Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» з вимогами про поновлення її на роботі на посаді інженера-проектувальника 1 категорії відділу енергоспоруд №55, з якої вона була звільнена період непрацездатності на підставі наказу №13/к від 22 січня 2014 року у зв'язку із скороченням штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Крім того, у зв'язку зі своїм поновленням Позивач також заявляє вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оплату лікарняного листка, який підтверджує її непрацездатність в день звільнення, а також вимоги про видачу дублікату трудової книжки без записів про її звільнення та про стягнення компенсації за спричинену моральну шкоду, розмір якої Позивач оцінює в 50000 гривень. Позивач вважає своє звільнення незаконним і мотивує свої вимоги тим, що 22 січня 2014 року, в день коли вона перебувала на лікарняному, про що повідомила свого безпосереднього керівника, а крім того, коли у неї ще не закінчилась відпустка, її було звільнено на підставі наказу №13к. З цих підстав, посилаючись на ч.3 ст.40 КЗпП України та ч.2 ст.11 Закону України «Про відпустки», Позивач просить її поновити, стягнувши компенсаційні виплати та відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні Позивач та її представник підтримали заявлений позов, просили суд його задовольнити. Представник Відповідача проти позову заперечувала, наполягаючи на тому, що Позивач була звільнена за скороченням штатів у відповідності до ч.1 ст. 40 КЗпП України. Представник Відповідача зазначив, що [PERSON], яка не є членом профспілки, була завчасно попереджена про своє майбутнє вивільнення, наявні вакансії на момент її звільнення не відповідали її кваліфікаційним характеристикам, а від запропонованої посади прибиральниці вона відмовилась. Крім того, як зазначив представник Відповідача, [PERSON] була звільнення відразу по виходу її з відпустки, вона нікого не повідомляла про наявність у неї лікарняного листка, у день звільнення з'явилась і отримала трудову книжку, хоча від підпису у наказі про її звільнення вона відмовилась. Представник зазначив, що про існування листка непрацездатності Відповідач дізнався лише з позову, який є предметом розгляду у даній справі, у зв'язку з чим вважає, що Позивач діє недобросовісно, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Заслухавши пояснення Позивача та її представника, представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено, що 22 лютого 2013 року [PERSON] наказом №54/к, виданим на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва про скасування наказу про її звільнення, була поновлена на посаді інженера-проектувальника 1 категорії відділу енергоспоруд з 18 червня 2012 року. Відповідно до ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Як вбачається з наявних у справі копій наказів ПрАТ «Діпрозв'язок» з 02.01.2014р. на підприємстві вводилась нова організаційна структура, вводились нові відділ та частково виводились зі штату інші відділи підприємства. Про скорочення штату ПрАТ «Діпрозв'язок», зокрема посади інженера-проектувальника 1 категорії відділу новітніх технологій №05, видано наказ №193 від 02.10.2013р. 30 жовтня 2013 року [PERSON] було під розписку повідомлено про наступне вивільнення та повідомлено, що роботи (вакансії) за відповідною професією чи спеціальністю у товаристві відсутні, а перелік вакантних посади був наданий у додатку. З наявних у справі матеріалів вбачається, що [PERSON] подавала заяви про переведення її на посади інженера з пожежної безпеки, начальника відділу видавництва проектів №58, начальника відділу інформаційно-комунікаційної структури №11, завідувача групи по складанню кошторисів проектно-вишукувальних робіт. Згідно з висновками акту перевірки претендента [PERSON] на обрані нею вакансії від 26.11.2013р. було встановлено, що [PERSON] в силу напряму здобутої освіти та наявного досвіду роботи не могла бути призначена на зазначені вище посади. В цей же день [PERSON] звернулась до керівництва із завою про надання нею згоди на переведення на посаду прибиральника службових приміщень. У відповідності до акту перевірки претендента [PERSON] на посаду прибиральника службових приміщень від 29.11.2013р. Позивач була визнана такою, яка може бути переведена на вказану посаду. У зв'язку з цим [PERSON] листами від 16.12.2013р. та 20.12.2013р. було повідомлено про необхідність письмової форми заяви про переведення її на посаду прибиральника службових приміщень. Безспірно встановлено, що [PERSON] не подавала заяви про переведення її на посаду прибиральника службових приміщень, у зв'язку з чим в подальшому була звільнена у відповідності до ч.1 ст.40 КЗпП України. Таким чином, як вбачається з досліджених судом матеріалів, передбачена трудовим законодавством процедура вивільнення працівника [PERSON] у зв'язку зі скороченням штатів була дотримана, а крім того, серед підстав заявленого позову сама Позивач і не зазначала про такі порушення. Так, єдиною підставою заявленого позову є звільнення Позивача під час її перебування у відпустці та лікарняному. В даному випадку судом встановлено наступне. У відповідності до наказу №606/в від 20.12.2013р. Позивачу було надано щорічну основну відпустку тривалістю 14 календарних днів з 08 січня по 21 січня 2014 року. Наказом №13/к від 22 січня 2014 року [PERSON] була звільнена з посади у зв'язку зі скороченням штатів. Разом з тим, як вбачається з листка непрацездатності Серію АВЮ 937449, [PERSON] під час перебування у щорічній відпустці захворіла, у зв'язку з чим у період з 20 січня 2014 року по 28 січня 2014 року була непрацездатною. У відповідності до ч. 3 ст. 40 Кодексу Законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Таким чином, звільнення [PERSON] з 22 січня 2014 року, враховуючи її перебування на лікарняному в цей день, є протиправним. Між тим, враховуючи що в цілому процедура звільнення Позивача у зв'язку зі скороченням штатів Відповідачем була дотримана, та Позивачем не оскаржується, підстав для поновлення [PERSON] на посаді інженера-проектувальника 1 категорії відділу новітніх технологій №05 суд не вбачає. В даному випадку суд вважає необхідним захистити права Позивача щодо недопустимості її звільнення в період непрацездатності та відпустки шляхом зміни дати її звільнення на перший робочий день після її видужання та виходу зі щорічної відпустки. У відповідності до ст. 78 Кодексу законів про працю України дні тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку, до щорічних відпусток не включаються. Так, з листка тимчасової непрацездатності вбачається, що [PERSON] захворіла 20 січня 2014 року, а отже, два дні її щорічної відпустки (20 та 21 січня 2014) мають бути перенесені на період після поновлення працездатності, тобто на 29 та 30 січня 2014 року, а тому перший робочий день після виходу Позивача з відпустки є 31 січня 2014 року. Відтак, суд приходить до висновку про необхідність зміни дати звільнення [PERSON] на підставі наказу №13/к від 22.01.2014р. на 31 січня 2014 року. Частина 2 статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» передбачає, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності, незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, вимоги Позивача про зобов'язання Відповідача оплатити час її непрацездатності, підтверджений листком Серії АВЮ 937449, частково є обґрунтованими щодо перших п'яти днів її хвороби. Оплата подальших днів непрацездатності не віднесена законом до обов'язків роботодавця. Вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та видачу дублікату трудової книжки є похідними від вимоги [PERSON] про поновлення її на роботі, а тому підстав для їх задоволення суд не вбачає. Що стосується вимог Позивача про стягнення з Відповідача компенсації за спричинену моральну шкоду в розмірі 50000 гривень, то в даному випадку суд керується наступним. У відповідності до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на обставини справи, суд не має підстав для покладення обов'язку на Відповідача відшкодувати працівникові моральні збитки, оскільки Позивач не надала суду доказів того, що повідомляла належним чином роботодавця про перебування на лікарняному в період відпустки. При цьому навпаки, в день її звільнення під час хвороби була присутня на роботі, отримала трудову книжку та розрахунок при звільненні. За таких обставин вина Позивача у виданні наказу про її звільнення в період тимчасової непрацездатності також є наявною, і підстав для покладення на Відповідача обов'язку з відшкодування їй моральної шкоди суд не вбачає.

Outcome: dismissed