Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

В позові [PERSON] вказала, що 31 серпня 2002 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб. 28 квітня 2005 року вона разом з відповідачем придбали у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS]. Відповідно до рішення Василівського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. 04 жовтня 2016 року між позивачем та відповідачем укладений Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого вони визначили частки у спільно придбаній квартирі, а саме визначено, що частки є рівними, а також вона придбала частку відповідача і стала власником зазначеної квартири в цілому. Відповідно до п.12 вказаного Договору, відповідач зобов'язався зняти з реєстрації місце свого проживання у вказаній квартирі до 01 січня 2017 року, але до теперішнього часу цього не зробив. У відповідності до акту перевірки реєстрації і проживання від 08.12.2017 відповідач не проживає у вищевказаній квартирі без поважних причин з 2014 року, його речі в квартирі відсутні. Факт не проживання відповідача у квартирі також підтверджується обранням ним для постійного місця проживання іншого житла за адресою: [ADDRESS] Враховуючи, що відповідач на протязі більше року не проживає у квартирі позивача, комунальних послуг не сплачує, квартиру не утримує в належному стані, своїх обов'язків за договором найму житлового приміщення не виконує, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] В підготовче судове засідання позивач не з'явилась, але надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. У підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомлено, про дату, час та місце розгляду справи було повідомлено своєчасно та належним чином.. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (частина 3); ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207цього Кодексу (частина 4). Відповідно до ст.. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина 1); у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1); член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2). В судовому засіданні встановлено, що 31 серпня 2002 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області 31.08.2002, про що складено відповідний актовий запис за №102, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31.08.2002 року (а.с.6). 28 квітня 2005 сторони придбали у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 28 квітня 2005 року, посвідченому приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Бесараб А.О., зареєстрованим в реєстрі за №487 (а.с. 9, 10, 11). Відповідно до рішення Василівського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2015 року по справі №311/4433/14-ц (провадження №2/311/84/2015-ц), яке набрало законної сили 13.02.2015 року, шлюб між сторонами розірваний (а.с.7). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 04 жовтня 2016 року, укладеного між сторонами, було визначено частку кожного у спільно придбаній квартирі, та позивачем придбано частку відповідача квартири [ADDRESS] (а.с.14-15). Відповідно до акту перевірки реєстрації і проживання від 08.12.2017, відповідач не проживає у [ADDRESS] без поважних причин з 2014 року, його речі в квартирі відсутні (а.с.17). Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Враховуючи, що відповідач зареєстрований в [ADDRESS], належній позивачу, однак фактично там не проживає з 2014 року, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення судом не встановлено, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Враховуючи викладене,

Outcome: approved