Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

В серпні 2015р. позивач ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та, з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с.25), просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 7460,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 березня 2015р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики №354603784 (далі по тексту - договір позики), відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 2000,0 грн. зі сплатою процентів у розмірі 1% в день від суми позики, строком на 14 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача (банківська картка [NUMBER]). Однак, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує, порушує графік розрахунків визначений у договорі, заборгованість не повертає. Так, станом на 26 листопада 2015р. заборгованість відповідача за договором позики становить 7460,0 грн. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду клопотання, в якому просила суд проводити розгляд справи за відсутності свого представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із положеннями ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 29 березня 2015р. між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в позику в сумі 2000,0 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов'язуввся повернути позику та сплатити проценти за користування позикою зазначених у п. 1.3 цього договору (п. 1.1 договору позики). Відповідно до п. 1.4 договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться за умовами 1.% від суми позики за перший день користування позикою, але не менше ніж 40,0 грн.; 1% від суми позики за кожний день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п. 1.5 цього договору; 3,0 % від суми несвоєчасно повернутої позики за кожний день користування позикою понад строк, зазначений у п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником (відповідачем) своїх зобов'язань за цим договором. Згідно п. 1.3 договору позики сторони погодили, що дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, є датою укладення договору позики між позикодавцем і позичальником. Відповідно до п. 1.2 договору позики, строк дії договору 14 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником (відповідачем) своїх зобов'язань за цим договором. Згідно п.п. 1) п. 2.1.1 договору позики, позикодавець (позивач) має право вимагати від позичальника (відповідача) повернення суми позики, процентів за користування позикою та виконання усіх інших зобов'язань, передбачених цим договором. Позичальник (відповідач) зобов'язувалась вчасно повернути позику, сплатити проценти за користування позикою та комісію за обслуговування договору позики в порядку визначеному цим договором; у випадку прострочення сплати заборгованості за цим договором в повному обсязі або частково, сплатити нараховані проценти за користування позикою, виходячи з фактичного строку користування, включаючи день погашення (п.п. 1), 3) п.2.2.2 договору позики). Згідно п. 7.1 договору позики невід'ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» (далі по тексту - правила). Відповідно до п. 7.5. правил, за несвоєчасне повернення суми позики і сплати процентів за користування позикою позичальник (відповідач) зобов'язаний сплатити позикодавцю (позивачу) разовий штраф у розмірі 9% від суми позики, при цьому проценти за користування позикою нараховуються в розмірі 3% в день від суми позики до дня повного погашення заборгованості включно, але у будь-якому випадку не більше 100 календарних днів. При цьому, відповідач при заповненні електронної заявки на отримання кредиту підтвердив, що діє в своїх інтересах та повністю ознайомлений з умовами договору. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронний документ та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Відповідно ж до ст. 8 вказаного Закону зазначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Судом встановлено, що позивач свої обов'язки за договором виконав в повному обсязі, факт надання грошових коштів відповідачу за договором позики підтверджується платіжним дорученням №729 від 29 березня 2015р. (а.с. 8). Натомість, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує, порушує графік розрахунків, визначений у договорі, заборгованість не повертає. При цьому, судом встановлено, що відповідачем було сплачено за договором позики у добровільному порядку суму грошових коштів у розмірі 1000,0 грн. Відповідно до положень п. 4.3 правил, у випадку прострочення сплати заборгованості за цим договором, повернення позики позикодавцю та сплата процентів здійснюється у такій черговості: у першу чергу позичальник сплачує штрафні санкції; у другу чергу - комісію за обслуговування позики; у третю чергу - нараховані проценти за користування позикою відповідно до графіку розрахунків; у четверту чергу - суму позики відповідно до графіків розрахунків. Згідно із розрахунком заборгованості за договором позики станом на 26 листопада 2015р. заборгованість за договором позики становить 7460,0 грн. та складається з: 2000,0 грн. (сума позики) + 280,0 грн. (проценти за користування позикою) + 6000,0 грн. (прострочені проценти); 180,0 грн. (штраф) - 1000,0 грн. (сплата заборгованості добровільно). Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 7460,0 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved