Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання договору міни дійсним, третя особа Одеська універсальна товарна біржа «GIP». В обґрунтування позову та пояснюючи підстави звернення в суд, сторона позивача посилалась на ті обставини, що 05 грудня 1994 року між [PERSON], що діяла від власного імені та від імені неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір №94/0865 міни нерухомого майна, відповідно до умов якого [PERSON] передала [PERSON] квартиру №108 в будинку №22 корп.«а» по вулиці Ген.Петрова у місті Одесі, а [PERSON] передав [PERSON] квартиру №10 в будинку №57 корп.«1» по вулиці Ак.Заболотного у місті Одесі. Проте в теперішній час позивачі не мають можливості розпоряджуватись вказаною квартирою, оскільки договір не був посвідчений нотаріально. З огляду на факт виконання сторонами усіх істотних умов договору, позивачі звернулись з даним позовом до суду, в якому просили визнати правочин дійсним. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, але від осіб на адресу суду надійшли заяви про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Представник Одеської універсальної товарної біржі «GIP» у судове засідання не зявився, біржа повідомлялась судом про розгляд цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі. Згідно\~ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивачів, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивачів за суттю спору, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 05 грудня 1994 року між [PERSON], що діяла від власного імені та від імені неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір №94/0865 міни нерухомого майна, відповідно до умов якого [PERSON] передала [PERSON] квартиру №108 в будинку №22 корп.«а» по вулиці Ген.Петрова у місті Одесі, а [PERSON] передав [PERSON] квартиру №10 в будинку №57 корп.«1» по вулиці Ак.Заболотного у місті Одесі. Відповідно до умов договору позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] набули право власності на квартиру №10 в будинку №57 корп.«1» по вулиці Ак.Заболотного у місті Одесі, загальною площею 70,3кв.м. Договір на момент укладання був зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «GIP» під реєстровим №94/0865 від 05 грудня 1994 року. Правовідносини між сторонами у відповідній частині виникли в момент укладення відповідного договору 05 грудня 1994 року, в той час як діючий Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. Суд виходить з того, що за загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожних події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений ст. 58 Конституції України, в якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, заявлені вимоги підлягають оцінці за нормами ЦК УРСР від 18 липня 1963 року та Закону України «Про товарну біржу» у відповідних редакціях, що діяли на момент укладення договору. Як сукупно регламентували ст.ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Водночас, біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Згідно ст. 241 ЦК УРСР, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. В силу ст. 242 ЦК УРСР, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Як регламентувала ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. При цьому ЦК УРСР від 18 липня 1963 року не встановлював вимог щодо нотаріального посвідчення договорів міни квартир. В силу ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Зважаючи на дані вимоги законодавства і регламентацію виниклих правовідносин, судом не встановлено неправомірності в діях позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] відносно підстав для обміну зазначеними квартирами, у звязку з чим права позивачів підлягають захисту. З огляду на викладене, суд визнає договір дійсним, оскільки вимоги діючого на час його укладення цивільного законодавства були виконані в повному обсязі, враховуючи зокрема фактичне виконання умов договору сторонами та подальшу державну реєстрацію набутих майнових прав.

Outcome: approved