Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із даним позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.10.2012 року у загальному розмірі 117745,92 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 02.10.2012 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 5700,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Також, відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник рахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту. Свої ж зобов'язання за кредитним договором [PERSON] не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв'язку із зазначеними порушеннями станом на 30.09.2018 року має заборгованість - 134683,56 грн., яка складається з наступного 1988,55 грн. - заборгованість за кредитом, 132595,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 23020,78 грн., яка була задоволена виконавчим написом приватного нотаріуса м. Дніпра від 23.09.2016 року з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 111662,78 грн. а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5583,14 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, заборгованість до стягнення становить 117745,92 грн. Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року було вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у позовній заяві не заперечував проти заочного розгляду справи. Від відповідача, [PERSON] у запропонований йому ухвалою суду строк відзиву на позов до суду не надходило. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено наступне. 02.10.2012 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 5700,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Також він ознайомився та згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни з відповідача [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом - 1988,55 грн., заборгованість за відсотками - 16736,00 грн. пеня та комісія 3200 грн. штраф - 1096, 23 грн. за період з 02.10.2012 року по 30.06.2016 року. Виконавчий напис набрав чинності з 23.09.2016 року. /а.с.7/ Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Відповідно до ст. 43 ЦПК України імперативно визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги позивача, якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. На основі положень конкретно укладеного договору суд приходить до висновку, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого строку кредитування. Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Наявність виконавчого напису про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Це не суперечить висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Таким чином суд вважає оскільки, на час розгляду даної справи за спірним кредитним договором є набравший чинності виконавчий напис приватного нотаріуса, який не скасований рішенням суду, тобто кредитор реалізував своє право на повернення кредитної забргованості, а тому відсотки, пеня, коміся та штрафи повторно за цим же кредитним договором нараховані бути не можуть. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Але таких вимог позивач у своєму позові не заявляв. Таким чином, із врахуванням доказів, які надані позивачем на підтвердження існування кредитних відносин між ним та відповідачем, наявність доказів про стягнення даної заборгованості за виконавчим написом нотаріуса, суд, з урахуванням вказаних вище норм закону та висновку Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, вважає, що підстави для задоволення даного позову відсутні. Згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed