Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], до [PERSON], третя особа Управління-служба у справах дітей Індустріального району у місті Дніпропетровську, у якій позивач просить: - надати [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд за державний кордон України для відпочинку та(чи) навчання протягом 90 календарних днів кожного календарного року у будь-які країни світу до досягнення 16-ти років, без письмової згоди батька [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO], чи інших осіб, уповноважених матірю дитини або самостійно; - надати [PERSON], [INFO], дозвіл на оформлення проїзного документа, необхідного для виїзду за кордон її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], без письмової згоди батька [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що дитина постійно проживає з нею, фактичним вихованням та всебічним розвитком сина займається позивач, яка намагається неодноразово забезпечити відпочинок та тимчасове навчання [PERSON] поза межами України, проте, відповідач безпідставно та невмотивовано відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток сина не надає, з [PERSON] не спілкується. Позивач в судове засідання не зявилась, заявивши при поданні позовної заяви клопотання про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню\~ст. 224 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, [PERSON] перебувала в зареєстрованому в Амур-Нижньодніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 323 (Свідоцтво про шлюб від 28 квітня 2007 року, серія 1-КИ №067391) шлюбі з [PERSON] з 28 квітня 2007 року. Позивачем було отримано Свідоцтво про розірвання шлюбу від 12 червня 2009 року, серія 1-КИ № 121580, на підтвердження факту розірвання шлюбу з [PERSON]. Факт розірвання шлюбу зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 102. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження від 20 листопада 2007 року, серія 1- КИ № 148640). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], син [PERSON] залишився проживати з матірю, а відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток не надає, з сином не спілкується. Відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року справа № 203/8603/13-ц, з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість по аліментам на утримання дитини [PERSON] за період з 02 листопада 2011 року по 01 листопада 2013 року у сумі 28 879,31 грн., на утримання [PERSON] 2\~579,09 грн., та за прострочення сплати аліментів на дитину на користь позивача пеню в сумі 35\~000,00 грн. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Так, абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно абз.абз. 1-2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Зі змісту пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], та наявність підстав для їх задоволення, оскільки відповідач необґрунтовано ухиляється від сумлінного виконання своїх батьківських обовязків та безпідставно перешкоджає у наданні добровільного дозволу на виїзд неповнолітнього сина за кордон України для відпочинку та тимчасового навчання. Виходячи із принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, суд погоджується з вимогами позивача щодо визначення часового проміжку перебування дитини в іноземній державі як 90 днів протягом кожного календарного року до досягнення дитиною 16-ти років, оскільки дана вимога не суперечить ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII та пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved