Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~ В Рівненський міський суд з позовом до комунального закладу Рівненська обласна клінічна лікарня про стягнення компенсації у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати звернувся [PERSON] В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд їх задоволити та стягнути з комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» РМР на користь [PERSON] компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в розмірі 12425 грн. 38 коп. В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Рівненської області від 23 березня 2016 року визнано незаконним та скасовано наказ КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» від 12 березня 2015 року №44-ос про звільнення [PERSON] з посади лікаря ультразвукової діагностики на підставі ч.3 ст.40 КЗпП України, поновлено позивача на посаді лікаря ультразвукової діагностики КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» з 12 березня 2015 року та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 березня 2015 року по 1 лютого 2016 року в розмірі 31\~877,04 грн. 24 березня 2016 року [PERSON] поновлено на посаді лікаря ультразвукової діагностики відділення УЗД КЗ «РОКЛ». Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 березня 2015 року по 01 лютого 2016 року був сплачений шляхом перерахування на рахунок позивача 06 травня 2016 року. Рішенням Рівненського міського суду від 5 липня 2016 року з КЗ «РОКЛ» на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5192,64 грн., який було виплачено позивачу 02 серпня 2016 року. З дослідженого в судовому засіданні розяснення Управління держпраці у Рівненській області від 05 грудня 2017 року №04-15/4577 вбачається, що «Управлінням розглянуто звернення КЗ «РОКЛ» РОР щодо умови виплати працівнику середнього заробітку за вимушений прогул, а також порядку виплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням термінів її виплати та інформовано наступне. Відповідно до ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (зокрема, поновлення на роботі). Під час розгляду спорів, повязаних із незаконними звільненнями працівників, суди керуються рекомендаціями, наданими Пленумом Верховного суду України в постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9. Ухвалюючи рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, суд відповідно до ст.235 КЗпП України одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Тобто, поновлення незаконно звільненого працівника з виплатою йому середнього заробітку за часу вимушеного прогулу є судовим рішенням. Рішення суду процесуальний документ, яким розгляд справи закінчується по суті. Рішення суду є найважливішим актом правосуддя актом реалізації судової влади. Рішенням суду розвязується матеріально-правовий спір між сторонами, підтверджується наявність або відсутність певних фактів, ним захищаються порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників справи. Тобто рішення суду перетворює спірні відносини сторін на безспірні. Відповідно до статей 115 КЗпП України та 24 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобовязаний здійснювати виплату заробітної плати найманим працівникам регулярно в робочі дні у строки, установлені колективним договором або нормативним актом роботодавця з обовязковим дотриманням таких вимог: по-перше, не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів; по-друге, не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Якщо виплата заробітної плати проводиться з порушенням зазначених термінів, то відповідно до статей 34 Закону України «Про оплату праці» та 1 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» роботодавець зобовязаний нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати. Якщо заробітну плату не отримано своєчасно з вини працівника, то вона компенсації не підлягає. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць (п.5 порядку №159). Якщо індекс споживчих цін наростаючим підсумком не перевищує 100% компенсація не нараховується. Компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати індексації не підлягає. Компенсації підлягають грошові доходи населення разом із сумою індексації, що отримані у гривнях на території України та не мають разового характеру. Перелік таких доходів наведено в п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001 року №159, а саме: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сімям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо) ; стипендії; заробітна плат (грошове забезпечення).». Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~ Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги не довів, а також те, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачу є одноразовою виплатою, а не виплатою заробітної плати, як доводить представник позивача в судовому засіданні, тому одноразова виплата індексації не підлягає. Отже, у задоволенні позовних вимог з цих підстав позивачу слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed