Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-26 00:00:00

В квітні 2014 р. приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про відшкодування шкоди в порядку регресу. Зазначило, що 02.10.2009 р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 001331/4002/9011174 (надалі за текстом - договір страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER]. 17.05.2010 р. в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом -ДТП) за участю автомобілів «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER], яким керував відповідач. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2010 р. відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП. 17.05.2010 р. [PERSON] звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 09.07.2010 р. позивачем на підставі звіту про оцінку від 08.07.2010 р., було складено страховий акт та розрахунок страхового відшкодування. Позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 104 117 грн. 11 коп. 01.09.2010 р. позивачем було направлено претензію до ВАТ «НАСК «Оранта», як страховика відповідача з вимогою відшкодувати суму збитків у межах лімітів полісу, а саме 35 500 грн. ВАТ «НАСК «Оранта» було задоволено вимогу позивача та відшкодовано 35 500 грн., таким чином, з урахуванням здійсненних відповідачем проплат у розмірі 7 680 грн. 01 коп. за договором про відшкодування грошових коштів в порядку регресу, позивач просить стягнути з відповідача 61 435 грн. 40 коп. З урахуванням вищевикладеного, покликаючись на норми ст. 27 Закону України «Про страхування» (надалі за текстом - ЗУ «Про страхування»), ст. ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) просить стягнути компенсацію здійснених виплат з відповідача, як особи, відповідальної за заподіяний збиток в порядку зворотної вимоги (регресу). До початку судового засідання представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримала позовні вимоги, з тих же підстав та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с. 77). На виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, судом було направлено запит до органів реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с. 59), згідно отриманої відповіді відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 61). Згідно ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідач в судові засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся судовими повістками про виклик на 27.05.2014 року, 10.06.20147 року, 27.06.2014 року (а.с. 64, 66, 68 - 70, 75 - 76). Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень представника позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2009 р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір страхування, предметом якого є страхування транспортного засобу «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 4 - 5). Автомобіль «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] на праві власності, що підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу (а.с. 48 - 49). У відповідності до довіреності від 08.10.2009 р. [PERSON] уповноважив [PERSON] на управління автомобілем «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 50 - 51). 17.05.2010 р. в м. Києві сталось ДТП за участю автомобілів «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER], яким керував відповідач, зазначений факт підтверджується довідкою ВДАІ (а.с. 24 - 25). Постановою Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2010 р. відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП (а.с. 26). 17.05.2010 р. [PERSON] звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 27). Відповідно до звіту про оцінку автомобіля, матеріальний збиток завданий автомобілю «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] складає 106 800 грн. (а.с. 28 - 46). 09.07.2010 р. позивачем на підставі звіту про оцінку від 08.07.2010 р., було складено страховий акт та видано наказ про виплату страхового відшкодування (а.с. 22 - 23). Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 08.01.2009 р. на підставі ремонтної калькуляції (а.с. 37) власнику автомобіля «Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] нараховано суму страхового відшкодування у розмірі 104 117 грн. 11 коп. Позивачем було виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля ««Mazda 6», д.н.з. [NUMBER] у розмірі 104 117 грн. 11 коп., що підтверджено платіжним дорученням № 017274 від 15.07.2010 р. (а.с. 47) Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у відповідача на час ДТП був наявний поліс № ВЕ/1490363, з терміном дії з 26.03.2010 р. по 25.03.2011 р. з ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну у розмірі 35 500 грн. (а.с. 52). 01.09.2010 року позивачем було направлено претензію до ВАТ «НАСК «Оранта», як страховика відповідача з вимогою відшкодувати суму збитків в межах лімітів у розмірі 35 500 грн. (а.с. 53 - 54). ВАТ «НАСК «Оранта» було задоволено вимогу позивача та відшкодовано 35 500 грн., що підтверджено договором про відшкодування грошових коштів в порядку регресу (а.с. 55 - 56). У відповідності до довідки позивача, станом на 25.06.2014 року за відповідачем залишається борг по сплаті матеріальної шкоди складає у розмірі 61 445 грн. 45 коп. (а.с. 78). Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) особа, якій заподіяно збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 993, 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи. Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однак, згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Розрахунки позивача в цій частині, з посиланням на належні та допустимі докази, відповідачем спростовані не були. Виходячи з наведеного, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача - 61 435 грн. 40 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 614 грн. 35 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved