Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

В позові позивач [PERSON] просила суд : - визнати порушеними її права споживача; -визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 2005225997 від 14.08.2013 року, укладений між нею і відповідачем Публічним акціонерним товариством « ОТП Банк»; - визнати недійсним договір добровільного страхування держателя кредитної картки № 04/05/2005225997 від 14.08.2013 року, укладений між нею і відповідачем Приватним акціонерним товариством « Страхова Компанія « Кардіф» ; Вказала, що вказані договори підписані відповідачем з використанням факсимільного відтворення підпису без згоди позивача, що суперечить ч.3 ст.207 ЦПК України та з використанням факсимільного відтворення печатки юридичної особи , що не передбачено вказаною нормою. Вказаним не було дотримано вимог ст..203 ч.1 ЦК України , а також вимог ст..203 ч.3 ЦК України, так як було відсутнє волевиявлення позивача на укладення вказаних договорів у зв»язку з відсутністю згоди позивача на використання факсимільного відтворення підпису та печатки. Тому на підставі ст..215 ч.1 ЦК України вказані договори слід визнати недійсними. Також були порушені права позивача як споживача на свободу вибору продукції , свободу волевиявлення та принцип рівності сторін, що передбачені ст..21 ЗУ « Про захист прав споживачів». В судове засідання представник позивача подав заяву про підтримання позову і розгляд справи у його відсутність. В письмових запереченнях відповідач Публічне акціонерне товариство « ОТП Банк», просив розглянути справу у відсутності представника відповідача і відмовити в задоволенні позову, так як договір підписаний відповідачем згідно умов договору і права споживача не порушені. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства « Страхова Компанія « Кардіф» не з»явився в судове засідання і розгляд справи проведено у відсутності представника вказаного відповідача. Судом встановлено слідуюче. Між позивачем і відповідачем Публічним акціонерним товариством « ОТП Банк», укладено договір про надання споживчого кредиту № 2005225997 від 14.08.2013 року по якому відповідач відповідно до умов договору, передбачених п.п. 1.2.3,1.2.2, 1.1 на підставі оригіналу договору перерахував суми кредиту на користь фізичної особи- підприємця [PERSON] 18919,80 грн. в рамках програми споживчого кредитування . Між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Стахова компанія» Кардіф», від якого діяв відповідач на підставі договору доручення, укладено договір добровільного страхування держателя кредитної картки №04/05/2005225997 від 14.08.2013 року, що підтверджується п.1 вказаного договору. Згідно ч.І ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Визнання договору недійсними можливе лише з підстав визначених законом, а саме відповідно до вимог ст.215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог які встановлені частинами першою- третьою, п»ятою та шостою статті 203 ЦК України і не зазначено ч.4 ст.203 ЦК України яка вимагає вчинення правочину у формі, встановленій законом. Але підписання договору та скріплення печаткою стосується форми правочину, а не його змісту згідно ст..207 ЦК України. Згідно частин 2, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Пунктом 3.19 договору про надання споживчого кредиту визначено, що сторони договору надають свою письмову згоду на укладення договору з підписанням його зі сторони банку шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитків печаток та уповноважених осіб відповідача. Такі ж умови передбачені і в п.20.5 договору добровільного страхування держателя кредитної картки. Позивач при підписанні спірних договорів погодився з його умовами, не заперечував проти надання кредиту про що свідчить підпис позивача на вказаних договорах. Також згідно п.10.1 договору добровільного страхування держателя кредитної картки і вимог ч.4 ст.18 ЗУ « Про страхування» моментом набрання договором страхування чинності є момент внесення першого страхового платежу, але відповідно до ст..60 ЦПК України позивач не надав доказів на пітвердження внесення першого страхового платежу, а тому вказаний договір не набрав чинності . Відповідно до ст..60 ЦПК України позивач не довела, що були порушені права позивача як споживача на свободу вибору продукції , свободу волевиявлення та принцип рівності сторін, так як копією договору вказані обставини не підтверджуються. Крім того , ч.1 ст..15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем не доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав відповідачем. Тому в задоволенні позову відмовити повністю.

Outcome: dismissed