Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

В провадженні суду перебуває позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації про скасування розпорядження органу приватизації від 20.07.1996 року, про приватизацію житла та свідоцтва про право власності на житло від 29.07.1996 року. Заявлені вимоги мотивує тією обставиною, що позивачка не зверталася до органів приватизації з заявою про оформлення в порядку приватизації права спільної сумісної власності з відповідач на спірну квартиру У судове засідання позивачка зявилася, вимоги підтримала в повному обсязі. В останнє судове засідання направила заяву з клопотанням про розгляд провадження за власної відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.224 ЦПК України суд розглядає справу у його відсутності, на підставі наявних в ній доказів. Третя особа не забезпечила явку в судове засідання власного представника, хоча своєчасно повідомлялася судом про час і місце судового розгляду. Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне: 7 травня 1992 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради на імя позивачки видано ордер на житлове приміщення № 337 Серія МК, згідно змісту якого [PERSON] ( на даний час [PERSON]), одноособово має право на зайняття житлового приміщення житловою площею 18 кв.м.., загальна площа становить 33.0 кв.м.. яке складається з 1 кімнати в квартирі за адресою: вул. Лозовецька 3\\54 на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради народних депутатів № 232 від 3 травня 1992 року. Відповідно ст. 58 Житлового Кодексу України, єдиною підставою вселення в житлове приміщення є саме ордер. Відтак реалізовуючи надане законом право на вселення до житлового приміщення, позивачка вселилася до спірної квартири. Надалі, 20 липня 1996 року керівником органу приватизації - Тернопільського бюро технічної інвентаризації, прийнято розпорядження № 14188, згідно якого на підставі розгляду прохання наймача [PERSON], вирішено квартиру [ADDRESS] в спільну сумісну власність, а Тернопільському міському БТІ оформити свідоцтво про право власності на [PERSON]. На підставі вказаного розпорядження, Тернопільським МБТІ видано свідоцтво про право власності на житло від 29 липня 1996 року, згідно якого квартира, що знаходиться за адресою: вул. Лозовецька 3\\54, м. Тернопіль належить на праві приватної (сумісної або часткової) власності : [PERSON] (на даний час [PERSON]) [PERSON] та [PERSON], про що зроблено запис у реєстрову книгу за № 14238.ї В судовому засіданні позивачка пояснила, що вважає розпорядження № 14188 від 20 липня 1996 року та свідоцтво про право власності на житло від 29 липня 1996 року незаконними, так як сама позивачка не виявляла бажання приватизувати займане житлове приміщення на двох осіб, оскільки ордер на житлове приміщення № 337 Серія МК на право зайняття житлового приміщення виданий був лише на одну особу, [PERSON], і остання не зверталися особисто з таким проханням про передачу в приватну власність вказаної квартири на двох осіб, а тому [PERSON] безпідставно, всупереч мого бажання було визнано співвласником даного житла. Отже, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. (ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»). Ст. 8 даного Закону передбачено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Суд наголошує, що в контексті змісту ст. 8 Закону та ст. 15 чинного на час ухвалення спірного розпорядження, ЗУ «Про власність», саме волевиявлення особи є правовою підставою розгляду органом приватизації звернення на організацію проведення приватизації та оформлення права власності З оглянутих в судовому засіданні належним чином завірених копій документів, котрі надійшли з Тернопільського міського БТІ, котрі стали підставою здійснення процедури приватизації спірної квартири, вбачається, що хоча з довідки про склад сімї наймача ізольованої квартири [ADDRESS] можна встановити, що у квартирі мав зареєстроване місце проживання відповідач, однак в заяві від 26.06.1996 року, якою [PERSON] просила оформити передачу найманої квартири у власність, відсутнє волевиявлення наймача оформляти спільну власність на квартиру на неї спільно з відповідачем. Окрім цього з метою набуття права власності, особа набувач має здійснити акт волевиявлення на набуття такого права, чим у даному випадку є відповідна заява. Належних та допустимих доказів наявності заяви керівнику органу приватизації про набуття права власності за відповідачем від останнього, судом не встановлено і не здобуто.

Outcome: approved