Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

В липні 2015 р. позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 15.02.2006 р. у розмірі 43 410,91 грн., що виникла станом на 17.06.2015 р., мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору 15.02.2006 р. відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, то виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути. Заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 12.10.2015 р. вищевказаний позов було задоволено зі стягненням на користь позивача суми заборгованості та судового збору. Ухвалою Подільського районного суду м.Києва 08.12.2015 р. заочне рішення скасовано з призначенням до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача підтримавпозовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що між сторонами був укладений кредитний договір, який є діючим по сьогоднішній день тому, що зобов'язання припиняється виконанням, здійсненим належним чином. Відповідач умови договору не виконує, у зв'язку з чим має заборгованість, яка на даний час не погашена. Заперечувала проти застосування строків позовної давності, наполягаючи, що строк для звернення до суду з позовом позивач не пропустив, оскільки договір діє до його повного виконання. Підтвердила, що відповідчу видавалася платіжна картка, строк дії якої загальний - три роки. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що погашала суму кредиту його дружина, яка з цього часу вносила кошти та за цей час вже давно погашений кредит. Крім того, надав суду письмову заяву про застосування строку позовної давності, де просив застосувати строк позовної давності і зазначив, що позивачем пропущена позовна давність, у зв'язку з чим позивачем втрачена можливість стягнення заборгованості у судовому порядку. Пояснив, що позивачем в лютому 2006 р. йому була надана пластикова картка, строк дії якої закінчився в 2008 р. Вважає, що з цього часу позивач дізнався про порушення свого права, тому з цього часу розпочався відлік строку позовної давності, який вже давно закінчився. Суд, встанововивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 15 лютого 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого, Банк надав відповідачу кредит у розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст.251 ч. 1 ЦК України - строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно до ст.251 ч. 3 ЦК України строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Приписами ст.256 ч. 1 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 259 ЦК України зазначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що договір про збільшення позовної давності не укладався, а тому судом при розгляді справи враховується загальна позовна давність. Крім того, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою, які є складовою укладеного між сторонами договору, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. В судовому засіданні встановлено, що при укладенні договору відповідачу була видана платіжна картка строком дії по лютий 2009 р. Згідно ст. 257 ЦП України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. (справа № 6-14 цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Така позиція підтверджується також і відповідно до судової практики Верховного Суду України (постанова 22.10.2014 р. №6-127цс14, яка є обов'язковою для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України). В зв'язку з чим, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що вищевказаний кредитний договір є чинним на час звернення з позовом до суду, оскільки вони не засновані на законі. Таким чином, на час звернення позивача до суду у позивача сплинув строк позовної давності по вимогах про стягнення до основної вимоги. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі, що також зазначалося у Інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності» від 16.01.2013 р. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України) . Відповідач у встановленому законом порядку заявив про застосування строку позовної давності. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що в задоволенні позову слід відмовити з мотивів пропуску строку позовної давнини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed