Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

в позові вказано, що [PERSON] на підставі ордеру № 000537 на житлове приміщення, квартиру [ADDRESS] виданого 05.06.2008 року виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 21.05.2008 року № 231. На момент видачі ордера на житлове приміщення № 000537, до членів сім`ї позивача належала відповідач [PERSON] , яка є його колишньою дружиною та донька дружини [PERSON] . Між позивачем та [PERSON] шлюб було розірвано 05.10.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 05.10.2011 року серія [NUMBER] . Позивач зазначає, що з моменту розірвання шлюбу, він з відповідачами не спілкується,\~ йому не відоме місце їх проживання, тому, що протягом останніх 10 років відповідач та позивач не проживають однією сім`єю. Позивач зазначає, що він є основним квартиронаймачем, ним було укладено всі договори на отримання житлово-комунальних послуг, він самостійно здійснює оплати за житлово-комунальні послуги. Тому позивач просив суд визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації. Позивач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечив. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у спосіб, що визначений процесуальним законом. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні обставини. 05/06/2008 [PERSON] , з сім`єю з 3 осіб видано ордер на житлове приміщення серії АГ №000537 на квартиру площею 37,85 кв.м., що складається з 2 кімнат, за адресою: [ADDRESS] . Ордер видано на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 21/05/2008 №231. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01/05/2008 квартира за адресою: [ADDRESS] , форма власності державна. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 05/10/2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 05/10/2008, актовий запис №271. Згідно довідки №202 виданої ТзОВ «ПАСІЧНА-ІФ» від 19/06/2020 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивачем долучено копії договорів про надання комунальних послуг укладених позивачем та копії 136 квитанцій про оплату житлово комунальних послуг, за адресою: [ADDRESS] .\~ Згідно ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, установлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ст.61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Недотримання письмової форми договору не тягне за собою його недійсність. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї (втому числі і щодо строку його дії) є недійсними. Згідно з ст.64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо вказані особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно правової позиції\~ Верховного Суду України, викладеної у абз. 1 п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно з ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За наведених обставин, відповідачі на підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 Житлового кодексу, як такі, що були відсутні за місцем реєстрації понад встановлені строки, підлягають визнанню такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в судовому порядку. Для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність особи без поважних причин понад встановлені законом строки, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважності причин непроживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже відповідачі несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій. Доказів на спростування вимог позивача відповідачі суду не надали. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином позов в частині визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням обґрунтовано належними правовими підставами. Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72, 116,156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільного вибору місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року в справі №6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Таким чином реєстрація місця проживання, по суті є внесенням інформації до реєстру та не призводить безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків. Також за змістом закону підставою зняття особи з реєстрації місця проживання є зокрема рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, позов в частині зняття відповідачів з реєстрації не обґрунтовано правовими підставами. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial