Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

В серпні 2015 року Орган опіки та піклування звернувся в суд, з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно їх малолітньої доньки [PERSON], 12.11.2010р. народження, та стягнення аліментів на її утримання, мотивуючи тим, що мати дитини залишила доньку у своєї матері [PERSON], яка проживає зі своїм співмешканцем в його будинку, оскільки свій занедбаний будинок залишила. Ні в будинку співмешканця, ні в будинку [PERSON] немає умов для проживання малолітньої дитини, а пенсії, яку отримує бабуся, не вистачає на утримання дитини. Мати дівчинки з квітня 2015 року дитину не провідувала, матеріальної допомоги не надавала, а раніше була позбавлена батьківських прав відносно 4 дітей. Батько дитини [PERSON] з дружиною давно не проживає, донькою не цікавиться ні в усній ні в письмовій формі, матеріально не допомагає, здоровям дитини не піклується, участі у вихованні не приймає. Представник позивача та прокурор в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимогах, стверджуючи, що відповідачі вихованням дитини не займаються, ніяким чином її не доглядають, а у бабусі, де залишена і знаходиться дитина, належних умов для її проживання немає. Відповідачі про час і місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток та повернуті поштові відправлення з відміткою про їх відсутність за зареєстрованою адресою місця проживання, причини своєї неявки суду не повідомили, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.74, 224 ЦПК України. /ар.сп. 25-26, 29-30 / Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка та дослідивши всі подані докази, суд, на основі встановлених фактів та відповідних їм правовідносин, прийшов до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного: свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачі жодним чином не турбуються про свою дитину і її вихованням не займаються, а у бабусі, де останній час знаходиться дитина, умов для її нормального проживання немає; згідно повторного свідоцтва про народження серії 1-ЖД №438926 від 18.06.2015р., виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Красноокнянському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, відповідачі є батьками [PERSON], 12.11.2010р. народження; /ар.сп. 4 / відповідно до висновку органу опіки та піклування Красноокнянської райдержадміністрації Одеської області від 06.08.2015р. №14.1_20/221, мати дитини, залишивши доньку у своєї матері, де немає умов для її проживання, з квітня 2015 року її не провідувала, матеріальної допомоги не надавала і її вихованням не займається. Батько дитини з дружиною давно не проживає, донькою не цікавиться ні в усній ні в письмовій формі, матеріально не допомагає, здоровям дитини не піклується, участі у її вихованні не приймає, а тому вказаний орган вважає за доцільне позбавити їх батьківських прав відносно їх дитини доньки [PERSON], 12.11.2010р. народження; /ар.сп. 3 / висновок органу опіки та піклування підтверджується негативною довідкою-характеристикою відповідачки за місцем проживання, а також актами обстеження житлово-побутових умов, де проживає дитина, із яких вбачається, що при неодноразовому відвідуванні житла умови проживання і виховання дитини були незадовільні («в будинку та на дворі біля будинку антисанітарні умови, в яких дитина не може проживати»); /ар.сп. 8-10, 31 / ст.150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї; п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, і одночасно з позбавленням батьківських прав суд може, на вимогу позивача або за власною ініціативою, вирішити питання про стягнення аліментів на дитину; згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батьків, або у твердій грошовій сумі; ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів на одну дитину, за жодних обставин, не може бути меншим 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов Органу опіки підлягає задоволенню, оскільки відповідачі, не піклуючись про здоровя дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, та не підтримуючи матеріально і не провідуючи її у бабусі декілька місяців, ухиляються від виховання своєї дитини доньки [PERSON], 12.11.2010р. народження. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст.150, 164 ч.1 п.2, 166 ч.2, 180, 181 ч.3, 182 ч.2, 183 ч.1, 191 ч.1 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved