overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

В серпні 2016 [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявою про розірвання шлюбу. Заява обумовлена тим, що 06.05.2005 р. між заявниками зареєстровано шлюб Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Від спільного життя мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO] Так як шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, просили розірвати шлюб. Заявники надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки бажання [PERSON] та [PERSON] розірвати шлюб є добровільним та відповідає їх інтересам. Відповідно до ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку частку у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 3 ст. 234 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Враховуючи те, що шлюбні відносини у сторін не склалися, шлюб існує формально, жоден з них не вживав заходів щодо примирення та збереження сімї, тому наполягання сторін на розірвання шлюбу базується на неможливості подальшого спільного життя і збереженні сім'ї. За таких обставин позов про розлучення підлягає задоволенню, так як подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

В серпні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій зазначав, що 17.04.1997 року рішенням Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №7, 10 сесії, 22 скликання йому було передано безкоштовно, у приватну власність земельну ділянку площею 0,0614 га, розташовану на [ADDRESS]. На підставі цього рішення отримав державний акт на право приватної власності на землю, серія [NUMBER] від 17.04.1997 року. У вищевказаному державному акті його прізвище, імя, по-батькові помилково вказано [PERSON], тоді як вірно [PERSON]. В зв'язку з чим, вимушений звернутись до суду та просити суд встановити юридичний факт про те, що вищевказана земельна ділянка належить на праві приватної власності [PERSON]. В заяві направлені до суду заявник [PERSON] заяву підтримав в повному обсязі та просив суд слухати справу у його відсутність (а.с. 20). Дослідив письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що дійсно при оформленні державного акту на ім'я [PERSON] було допущено помилку та неправильно зазначено прізвищ, імя, по-батькові «Іпполітович». Згідно п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З названих вище підстав заява і підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

В серпні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення фактуналежності правовстановлюючого документу. Свої вимоги мотивував тим, що з 1973 р. п листопад 1974 р. він працював у радгоспі імені 23 зїзду КПРС Миколаївської області, де йому було оформлено трудову книжку. Під час оформлення трудової книжки заявника було допущено помилку, а саме імя заявника було зазначено російською мовою як «Брильс Николай Маркович» замість вірного «Брильс Николай Маркусович», а також не вірно зазначено дату його народження «06.10.1956 р.н.» замість вірної «10.06.1956 р.н.». Однак заявник не має можливості усунути вказані розбіжності в позасудовому порядку, оскільки на підприємствах адміністрація має право виправляти лише відомості про роботу, а не про особу працівника. Встановлення факту належності заявнику трудової книжки необхідно у звязку з оформленням документів для призначення пенсії за віком. Оскільки зазначена обставина заважає заявнику\~реалізувати свої права, він просить суд встановити факт, що трудова книжка на ім`я «Брильс Николай Маркович»,[INFO], належить йому. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва в судовому засіданні не заперечував. Вислухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. В 1973 р. [PERSON], [INFO], було прийнято на роботу до радгоспу імені 23 зїзду КПРС Миколаївської області на посаду робітника, де йому було оформлено трудову книжку. Однак при оформленні трудової книжки на титульній ( першій) сторінці було допущено помилку в написанні імені заявника та невірно вказано його дату народження, а саме - було зазначено «[PERSON], 06.10.1956 р.н.» замість вірного «[PERSON], 10.06.1956 р.н.». Разом з тим зі змісту інших документів заявника (Свідоцтво про народження, паспорт громадянина України, Архівна Довідка) вбачається, що його вірні імя та дата народження - «[PERSON], 10.06.1956 р.н.». На теперішній час усунути вказані розбіжності в позасудовому порядку неможливо. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Згідно п. 6 с. 1 ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним в свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що наявні помилки у записах трудової книжки заважають реалізації прав стосовно пенсійного забезпечення заявника, що має для нього юридичне значення, суд вважає вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

В серпні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу до [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 2007 р. , подружжя має малолітню дитину, [PERSON], [INFO] Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд розірвати шлюб. Відповідно до заяви позивач просив про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка, згідно заяви, позов визнала. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.11.2007 р. , мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO] Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. За домовленістю сторін дитина проживає разом з матірю. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати. На підставі ст. ст.\~21,\~24,\~110,\~112,\~113 СК України\~та ст. ст.\~10,\~60,\~212,\~214,\~ ЦПК України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

В серпні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу до [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 2009 р., подружжя має малолітню дитину, [PERSON], [INFO] Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, спільного господарства сторони не ведуть. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд розірвати шлюб. Відповідно до заяви позивач просив про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30.01.2009 р. Від спільного проживання мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. За домовленістю сторін дитина проживає разом з матірю. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати. На підставі ст. ст.\~21,\~24,\~110,\~112,\~113 СК України\~та ст. ст.\~10,\~60,\~212,\~214,\~ ЦПК України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

В серпні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 31.08.2001 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 482. Від шлюбу подружжя мають доньку [PERSON], [INFO]. Спір щодо поділу майна між сторонами відсутній, суперечності щодо місця проживання дитини немає. Посилаючись на те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, між сторонами було втрачено почуття любові та взаємоповаги, збереження сімї неможливе, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. Позивач в судове засідання не з*явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі, просить розірвати укладений між ним та відповідачкою шлюб. Відповідачка в судове засідання не з*явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, позов визнала в повному обсязі. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачкою та той факт, що визнання відповідачкою позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

В серпні 2016 р. [PERSON] звернувся з позовною заявою про розірвання шлюбу. Вказував, що перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 2015 р., подружжя має малолітню дитину, [PERSON], [INFO] Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, проживають окремо, спільного господарства сторони не ведуть. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачкою. Відповідно до заяви позивач просив про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.04.2015 р. Від спільного проживання мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO] Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. За домовленістю сторін дитина проживає разом з матірю. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати. На підставі ст. ст.\~21,\~24,\~110,\~112,\~113 СК України\~та ст. ст.\~10,\~60,\~212,\~214,\~226 ЦПК України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

В серпні 2016 р. [PERSON] звернувся з позовною заявою про розірвання шлюбу. Вказував, що перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 21.06.2013 р., подружжя має малолітню дитину - [PERSON], [INFO] Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, проживають окремо, спільного господарства сторони не ведуть. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою. Відповідно до заяви позивач просив про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка, згідно заяви, позов визнала. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.06.2013 р. Подружжя має малолітнього сина - [PERSON], [INFO] Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. Дитина за домовленістю сторін залишається проживати разом з матірю. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

В серпні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги мотивувала тим, що в 1974 р. вона була прийнята на роботу до садочку № 54 м. Миколаєва, де було заведено на її імя трудову книжку. 07.06.1978 р. заявниця була прийнята шофером 3-го класу до Артемівського міського водоканалу. Однак при заповненні трудової книжки відповідальною особою було невірно зазначено місяць «06» - замість вірного «04», та були внесені виправлення щодо року її народження 1957 р. На теперішній час відсутня можливість внести до трудової книжки виправлення у встановленому законом порядку, оскільки м. Артемівськ, на території якого знаходить ся підприємство, яким було допущено помилки у трудовій книжці [PERSON], розташоване в зоні бойових дій. Встановлення факту належності заявниці трудової книжки необхідно їй для включення до основного стажу 14 років її роботи на вказаному підприємстві. Оскільки зазначена обставина заважає заявниці реалізувати свої права, вона просить суд встановити факт, що трудова книжка на імя [PERSON] належить їй. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва в судовому засіданні посилався на розсуд суду. Вислухавши пояснення заявниці, представника заінтересованої особи, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 01.03.1974 р. [PERSON] було прийнято на роботу на посаду сторожа - двірника до яслей-садочку № 54 м. Миколаєва згідно Наказу № 10 від 28.02.1974 р. При цьому на титульній ( першій) сторінці дата народження [PERSON] визначена як «19.04.1957 р.н.» та містить виправлення в частині року. В подальшому трудову книжку заявниці вдруге було доповнено записом на аркуші сімнадцятому, який містить дані щодо прізвища, імені та по-батькові особи, її дати, місяця та року народження . При цьому імя, по-батькові в перекладі на українську зазначено із помилками , місяць написано не вірно та рік містить виправлення. На теперішній час усунути вказані розбіжності в позасудовому порядку неможливо. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Згідно п. 6 с. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним в свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що наявні помилки у записах трудової книжки заважають реалізації прав стосовно пенсійного забезпечення заявника, що має для неї юридичне значення, суд вважає вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

В серпні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання доньок відповідач в добровільному порядку в обсязі необхідному для їх утримання не надає. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, а також судові витрати віднести за рахунок відповідача. Відповідно до заяви, позивачка уточнила вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь на утримання кожної із доньок 1500 грн. щомісячно та розглянути справу без її участі. Згідно заяви, відповідач уточнені вимоги визнав та просив про розгляд справи без його участі. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Згідно Свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] 22.02.2003 р. одружились. Відповідно до Свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Згідно Довідки про склад сімї виданої Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «ДивоСвіт» від 05.07.2016р. неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [INFO], разом з матірю [PERSON]. Відповідач [PERSON] матеріальну допомогу необхідну для на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.ст.\~182,\~183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~\~ Оцінюючи надані докази та враховуючи, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

В серпні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу до [PERSON] Вказувала, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2002 р. , подружжя має малолітню доньку - [PERSON], [INFO] Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить розірвати шлюб. Відповідно до заяви позивачка просила про розгляд справи без її участі, підтримала вимоги та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, згідно заяви, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.10.2002 р. Від спільного проживання подружжя має малолітню доньку - [PERSON], [INFO] Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. Дитина за домовленістю сторін проживає разом з матірю. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати.

Outcome: approved