Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

В серпні 2012 року [PERSON] звернувся з позовом до Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди. В подальшому позивачем остаточно, відповідно до уточнення, позовні вимоги заявлено до Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, [PERSON], Приватного підприємства «НИВА - В.Ш.», третіми особами з боку відповідачів зазначено - Державна казначейська служба України, Філія 15 ПП «НИВА - В.Ш.» Позивач зазначав, що Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ було відкрито виконавче провадження про стягнення кредитної заборгованості в солідарному порядку з декількох осіб, в тому числі і з позивача. В межах даного виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника та 24 липня 2011 року вилучено автомобіль марки «Баз -А07914» державний номер [NUMBER], належний позивачу, який переданий на зберігання директору Філії ПП «НИВА - В.Ш.» - [PERSON] За час неналежного зберігання на штрафному майданчику вилучений автомобіль зазнав механічних ушкоджень. Вбачаючи вину відповідачів, позивач остаточно, в солідарному порядку, просив стягнути на його користь з Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, [PERSON], Приватного підприємства «НИВА - В.Ш.» майнову шкоду, яка складається з вартості відновлюваного ремонту автомобіля - у розмірі 27474 грн. 66 коп. та судові витрати. У судовому засіданні позивач позов підтримав. У судовому засіданні представник відповідача - Ленінського ВДВС ММУЮ заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки вони заявлені до неналежного відповідача. У судовому засіданні представник відповідачів: ПП «НИВА - В.Ш.», [PERSON] вважав, що позов не підлягає задоволенню через його безпідставність. Представник третьої особи Державної казначейської служби України, раніше у судовому засіданні, вважав необхідним відмовити в задоволенні позову. Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 січня 2011 року стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ « ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 36725,87 доларів США, що еквівалентно 290134 грн. 37 коп. Постановами державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ від 01 квітня 2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ « ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 290134 грн. 37 коп., накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Постановою державного виконавця від 08 липня 2011 року оголошено розшук належного позивачу автомобіля «Баз -А07914», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. 04 серпня 2011 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна, а саме належного позивачу автобуса «Баз -А07914». Згідно з цим актом автобус передано на відповідальне зберігання [PERSON], який попереджений про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна. Згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи № 3493 від 21.03.2013 року власнику автобусу заподіяно майнову шкоду, в наслідок неналежного зберігання транспортного засобу на штраф майданчику, та загальна вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає - 27 474 грн.66 коп. , витрати позивача на проведення експертизи складають - 1176 грн.96 коп. При цьому, в акті передачі майна відсутні будь-які дані про ушкодження предмету опису або відсутність окремих деталей та вузлів, зазначених у експертному висновку. Таким чином, після передачі автобуса на відповідальне зберігання, відповідальність, щодо його цілісності в силу приписів статті 936 ЦК України покладається саме на суб'єкт зберігання (зберігачі) - [PERSON] [PERSON] обіймає посаду директора філії ПП «НИВА - В.Ш.», проте на зберігання автомобіль приймав як фізична особа, без зазначення посади. Таким чином, суд вважає ПП «НИВА - В.Ш.» неналежним відповідачем. Також слід зазначити, що відповідно до ст. 940 ЦК України зберігач звільняється від обов'язку прийняти річ на зберігання, якщо він не може забезпечити її схоронності. Отже саме фізична особа [PERSON] прийняв на зберігання автобус «Баз -А07914» без примусу та застережень. Згідно із ст. 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Пунктом 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в встановленому законом порядку. Згідно з ч.5 ст. 57 цього Закону поро проведення опису майна боржника і накладання на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешті. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюється державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Відповідно до частин 1, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в ч. 8 ст. 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам - зберігачу, призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акту опису майна видається боржнику, стягувачу, а у разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна. Нормами статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, яки особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень цивільного законодавства відшкодування шкоди в даному випадку можливе за умови доведення причинно - наслідкового зв'язку між діями чи бездіяльністю державного виконавця та заподіяною позивачу шкодою. В судовому засіданні встановлено, що державним виконавцем були виконані необхідні дії, щодо виконання судового рішення в порядку ст. 6, 11, 12 Закону України «Про виконавче провадження». Встановлена раніше в судових рішеннях бездіяльність державного виконавця, щодо вчинення необхідних дій по реалізації арештованого майна боржника не знаходиться у причинному зв'язку з пошкодженням деталей та вузлів автобуса. Оскільки обов'язок, щодо належного зберігання майна покладається на зберігача - [PERSON] з моменту оформлення акту передачі. Таким чином, в судовому засіданні безпосередньо вини державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ, Приватного підприємства «НИВА - В.Ш.» в пошкодженні автобусу, належного позивачу, не встановлено, а відповідно немає законних підстав стягувати кошти в рахунок відновлювального ремонту, в солідарному порядку, з цих відповідачів. Отже підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди з [PERSON], як особи, винної в її спричиненні з підстав, наведених вище.

Outcome: approved