Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернувся до [PERSON], [PERSON] з позовною заявою про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики від 10.11.2006 року в сумі 2000000 гривень. До рогзляду справи по суті позивач скористався своїм правом, передбаченим ч.2 ст. 31 ЦПК України, та надав уточнену позовну заяву в якій змінив предмет позову та залучив до участі у справі співпозивача, [PERSON], та додаткових співвідповідачів: [PERSON] та [PERSON]. З врахуванням уточнень позивачі просили: [PERSON] просив стягнути на його користь солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором позики від 10.11.2016 року в сумі 2000000 гривень; [PERSON] просила в рахунок погашення перед нею боргу звернути стягнення на належне відповідачам майно, а саме: 1) в рахунок погашення боргу за договором позики від 01.10 2016 року, який становить 4000000 гривень, укладеним між [PERSON] та [PERSON], звернути стягнення на майно боржника шляхом визнання за [PERSON] права власності на нежилі приміщення №№ 15,16 загальною площею 482,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, бульвар Шевченка Тараса, будинок 54-56; 2) в рахунок стягнення боргу за договором позики від 01.10.2016 року, який становить 2 000 000, укладеним між [PERSON] та [PERSON], звернути стягнення на майно боржника шляхом визнання за [PERSON] права власності на нежилі приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №50 в літ. А), загальною площею 197,6 кв.м., що знаходяться в будинку за адресою: м. Київ, вулиця Січових Стрільців (вулиця Артема), будинок 58/2. Також [PERSON] прохала суд скасувати обтяження на майно, на яке вона просила звернути стягнення у рахунок погашення перед нею боргу. У судове засідання обидва позивачі надали заяви у яких просили суд розглядати справу без їх участі, свої позовні вимоги підтримували у повному обсязі та не заперечували проти заочного розгляду справи.Разом з заявою про рогзляд справи без її участі [PERSON] надала «Угоду про заміну кредитора у зобовязанні (в порядку ст. 516 ЦК України)» за якою усі права вимоги до відповідачів, що належали [PERSON] перейшли до неї. Усі відповідачі були належним чином повідомлені, але у судове засідання не з'явилися. Про причини неявки суд не повідомили. Заяв та клопотань до канцелярії суду від відповідачів не надходило. Згідно\~ст. 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави\~8\~Розділу\~ІІІ ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. 10.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] (відповідач - 4) було укладено договір позики за умовами якого [PERSON] до підписання цього договору передав [PERSON] у борг 2000000 (два мільйони) гривень 00 копійок зі строком повернення до 20.05.2017 року. Того ж дня, 10.11.2016 року, для належного забезпечення виконання умов вищезазначеного договору позики між [PERSON] та [PERSON] (відповідач-3) було укладено договір поруки. 01.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] (відповідач - 1) було укладено договір позики за умовами якого [PERSON] до підписання цього договору передала [PERSON] у борг 4000000 (чотири мільйони) гривень 00 копійок зі строком повернення до 1.09.2017 року. На підтвердження своєї платомпроможності та для підтвердження наявності у неї майна, на яке можливо звернути стягнення у випадку ухилення боржника від повернення ним боргу, [PERSON] в якості додатку до зазначеного договору позики надала копію договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 29.08.2017 року на підставі якого [PERSON] належать нежилі приміщення №№ 15,16 загальною площею 482,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м.Київ, бульвар Шевченка Тараса, будинок 54-56. У цей же день, 01.10.2016 року, між [PERSON] та [PERSON]А.(відповідач - 2) було укладено договір позики за умовами якого [PERSON] до підписання цього договору передала [PERSON] у борг 2000000 (два мільйони) гривень 00 копійок зі строком повернення до 1.09.2017 року. На підтвердження своєї платоспроможності та для підтвердження наявності у неї майна, на яке можливого звернути стягнення у випадку ухилення боржника від повернення ним боргу, [PERSON] в якості додатку до зазначеного договору позики надала копію договору купівлі продажу нежилих приміщень від 21.08.2017 року на підставі якого [PERSON] належать нежилі приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №50 в літ. А), загальною площею 197,6 кв.м., що знаходяться в будинку за адресою: м. Київ, вулиця Січових Стрільців (вулиця Артема), будинок 58/2 Того ж дня, 01.10.2016 року, для належного забезпечення виконання вищезазначених договорів позики було укладено два договори поруки: договір поруки між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та договір поруки між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] До розгляду справи по суті [PERSON] 11.09.2017 року разом з заявою було надано правовстановлюючі документи на майно відповідачів, на яке вона прохала суд звернути стягнення у рахунок погашення перед нею боргу відповідачами, а саме: 1) договір купівлі продажу нежилих приміщень від 21.08.2017 року на підставі якого [PERSON] належать нежилі приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №50 в літ. А), загальною площею 197,6 кв.м., що знаходяться в будинку за адресою: м. Київ, вулиця Січових Стрільців (вулиця Артема), будинок 58/2; 2)договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 29.08.2017 року на підставі якого [PERSON] належать нежилі приміщення №№ 15,16 загальною площею 482,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, бульвар Шевченка Тараса, будинок 54-56. Відповідно до положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Строки повернення грошових коштів за вищезазначеними договорами уже минули, але відповідачі (боржники та поручителі) своїх обов'язків перед позивачами не виконали та борги не повернули. Відповідно до вимог\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись при цьому рівними правами, на засадах змагальності, згідно\~ст. 10 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачі надали суду належні докази заборгованості перед ними позичальників та поручителів (відповідачів). Натомість відповідачі не скористалися своїми правами надати заперечення проти вимог позивачів чи надати докази виконання ними своїх зобов'язань повністю чи частково. Верховний Суд України 3.02.2016 року у справі № 6-1080цс15 зробив висновок про те, що: «Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня. Такий самий правовий висновок щодо застосування норм статті 33 Закону України «Про іпотеку» міститься й у постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року, який відповідно до статті 3607 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права. Отже, стягнення заборгованості за основним зобовязанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобовязання.» Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Також суд враховує ту обставину, що [PERSON] одночасно є кредитром по відношенню до [PERSON] та [PERSON] (як позичальник), та боржником (як поручитель) по відношенню до [PERSON], яка виявила бажання замість [PERSON] стати новим кредитором [PERSON] та [PERSON], для чого відповідно до положень ч.1 ст.516 ЦК України їх згода не потрібна. Тому у цій частині суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення боргу на користь [PERSON] їз [PERSON] та [PERSON]. Щодо вимог про скасування обтяжень на спірне майно та скасування державної реєстрації права власності за попередніми власниками, то суд вважає за необхідне відмовити у цій частині позовних вимог, адже вони не грунтуються на законі. На підставі викладеного,

Outcome: partial