Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-25 00:00:00

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні власністю. Обґрунтовуючи заявлені вимоги сторона позивача вказувала, що на підставі певних документів, власниками житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами (садиби) №66 по вулиці Кондренко у місті Одесі в рівних частках були [PERSON] та [PERSON] Після набуття вказаного обєкту нерухомого майна у власність, співвласниками вказаної садиби було вирішено провести її реконструкцію спільними зусиллями та за спільні кошти. Втім, наведені домовленості реалізовані не були та в 2009 році [PERSON] продав належну йому ідеальну частку даного будинку позивачеві [PERSON] У звязку з викладеним, позивачем [PERSON] власними силами й за власний рахунок було виконано певних будівельних та реконструкційних робіт по обєкту, наслідком яких явилось утворення літ.«Е» у складі садиби загальною площею 1205,6кв.м. Однак, як посилався позивач, після завершення реконструкції між сторонами виник спір щодо вказаного майна, відповідач невмотивовано не визнає майнових прав [PERSON] ані на придбані останнім будівельні матеріали, ані на реконструйоване приміщення загалом, ґрунтуючись на тому, що відповідні дії здійснювались особами спільно. Як свідчив [PERSON], наведені обставини викликають виникнення значних перешкод в належному й повному користуванні особою цією власністю, у звязку з чим позивач звернувся в суд з відповідним позовом. У відкритому судовому засіданні [PERSON] цілком підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання зявився, заявлені вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову, про що склав письмову заяву й надав суду. В силу ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, у звязку з тим, що [PERSON] від позову не відмовився, а відповідач вимоги визнав у повному обсязі, про що свідчить надана суду письмова заява, суд зважав можливим ухвалити рішення про задоволення цього позову. Під час судового розгляду справи було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 19 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №14532, власниками житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами за №66 по вулиці Кондренко у місті Одесі первісно були [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, що становить відповідно по 1/2 ідеальній частці на кожного співвласника. Право власності за вказаним правовстановлюючим документом було належним чином зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що свідчить відповідна відмітка на примірникові документу, датована 19 лютого 2007 року, а також Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, складений КП «ОМБТІ та РОН» за №13614881 від 19 лютого 2007 року. Згідно вказаного договору та технічної документації, відповідна садиба на момент набуття її у приватну спільну часткову власність позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] складалась, зокрема, з житлового будинку літ.«А», загальною площею 53,7кв.м., та надвірних споруд: літньої кухні літ.«Б», сараю літ.«Г», вбиральні літ.«Д». Разом з тим, за даною садибою загалом була закріплена земельна ділянка площею 744,0кв.м. Пізніше, відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 05 травня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №1367, відповідач [PERSON] продав, а позивач [PERSON] купив 1/2 ідеальну частку житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами за №66 по вулиці Кондренко у місті Одесі. Право власності за вказаним правовстановлюючим документом було належним чином зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що свідчать відповідна відмітка на примірникові документу, датована 12 травня 2009 року, а також Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, складений КП «ОМБТІ та РОН» за №22699892 від 12 травня 2009 року. В період користування нерухомістю, позивачем [PERSON] власними силами й за власний рахунок було здійснено низку певних реконструкційно-будівельних робіт, сукупним наслідком виконання яких явилось утворення двоповерхового житлового будинку із мансардою літ.«Е», загальною площею 1205,6кв.м. за рахунок попередньо існуючих літер, а також утворенням самостійних квартир, відповідно: квартири №1, загальною площею 52,9кв.м., в тому числі житловою площею 27,6кв.м; квартири №2, загальною площею 52,8кв.м., в тому числі житловою площею 27,7кв.м.; квартири №3, загальною площею 34,2кв.м., в тому числі житловою площею 14,9кв.м.; квартири №4, загальною площею 51,0кв.м., в тому числі житловою площею 18,1кв.м.; квартири №5, загальною площею 38,4кв.м., в тому числі житловою площею 15,1кв.м.; квартири №6, загальною площею 52,8кв.м., в тому числі житловою площею 27,6кв.м.; квартири №7, загальною площею 52,7кв.м., в тому числі житловою площею 27,3кв.м.; квартири №8, загальною площею 53,1кв.м., в тому числі житловою площею 27,9кв.м.; квартири №9, загальною площею 52,6кв.м., в тому числі житловою 27,9кв.м.; квартири №10, загальною площею 37,2кв.м., в тому числі житловою площею 14,9кв.м.; квартири №11, загальною площею 50,4кв.м., в тому числі житловою площею 17,3кв.м.; квартири №12, загальною площею 38,4кв.м., в тому числі житловою площею 15,0кв.м.; квартири №13, загальною площею 53,2кв.м., в тому числі житловою площею 28,1кв.м.; квартири №14, загальною площею 52,6кв.м., в тому числі житловою площею 27,6кв.м.; квартири №15, загальною площею 54,4 к.м., житловою площею 29,0кв.м.; квартири №16, загальною площею 54,1кв.м., в тому числі житловою площею 28,8кв.м.; квартири №17, загальною площею 38,2кв.м., в тому числі житловою площею 15,3кв.м.; квартири №18, загальною площею 54,9кв.м., в тому числі житловою площею 17,0кв.м.; квартири №19, загальною площею 38,4кв.м., в тому числі житловою площею 15,6кв.м.; квартири №20, загальною площею 54,6кв.м., в тому числі житловою площею 28,9кв.м.; квартири №21, загальною площею 52,7кв.м., в тому числі житловою площею 28,1кв.м.; а також коридорів загального користування площею 183,1кв.м. Технічна характеристика садиби після виконання реконструкції наводиться в Технічному паспорті, складеному спеціалістами КП «ОМБТІ та РОН» під реєстровим номером кн.192доп.-стор.106-4901 від 30 вересня 2010 року. На підтвердження дотримання вимог діючих будівельно-технічних, архітектурних, протипожежних, санітарних та екологічних норм й приписів при здійсненні реконструкційно-будівельних заходів по садибі, чого вимагає ст. 376 ЦК України, позивач [PERSON] посилався на складений за його замовленням Звіт про відповідність державним стандартам, будівельним нормам та правил реконструювання житлового будинку №66 індивідуального житлового фонду по вулиці Кондренко у місті Одесі, складений спеціалістами ПП «Дельта-Консалтінг» (Державна ліцензія серії АВ №306138, видана Одеською обласною державною адміністрацією від 27 березня 2007 року, дійсна до 26 березня 2012 року), з якого випливає, що відповідний будинок відповідає існуючим санітарно-епідеміологічним, протипожежним, будівельним та технічним нормам, у звязку з чим спеціалістами була встановлена обєктивна конструкторська, інженерно-технічна можливість збереження здійсненої реконструкції. Документація присутня у справі. Як передбачає ст. 377 ч.1 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Разом з тим, згідно ст. 120 ч.ч.1,2,4 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. З огляду на ті обставини, що на підставі згаданих раніше договорів купівлі-продажу відповідно від 19 грудня 2006 року та 05 травня 2009 року, [PERSON] набув право приватної власності на відповідну садибу, в силу наведених норм закону, він набув також й право користування відповідною земельною ділянкою за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Як вказує ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В той же час, відповідно до ст. 319 ч.ч.1,2 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 381 ч.1 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У відповідності до положень ст. 383 ч.2 ЦК України, власник квартири може за своїм розсудом здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданої йому для використання як єдине ціле, за умови, що ці зміни не приведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку й не порушує санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. При цьому, слід зазначити, що в ЦК України, як й в інших актах цивільного законодавства відсутні норми права, які б чітко регулювали подібні за змістом правовідносини стосовно здійснення ремонтно-реконструкційних, будівельних заходів по саме садибам з метою задоволення відповідних побутових потреб. Як вказує ст. 8 ч.1 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані ЦК України, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини. У звязку з сукупно наведеним, немає підстав вважати за фактом реконструкцію у складі садиби під №66 по вулиці Кондренко у місті Одесі самочинним будівництвом, оскільки в силу ст. 376 ч.1 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Тобто, спираючись на вказані норми закону та з огляду на той факт, що садиба з позицій законодавця розглядається як єдиний обєкт права власності, судом не встановлено порушень базового цивільного закону в діях [PERSON] стосовно виконання згаданих ремонтно-реконструкційних, будівельних робіт й обґрунтовано визнається право останнього на їх здійснення. Як чітко наголошує ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів й вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зважаючи на позов [PERSON], судом не встановлена незаконність набуття особою майнових прав на вказане нерухоме майно, й в тому числі права користування на відповідну земельну ділянку. Разом з тим, судом не отримано будь-яких відомостей стосовно наявності правових підстав для невизнання права власності позивача з боку [PERSON] на згадувані приміщення. На підставі регламентації, наведеної в ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проте, у законі нічого не йдеться про той факт, якими саме доказами власник повинен підтверджувати належність йому майна на праві власності. Крім того, з закону випливає принцип презумпції добросовісного володіння майном, зазначаючи, що воно вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Таким чином, ураховуючи вищенаведене й на підставі діючого цивільного законодавства України, зважаючи на виготовлену спеціалістами інженерно-технічну документацію, приймаючи до уваги наявність земельної ділянки в користуванні особи та факт її використання за цільовим призначенням, суд вбачає можливим, на вимогу позивача, визнати за [PERSON] право приватної власності на згадувані приміщення відповідної садиби та зобовязати відповідача [PERSON] не чинити перешкод власникові у користуванні реконструйованим будинком. При цьому, згідно ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Проведення державної реєстрації прав у межах території однієї адміністративно-територіальної одиниці реєстраторами декількох БТІ не допускається. Згідно п.10 Додатку 2 до Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна являються, зокрема, рішення суду про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Як чітко встановлює п.3.8 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Реєстратору БТІ забороняється тлумачити права або самостійно вносити зміни до відомостей про заявлені права. За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обовязковій державній реєстрації та є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстру прав власності на нерухоме майно з боку повноважних осіб КП «ОМБТІ та РОН».

Outcome: approved