overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

В серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи без самостійних вимог Чортківської районної державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві вона вказала, що 22 липня 2009 року в с. Мухавка Чортківського району помер її батько [PERSON]. 11 лютого 2008 року батько склав заповіт, згідно якого належну йому земельну ділянку площею1,74 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР № 035747 від 14 червня 2004 року призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповів дочці [PERSON] Після смерті батька позивачка не зверталася в Чортківську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, тому вважається, що спадщину прийняла мати [PERSON], яка проживала та була зареєстрована із батьком на день його смерті. 8 січня 2015 року в с. Мухавка Чортківського району [PERSON] померла. Спадщину після смерті матері [PERSON] прийняла, подавши у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не може, так як Державний акт на право приватної власності на землю пошкоджений, не підлягає відновленню та використанню, збереглась тільки його копія. У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку. Тому позивачка просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка належала згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку померлому батькові [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги позивачки вони визнають. Представник третьої особи Чортківської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 вищезазначеного Кодексу у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 22 липня 2009 року помер батько позивачки [PERSON], 8 січня 2015 року померла мати [PERSON], після смерті матері позивачка відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України є спадкоємцем її майна і спадщина належить їй з часу її відкриття. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на спадкове майно, задовольнивши позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

В серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивачка вказала, що з 12 лютого 1993 року по 25 грудня 2009 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Відповідач зареєстрований в будинку, який є її власністю, проте не проживає в ньому, не користується житловим приміщенням з часу розірвання шлюбу. У звязку з цим їй створюються несприятливі умови для проживання. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку з господарською будівлею та спорудами по вул. Р. Манчаківського, 23 в с. Джурин Чортківського району Тернопільської області, що підтверджується договором дарування від 28 листопада 2001 року. З довідок № 552/02-19 від 17.08.2015 року, № 556/02-19 від 18.08.2015 року вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований в [INFO] з 29 березня 2000 року, але не проживає з 25 лютого 2006 року. Актами про встановлення факту непроживання від 12 лютого 2014 року, 24 вересня 2014 року, 4 червня 2015 року встановлено, що [PERSON] не проживає, але зареєстрований [INFO]. Факт його непроживання без поважних причин в будинку позивачки понад один рік підтверджується і показами свідків [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з наведеного, позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач без поважних причин не користується житлом понад один рік.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

В серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 12 вересня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 200. Від шлюбу у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання належної сімї у них не склалося, між ними часто виникали сварки і непорозуміння. Протягом тривалого часу подружнім життям не живуть, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сімя розпалася, існує лише формально. Тому [PERSON] просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище Дзюба. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу малолітню дитину сторін суд залишає проживати з позивачкою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

В серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 17 жовтня 1981 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували в с. Росохач Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 21. Від шлюбу вони мають трьох повнолітніх дітей та одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки і суперечки, що виникають між ними. Фактично їх сімя розпалася, існує лише формально. Тому [PERSON] просить шлюб розірвати, залишити їй прізвище [PERSON] та визначити місце проживання неповнолітньої дочки з нею. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 17 жовтня 1981 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували в с. Росохач Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 21. Від шлюбу вони мають чотирьох дітей, з яких на даний час неповнолітньою є дочка [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки і суперечки, що виникають між ними. Фактично їх сімя розпалася, існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

В серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 17 червня 2013 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Горішньовигнанській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 2. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З відповідачем разом не проживають півтора року, спільного господарства не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки і суперечки, що виникають між ними. Фактично їх сімя розпалася, існує лише формально, тому [PERSON] прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу, просить дитину залишити проживати з нею та відновити їй дошлюбне прізвище Казьмірів. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 17 червня 2013 року сторони зареєстрували шлюб в Горішньовигнанській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 2. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають півтора року, спільного господарства не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки і суперечки, що виникають між ними. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу малолітню дитину сторін залишити проживати з матірю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

В серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 20 травня 2005 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 56. Від шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Протягом останнього року з відповідачем склалися неприязні відносини. На даний час він проживає окремо від сімї, ухиляється від обовязку виховання та утримання своїх дітей. Тому [PERSON] прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Судові витрати покласти на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли. Неповнолітніх дітей сторін після розірвання шлюбу залишити проживати з матір'ю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

В серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 22 травня 1994 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували в Милівецькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 1. Від шлюбу неповнолітніх дітей у них немає. З вересня 2008 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сімя розпалася, існує лише формально, подальше збереження шлюбу неможливе. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 22 травня 1994 року, який зареєстрували в Милівецькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 1. Від шлюбу неповнолітніх дітей у них немає. З вересня 2008 року сторони припинили шлюбні відносини, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення сімейних відносин стали постійні сварки та суперечки. Фактично їх сімя розпалася, існує лише формально, подальше збереження шлюбу неможливе. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

В серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 24 жовтня 1998 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 164. Від шлюбу у них є двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. З відповідачем позивачка не проживає чотири роки. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки та суперечки, чоловік часто приходив додому в нетверезому стані. Останньою краплею стало те, що він вигнав позивачку з дітьми з дому. Тому [PERSON] прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу, дітей просить залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей сторін суд залишає проживати з позивачкою.

Outcome: approved