Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Дніпродзержинської міської ради, Міського голови міста Дніпродзержинська [PERSON], Комунального підприємства «Трамвай» про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення коштів та моральної шкоди. Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року цивільна справа повернута до суду для ухвалення додаткового рішення, у звязку з тим, що судом не вирішені позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки належних його до виплати при звільненні сум по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні представник відповідача - Комунального підприємства «Трамвай» [PERSON] заперечувала щодо задоволення позовних вимог та просила суд відмовити позивачу в цій частині. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки належних його до виплати при звільненні сум по день фактичного розрахунку підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно до вимог ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власною ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Судом встановлено, що з 10 березня 2015 року на підставі Розпорядження Дніпродзержинського міського голови [PERSON] № 38-р «ос» позивач [PERSON] був призначений директором Комунального підприємства «Трамвай». Так, 11 березня 2015 року між позивачем [PERSON] та Дніпродзержинською міською радою було укладено контракт № 3-к/2015 від 11 березня 2015 року на строк з 11.03.2015 року по 11.03.2018 рік. На підставі розпорядження № 243-р «ос» винесеного 16 грудня 2015 року міським головою м.Дніпродзержинська [PERSON] 17 грудня 2015 року позивача [PERSON] було звільнено з посади директора КП «Трамвай» на підставі п.8 ст.36 КЗпП України, тобто за невиконання підприємством зобовязань перед бюджетом, щодо виплати заробітної плати, а також рішень виконавчого комітету міської ради, та припинено дію контракту № 3-к/2015 від 11.03.2015 року, у звязку з невиконанням підприємством зобовязань перед бюджетом щодо виплати заробітної плати, та рішень виконавчого комітету міської ради. Як встановлено в судовому засіданні при звільнення позивача виплата всіх сум, що йому належать була здійснена 30 грудня 2015 року, тобто з порушенням вимог ст.116 КЗпП України. Згідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений строк виплатити неоспорювану ним суму. Крім того, як розяснено в ч.5 п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Ст.117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідачем не був проведений кінцевий розрахунок при звільненні позивача, відповідно до положень ст.117 КЗпП України та в строки передбачені ст.116 КЗпП України з вини відповідача, тому вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 18 грудня 2015 року по 30 грудня 2015 рік, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до довідки № 105 від 15 листопада 2016 року, яка видана Головним бухгалтером КП «Трамвай» вбачається, що заробітні плата за два останніх місяці складає 6 614грн. та 6614 грн., тому середньоденна заробітна плата відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, становить 316,48грн. Кількість днів прострочення виплати заробітної плати за період з 18 грудня 2015 року по 30 грудня 2015 року складає 8 робочих днів, отже середній заробіток за час затримки розрахунку за даний період становить 2 531грн. 84 коп. (316,48 грн. х 8 робочих днів). Таким чином, з Комунального підприємства «Трамвай» на користь позивача підлягає стягненню 2 531 грн. 84 коп. середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 18 грудня 2015 року по 30 грудня 2015 року. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, то суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial