Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

В листопаді 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання його неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбні відносини між ними розірвані. Дитина після припинення шлюбних відносин між сторонами проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить і на його утриманні ніхто не знаходиться. В судове засідання позивачка не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надав суду заяву, в якій уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання його доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Справу просила розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду письмові заперечення, в яких просив справу розглянути за його відсутності та відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог, оскільки він перебуває на обліку як безробітний, тому заяви позивачки про те, що він, нібито, працює є безпідставними та нічим не обґрунтованими. З моменту розлучення між ним та позивачкою, коли він мав постійну роботу і мав кошти, він постійно допомагав позивачці у вихованні та піклуванні за дочкою. На теперішній час він є інвалідом другої групи по зору і не відмовляється від участі у вихованні та матеріальній допомозі його старшій дочці, проте оскільки на даний момент він безробітний та в нього на утриманні знаходяться ще дві дочки та син його дружини, що страждає на ДЦП (інвалід дитинства), він просто не має на це можливості. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивачки, добровільно допомогу на її утримання відповідач не надає. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не його правом, а його обовязком, у звязку з чим, з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Позивачка просила суд визначити розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач має постійне джерело доходу у вигляді пенсії, що підтверджується наданою ним довідкою Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську від 10.01.2017 року за № 273/01-4, а також визнається самим відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, не потребують доказуванню обставини, що відповідач має постійне, регулярне джерело доходу. Разом з тим, судом встановлено, що на утриманні відповідача також перебувають малолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких він є. Тобто, зазначені обставини вказують на те, що заявлені позивачкою вимоги не можуть бути задоволені в повному обсязі. При цьому, твердження відповідача, що на його утриманні перебуває син його дружини, що страждає на ДЦП (інвалід дитинства), судом не беруться до уваги і суд до них ставиться критично, оскільки згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON], на яких Законом й покладено обовязок утримування дитини. Суду не доведено належними та допустимими доказами, що вказана дитина перебуває на утриманні саме відповідача. В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим встановити розмір аліментів в частині від заробітку (доходу) відповідача та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини - [PERSON], допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 551 грн. 20 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial