вимог: - про позбавлення права власності на житлове приміщення; - про позбавлення права користування житловим приміщенням; - про визнання особи безвісно відсутною; - про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В зв'язку з тим, що відповідачем не надано до суду доказів в підтвердження того, що вони належним чином користуються спірним житлом, виконують обов'язки з утримання житла, суд вважає, що вимоги є обґрунтованими. Реєстрація місця проживання відповідача в будинку обмежує права позивача у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном. При таких даних позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved