Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до Рівненської дирекції публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди звернулась [PERSON] В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги повністю підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд їх задоволити та стягнути з Рівненської дирекції публічного акціонерного товариства «Укрпошта» на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 34 916,78 грн.; заподіяну моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. В судовому засіданні представники відповідача заявлені позовні вимоги не визнали та просять суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач по справі працювала на посаді старшого інструктора з експлуатаційних, виробничо-технічних та організаційних питань відділу технології послуг Рівненської дирекції публічного акціонерного товариства «Укрпошта». Наказом №1972-к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] звільнена 17 жовтня 2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату з виплатою вихідної допомоги, компенсації невикористаної відпустки. Рішенням Рівненського міського суду від 22 березня 2018 року по справі №569/498/18 за позовом [PERSON] до Рівненської дирекції публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення суми вихідної допомоги позовні вимоги позивача задоволено. Стягнуто з Рівненської дирекції публічного акціонерного товариства «Укрпошта» на користь [PERSON] вихідну допомогу у розмірі 10610,66 грн. Фактичний розрахунок вихідної допомоги в сумі 8541,58 грн. позивач отримала 07 травня 2018 року. Відповідно частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з того, що відповідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відтак, середній заробіток, який підлягає виплаті за весь час затримки по день розрахунку становить 34 916,78 грн. за період з 18 жовтня 2017 року по 06 травня 2018 року, який становить 6 місяців та 12 робочих днів. Розмір середнього заробітку підтверджується розрахунком наданим позивачем. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Зазначена правова позиція, викладена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі №6-76цс14, в постанові від 3 липня 2013 р. у справі № 6-64цс13, в постанові від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39цс11, в постанові від 21 листопада 2011 р. у справі № 6-60цс11. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення відповідачем трудових прав позивача щодо невиплати йому розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні призвело до порушення його звичного способу життя та завдало моральних страждань. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, передбачені ст.23 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Однак, враховуючи вимоги розумності та справедливості, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає моральна шкода в розмірі 1000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1409,60 грн., рішення прийнято на користь позивача тому судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved