Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

В листопаді 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила постановити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1500 грн. на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], починаючи з 14 листопада 2017 року і до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, надала суду відзив на позовну заяву (а.с.28-29). Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Правовідносини, що є предметом спору між сторонами у справі, регулюються сімейним законодавством України. Відповідно до сит. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Лише за наявності усіх передбачених ст. 199 СК України, умов, суд за приписами ст.ст. 182, 200, СК України, має визначити розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, при такому визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є батьком повнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). [PERSON] навчається на третьому курсі денного відділення ДВНЗ «Дніпровського коледжу транспортної інфраструктури» І рівня акредитації, що підтверджується довідкою №389 від 30 жовтня 2017 року (а.с.9). Навчання здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. [PERSON] отримує стипендію у розмірі 920 грн. на місяць, батько в свою чергу добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Оцінюючі з'ясовані в судовому засіданні обставини у справі в контексті наведених вище правових норм регулювання предмету спору, суд доходить наступних висновків. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Встановлено, що на даний час відповідач офіційно не працює, в період з 14 березня 2017 року по 11 грудня 2017 року перебував на обліку в Дніпровському районному центрі зайнятості як безробітний, оскільки за станом здоровя не має можливості працювати. У січні 2018 року відповідач переніс дистанційну піелолітотрипсию (видалення конкрементів з нирок) та на даний час перебуває на лікуванні. Сумарний дохід, одержаний відповідачем у 2017 році складає 7959,96 грн. в середньому на місяць 663,33 грн., що підтверджується відомостями Дніпровської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області за період з 01.01.2017 року по 30.09.2017 року у сумі 3239,43 грн. (а.с.34) та довідкою з Дніпровського районного центру зайнятості про отриманий дохід з 14.03.2017 року по 11.12.2017 року в сумі 4720,53 грн. (а.с.35). Позивачка не навела ніяких доказів того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, суд визнає встановленою обставину доводів відповідача на заперечення ним позовних вимог щодо відсутності у нього об'єктивної змоги надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Оскільки така спроможність за приписом ст. 199 СК України, є обов'язковою умовою для покладення на батька обов'язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, її відсутність зумовлює висновок суду про необхідність відмовити у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, за безпідставністю позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за даною категорією справи, та те, що позовні вимоги позивачки не були задоволені судом, суд не покладає на сторону відповідача сплату судового збору, а компенсує зазначені судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed