Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з 28.07.2001 року вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Вони з відповідачем проживають окремо, діти проживають разом з позивачкою, знаходяться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. У звязку з викладеним позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до повноліття старшої дитини, потім у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття молодшої дитини. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.02.2016р. провадження по справі відкрито. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що хоча вони з відповідачем і проживають у одній квартирі, але кожен в окремій кімнаті, спільного господарства вони не ведуть, спільного бюджету не мають. Кожен з них живе своїм життям. Пояснила, що квартира належить їй, але відповідач там зареєстрований та живе. Він не ніс витрат по утриманню житла, внаслідок чого виникла велика заборгованість по сплаті за спожитий газ та електроенергію та квартиру відключили від електроспоживання. Після її звернення до суду з вказаним позовом відповідач за один місяць сплатив борг за комунальні послуги. Відповідач дома майже не знаходиться, постійно перебуває у відрядженнях, на вихідних зачиняється у себе в кімнаті, дітьми не займається, грошей на утримання дітей не дає. З часу, коли вони перестали жити однією сімєю, а це приблизно два місяці тому, дітей виховує і утримує вона сама. Вона працює по графіку: день, ніч, а потім дві доби вдома, тому доглядає дітей, повністю веде домашнє господарство та здійснює догляд за дітьми. Придбаває для них продукти харчування, ліки та інші необхідні речі. Але її доходів, які складають приблизно 3000-3500 грн. в місяць, не вистачає. Відповідач працює та може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, але цього не робить. Продукти харчування, які він купляє, він сам і зїдає. А дітей до школи вони готували разом за спільні кошти, тому що на той момент жили однією сімєю. Просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, вважає, що вони з позивачкою будуть утримувати дітей окремо кожен за власні кошти. Наголосив, що саме він несе всі витрати по утриманню квартири та купує продукти харчування для всіх, у тому числі і для дітей, у відрядженнях він буває дуже рідко, приблизно 1 добу на місяць. Весь інший час він проводить вдень на роботі, а вечором вдома. Зазначив, що добровільно питання про спільне утримання дітей вони з позивачкою не вирішили, він заперечує проти сплати аліментів на її користь, оскільки вона замість продуктів харчування купляє в кредит телефон, планшет, а також витрачає кошти на квіти. Часто чергує в нічну зміну. Тому він сам бажає доглядати дітей і не згоден сплачувати на їх утримання аліменти на користь позивачки. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 28 липня 2001 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЖД № 307589, виданим 28.07.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №52 (а.с.2). Від шлюбу народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (ксерокопії свідоцтв про народження дітей наявні в матеріалах справи (а.с.3,4). Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.03.2016р. шлюб між сторонами розірвано. На час розгляду справи позивачка, відповідач та їх діти мешкають разом в одному приміщенні. За твердженням позивачки, діти повністю перебувають на її утриманні. Відповідач грошових коштів їй не надає. Іноді сплачує комунальні послуги та купує продукти харчування на свій власний розсуд. Позивачка зазначає, що вона як матір, більш обізнана в потребах дітей, крім того, вона повністю веде домашнє господарство, відповідач їй в цьому не допомагає. Відповідач на підтвердження своїх заперечень надав суду чеки з магазинів на придбання продуктів харчування та дрібних предметів гігієни та побуту, на відвідування кафе, на придбання дитячої іграшки, на придбання цукерок, а також квитанцію про сплату за електроенергію. Суд, оцінивши надані відповідачем докази, не приймає їх до уваги і погоджується з доводами позивачки. З наданих відповідачем товарних чеків не вбачається, що придбані на них товари були спрямовані саме на утримання його дітей. Разові придбання продуктів харчування дітям не гарантують регулярність придбання таких товарів відповідачем для задоволення потреб дітей в майбутньому. Що стосується сплати комунальних послуг, то відповідач, будучі зареєстрованим та проживаючи в квартирі, зобовязаний згідно вимог закону, нести тягар по утриманню житла нарівні з іншими особами, що мають право на проживання в квартирі. Також, крім регулярного придбання продуктів харчування для забезпечення нормальної життєдіяльності неповнолітніх дітей, на утримання та виховання дітей треба нести і інші, не повязані з цим витрати, наприклад, на здобуття дітьми освіти, на готування їх до самостійного життя, на розвиток їх здібностей, на духовний та моральний розвиток, на підтримання здоровя, на лікування, на дозвілля та розваги, на придбання одягу і т.і. Тому, якщо батьки дітей не можуть домовитись між собою про участь кожного з них в вихованні та утриманні власних дітей, а діти не можуть залишатись без засобів до існування, то спір між батьками, зокрема, щодо обовязку кожного з них по утриманню дітей вирішує суд. Позивачка [PERSON] працює, отримує, з її слів, заробітну плату в розмірі 3000-3500 грн. в місяць, якої не вистачає на утримання двох дітей. Відповідач [PERSON] також працює на Одеській залізниці і отримує стабільний дохід. Інших утриманців у нього не має. Стан здоровя батьків та дітей задовільний. Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. П.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлює, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі. При цьому, на думку суду, це правило застосовується не тільки у випадках проживання батьків в окремих житлових приміщеннях, а у випадку їх проживання в одному житловому приміщення, але за відсутності спільного бюджету та домовленості щодо спільного утримання дітей. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, \~наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В порядку ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст. 179 СК України аліменти, отримані на дитину, є власністю того з батьків, на імя якого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Тобто аліменти це кошти особливого призначення, а тому їх належить використовувати для забезпечення потреб дитини. Ст.186 СК України передбачає контроль органу опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів. З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що позивачка [PERSON] має право на отримання від відповідача [PERSON] аліментів на утримання дітей, яки проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Що стосується доводів відповідача стосовно того, що діти також проживають з ним і він їх утримує, то суд вже зазначав вище, що потреби дітей не обмежуються тільки придбанням продуктів харчування. Якщо б сторони вели спільне життя, мали б спільний бюджет або знаходили б спільну мову стосовно несення витрат на дітей, тоді б доводи відповідача заслуговували на увагу. В даному випадку батько та мати не можуть домовитись між собою стосовно несення витрат на утримання дітей. Суд розяснює відповідачу, що відповідно до ст. 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Вважаючи, що з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей звернулась мати, з урахуванням цільової природи аліментів, враховуючи, що у суду не має достовірних даних з приводу того, що позивачка як мати, звернувшись до суду з вказаним позовом, переслідує особисту корисну мету або іншим чином зловживає своїми правами, суд приходить до висновку, що аліменти на дітей повинен сплачувати батько на користь матері. Рішення суду про місце проживання дітей на час розгляду справи відсутнє. Таким чином, суд, зважаючи на положення ст.ст.141,180-182,183 СК України, зокрема про солідарний обов'язок батьків на утримання неповнолітніх дітей та той факт, що відповідач зобовязаний утримувати неповнолітніх дітей, вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до повноліття дочки [PERSON], потім у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття [PERSON]. Згідно ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. \~ \~ \~ \~У відповідності зі ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно \~до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст.141,180,182,183 СК України,

Outcome: approved