Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

В серпні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», у якому просила визнати припиненим договір поруки № MRTG-000000014382/Р від 25.05.2012 року. В обґрунтування позову зазначено, що 04.09.2008 року між ТОВ «УніКредітБанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-000000014382, відповідно до умов якого ТОВ «УніКредітБанк» надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в сумі 50000 доларів США під 12 % роцентів річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 04.09.2028 року на умовах визначених цим договором. Банк свої зобов»язання за договором виконав, а боржник свої зобов»язання за договором щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів виконав неналежним чином, в зв»язку з чим у нього виникла заборгованість. 25.05.2012 року між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «УніКредітБанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки № MRTG-000000014382/Р, відповідно до якого позивач зобов»язалась перед банком в повному обсязі солідарно відповідати за своєчасне виконання боржником усіх його зобов»язань за кредитним договором. 25.05.2012 року між [PERSON] та ТОВ «УніКредітБанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено Угоду про внесення змін та доповнень № 1 до договору про іпотечний кредит № MRTG-000000014382 від 04.09.2008 року, відповідно до умов якої були суттєво змінені умови договору іпотечного кредиту, внаслідок чого збільшився обсяг фінансової відповідальності позивача. Про дану угоду позивачу нічого не було відомо, та на ній відсутній підпис поручителя у відповідній графі, натомість, наявний підпис третьої особи [PERSON] Зазначена угода була укладена поза волею поручителя, в зв»язку з чим порука є припиненою з моменту укладення зазначеної угоди 25.05.2012 року. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, просила суд визнати припиненим договір поруки, а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність. Одночасно, просив суд застосувати строки позовної давності та в задоволенні позову відмовити. Третя особа в судове засідання не з»явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, в зв»язку з чим суд ввжає за можливе розглянути справу без його участі. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.09.2008 року між ТОВ «УніКредітБанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-000000014382, відповідно до умов якого ТОВ «УніКредітБанк» надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в сумі 50000 доларів США під 12 % роцентів річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 04.09.2028 року на умовах визначених цим договором (а.с.9-15). 25.05.2012 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором іпотечного кредиту між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «УніКредітБанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір поруки № MRTG-000000014382/Р, відповідно до якого позивач зобов»язалась перед банком в повному обсязі солідарно відповідати за своєчасне виконання боржником усіх його зобов»язань за кредитним договором (а.с.16-18). Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору поруки, стронами було погоджено, що поручитель підтверджує, що він ознайомлений та згоден зі всіма умовами кредитного договору та цим надає згоду на будь-які нові умови кредитного договору автоматично, з моменту їх внесення в кредитний договір та на збільшення обсягу відповідальності поручителя, в зв»язку з такими змінами Відповідно до п. 5.2, п. 5.3 вказаного договору зазначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання за кредитним договором, та не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов»язання. В той же день, 25.05.2012 року між [PERSON] та ТОВ «УніКредітБанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено Угоду про внесення змін та доповнень № 1 до договору про іпотечний кредит № MRTG-000000014382 від 04.09.2008 року (а.с.19-22). Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В розумінні зазначеної статті, зміною зобов'язання, внаслідок чого збільшується відповідальність поручителя, вважається, зокрема, збільшення відсоткової ставки банком за кредитом, який забезпечується заставою, без згоди поручителя на внесення таких змін до договору поруки. В такому разі договір поруки вважається припиненим з моменту збільшення відсоткової ставки. Зазначена позиція підтверджується роз'ясненням, що міститься в п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 № 10-1393/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». У постанові від 17.02.2016 у справі № 6-3176цс15, Верховний Суд України роз'яснив, що у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, - не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Таким чином, відповідно до імперативного положення ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука за договором поруки є припиненою з дати підвищення відсоткової ставки за основним зобов'язанням без отримання відповідної згоди поручителя. За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.09.2013 в справі № 6-97цс13 та є обов'язковою для застосування (ч. 1 ст. 417 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що угодою про внесення змін та доповнень № 1 від 25.05.2012 року до договору іпотечного кредиту № MRTG-000000014382 від 04.09.2008 року, сторони погодили зміну валюти кредиту на гривню, встановлена нова загальна сума кредита, починаючи з 25.05.2012 року по 24.05.2013 року встановлена процентна ставка в розмірі 12 % річних, а з 25.05.2013 року сторонами погоджено, що для розрахунку розміру плати за користування кредитом буде використовуватись змінна процентна ставка (а.с.19-22), тобто сторонами погоджено, що процентна ставка буде підвищена, починаючи з другого року з дня укладення цієї угоди. Посилання сторони позивача на те, що порука є припиненою саме з 25.05.2012 року, тобто з дати укладення угоди про внесення змін та фактичного збільшення обсягу її фінансової відповідальності, суд відкидає, оскільки, зокрема, процентна ставка за угодою до 25.05.2013 року залишилась такою ж, як і в основному договорі іпотечного кредиту - 12 % річних, а відтак наведені твердження позивача не ґрунтуються на умовах договору та є хибними. Крім того, як вбачається зі змісту п. 2.1 (є) договору поруки № MRTG-000000014382/Р від 25.05.2012 року, поручитель - позивач у справі, підтвердила, що ознайомлена та дає згоду на будь-які нові умови кредитного договору автоматично з моменту їх внесення в кредитний договір та на збільшення обсягу її відповідальності в зв»язку із такими змінами, а відтак твердження сторони позивача про те, що зміни були внесені без її згоди, а відтак зобов»язання за договором поруки є припиненими, є хибними та такими, що не відповідають встановленим судом обставинам. Суд вважає, що позивач, підписавши договір поруки, погодилась на забезпечення виконання зобов'язань боржника за зміненими умовами основного зобов'язання в подальшому автоматично, а відтак її додаткова згода для укладення додаткових угод до договору іпотечного кредиту між банком та поручителем не є обов»язковою. Також суд звертає увагу на те, що договір поруки від 25.05.2012 року та угода про внесення змін та доповнень № 1 до договору про іпотечний кредит MRTG-000000014382 від 04.09.2008 року, - є чинними, та недійсними в установленому законом порядку не визнані, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Окремо, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання, останнім свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення обов'язку боржника. Судом встановлено, що договір іпотечного кредиту та договір поруки були узгоджені та підписані сторонами відповідно до вимог діючого цивільного законодавства. Позивач, звернувшись до суду з позовом, просила визнати припиненим договір поруки. Однак, суд звертає увагу на те, що особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення. За положеннями ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України, припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок, - перестають існувати. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Посилання позивача на те, що договір поруки повинен бути визнаний припиненим, в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України, судом не приймаються до уваги за наступних підстав. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі), а тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. В разі не встановлення в договорі поруки строку припинення поруки вона припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимогу протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, визначеного кредитним договором строку повернення кредиту. Вказана правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України, від 12 вересня 2012р. по справі № 6-98цс12, від 17 вересня 2014р. по справі № 6-6цс14. Окрім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (висновок міститься у постановах ВСУ: від 21 травня 2012 року у справі №6-18цс11, від 21 травня 2012 року у справі №6-20цс11, від 21 травня 2012 року №6- 69цс11, від 21 листопада 2012 року у справі №6-134цс12, від 05 грудня 2012 року у справі №6-147цс12). Проте, в даному випадку ефективним способом судового захисту є не вимога про визнання припиненим договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки, порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов'язане припинення поруки. Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-69цс11). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що судом не встановлені достатні законні підстави для визнання договору поруки припиненим, а позивачем вимог про визнання поруки припиненою не пред»явлено, суд вважає позов необґрунтованим, безпідставним та недоведеним, в зв»язку з чим в його задоволенні слід відмовити. Крім того, стороною відповідача в ході розгляду справи було заявлено про застосування до вимог позивача строків позовної давності, однак, зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову по суті, зазначене клопотання сторони відповідача судом не вирішувалось. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed