Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації, про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідачі по справі зареєстровані в його будинку, але фактично не проживають в ньому. У зв`язку з наведеним позивач просить позов задовольнити, визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник адвокат Петров Є.В. в судове засідання не з`явились, про час та дату засідання сповіщено належним чином. Від представника позивача надійшла до суду заява, про розгляд справи за відсутності представника позивача, позивні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином за місцем реєстрації, відзиву щодо позову та клопотань до суду не направляли, про причини неявки в судове засідання не повідомили. Представник третьої особи служба у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву щодо позову та клопотань до суду не направив. Від представника третьої особи надійшла до суду заява, про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, позивні вимоги підтримує у повному обсязі, з тих підстав, що в матеріалах справи наявні відомості про гарантування збереження житлових прав дитини, а саме батько малолітніх дітей [PERSON] має у приватній власності 1/3 (одну третю) частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , де він з дітьми фактично мешкає. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія [NUMBER] від 10.01.2007 року [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, [PERSON] постійно проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На вказаній житловій площі зареєстровані та проживають: [PERSON] - власник, [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] . Згідно акту від 22.08.2019 року, складеного депутатом Фонтанської сільської Ради Лиманського району Одеської області [PERSON] у присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , які мешкають в будинку по [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 01.08.2015 року не проживають, не з`являються, особистих речей немає, що вказує на їх не перебування за даною адресою. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.05.2019 року № 168390125 батько малолітніх дітей [PERSON] має у приватній власності 1/3 (одну третю) частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , згідно Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 06.01.2011 р., виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради. Статтею 156 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з положеннями статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закон України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. А отже обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто в даному випадку батьків. Згідно із частиною 2 статті 18 цього Закону діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] зареєстрована у спірному будинку з 13.02.2007року як член сім`ї власника. В той самий час відповідач [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , а згідно акту обстеження в спірному житлі з малолітніми дітьми не проживає з 2015 року, оскільки мешкає з родиною в квартирі за адресою: [ADDRESS] , співвласником якої є [PERSON] , не несе витрат на утримання житла. Не проживання [PERSON] з дітьми у спірному житлі також підтверджується повідомленням кур`єрської служби/пошти при доставці судових повісток на протязі розгляду справи з 2018 року по 2020 рік. Таким чином судом встановлено, що відповідач з 2015 року не проживає у спірному будинку, витрати на її утримання не несе. Крім того, [PERSON] не доведено наявності поважних причин її відсутності у спірному будинку понад рік та/або здійснення нею обов`язку по утриманню спірного будинку, не встановлено наявності інших домовленостей між учасниками правовідносин, тому суд приходить до висновку про те, що [PERSON] втратила право на користування цим житлом. Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , не є членом сім`ї власника спірного житлового приміщення, зареєстровані у спірному будинку як за місцем проживання своєї матері [PERSON] .. Отже суд приходить до висновку про те, що право користування житловим приміщенням [PERSON] та [PERSON] є похідним від права їх матері [PERSON] .. Оскільки матір дитини є такою, що втратила право користування житловим приміщенням, правові підстави для проживання та реєстрації малолітніх [PERSON] та [PERSON] в спірному будинку відсутні.

Outcome: approved