Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся представник ПАТ КБ «ПриватБанк». В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги уточнив та просить суд, з підстав викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог задоволити, стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №0707/39 від 13 липня 2007 року в розмірі 254\~024,92 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в розмірі 142\~897,95 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 111\~126,97 грн. та судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 3810,37 грн. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не зявилась. Про день та час розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином судовими повістками, причин своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариство Комерційний банк «ПриватБанк» у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», що передбачено п.1.1. статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 13 липня 2007 року між ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON] було укладено кредитну угоду №0707/39 (надалі кредитний договір) відповідно до п.1.2. якого загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди 350\~000,00 грн. (триста пятдесят тисяч гривень нуль копійок). Відповідно до п.1.3. кредитного договору термін повернення кредиту й окремих частин траншів кредиту встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невідємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 12 липня 2012 року. Зазначений термін може бути змінений згідно п.п.2.3.3., 2.4.1. даної угоди. Відповідно до п.п.2.2.2., 2.2.3. кредитного договору позичальник зобовязується сплачувати відсотки за користування кредитними коштами; здійснювати погашення кредитів, відсотків і винагороди в порядку і терміни згідно графіків погашення кредиту, відсотків і винагороди, що складаються за кожним договором про видачу траншу окремо і є невідємними частинами кожного договору про видачу траншу. В порядку забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 13 липня 2007 року між ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON] було укладено договір поруки №0707/39/ДП, відповідно до п.1 якого предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ПП [PERSON] своїх зобовязань за кредитною угодою від 13 липня 2007 року №0707/39 разом з додатками, згідно якому кредитор надав боржнику кредит в розмірі 350\~000,00 грн., а боржник зобовязаний повернути кредит в строк до 12 липня 2012 року, сплачувати за його користування % в розмірі та в дату сплати процентів, вказану в додатках до кредитного договору (графік погашення), а у випадку порушення строків повернення кредиту сплачувати 40 % річних в дату сплати процентів, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки у відповідності порядку та строки, зазначені у кредитному договорі. Відповідно до п.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, надавши відповідачу [PERSON] кредит., однак відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Станом на 04 грудня 2015 року заборгованість за кредитним договором становила 491\~601,96 грн. Як зазначає представник позивача в уточненій позовній заяві, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Тому з цих підстав, просить стягнути 254\~024,92 грн. На день розгляду справи в суді заборгованість згідно кредитного договору не погашена. Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний. Укладений з банком договір відповідач в судовому порядку не оспорив, у звязку з чим, він відповідно до правил ст.204 ЦК України є правомірним. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повертати позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором. А позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що у добровільному порядку відповідач [PERSON] вчасно кошти згідно договору не сплачує, тому дана заборгованість підлягає стягненню з даного відповідача на користь позивача у судовому порядку. В частині позовних вимог позивача про солідарне стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Пунктом 5 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником будь-якого обовязку, передбаченого п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обовязку. Проте, як свідчать матеріали справи позивачем направлено на адресу відповідача [PERSON] повідомлення 13 листопада 2015 року. Разом з тим, кредитним договором встановлений строк виконання основного зобовязання 12 липня 2012 року. Пунктом 11 договору поруки сторони не встановлювали строку його дії, оскільки визначення такого строку, як до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором суперечить частині 1 статті 251 та частині 1 статті 252 ЦК України. В такому випадку, підлягають застосуванню норми частини 4 статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимогу до поручителя (п.2 інформаційного лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2012 року №10-1393/0/4-12). У постанові №6-78цс12 Верховний Суд України дійшов аналогічного висновку про те, що якщо в договорі поруки не встановленого строку, після якого порука припиняється, умова цього договору про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить частині першій статі 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У своїй постанові №1 від 23 лютого 2015 року «Аналіз застосування судами законодавства, що регулює поруку, як вид забезпечення виконання зобовязання» Верховний Суд України дійшов висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч4 ст.559 ЦК, а зазначена норма передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст.559 ЦК) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки розуміється як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому, зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, і в такому разі кредитор може звернутися з вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Цей правовий висновок зроблений Верховним судом України за результатами розгляду справи №6-53цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова від 17 вересня 2014 року). З наведеного вбачається, що порука, яка забезпечувала виконання зобовязання за кредитним договором №0707/39 від 13 липня 2007 року є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки строк предявлення вимоги настав 13 січня 2013 року, а повідомлення було направлено позивачем на адресу поручителя 13 листопада 2015 року, тобто зі спливом строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України. Тому з цих підстав в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки при подачі позову до суду представником позивача було сплачено судовий збір в розмірі 3810,37 грн., рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved