Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

В липні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати за ним право власності на 1/2 будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання які були використані в процесі будівництва житлового будинку та господарських будівель розташованих в [ADDRESS], зазначав, що оскільки відповідач заперечувала проти поділу між ними спільно нажитого майна, він був змушений до суду звернутися з клопотанням про призначення будівельно - технічної експертизи за яку він сплатив 2952.00грн., вважав що буде справедливим стягнути на його користь з відповідача половини вартості експертного дослідження у розмірі 1476.00грн. В подальшому, позивач по справі, неодноразово уточнюючи свої вимоги, скориставшись своїми правами, передбаченими ст. 31 ЦПК України, змінив позовні вимоги та наполягав на вирішенні по суті останніх позовних вимог, а саме: визнання житлового будинку спільного сумісною власністю подружжя (т.1 а.с.153-155; т.2 а.с.40). Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що за час перебування з відповідачкою у шлюбі, вони у встановленому законом порядку, на відведеній з цією метою ділянці землі, побудували житловий будинок з господарськими спорудами. Оскільки відповідачка заперечує проти визнання вказаного житлового будинку з господарськими спорудами їх сумісною власністю, та відмовляється надати на будинок будь - які правовстановлюючі документи, намагаючись самостійно розпоряджатися спільно нажитим майном, він змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалами суду від 07.04.2016 року заявлені позовні вимоги від 31.07.2014 року, 06.08.2014 року, 10.06.2015 року, 24.11.2015 року, а саме: про визнання права спільної сумісної власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи; визнання об'єкта незавершеного будівництва, спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з відповідача на його користь судових витрат понесених під час подання позову, а також половини вартості проведення судової будівельно - технічної експертизи, що складає 1476.00грн., за заявами позивача та його представника залишені без розгляду.(т.2. а.с.41;42). В подальшому, позивач по справі, неодноразово уточнюючи свої вимоги, скориставшись своїми правами, передбаченими ст. 31 ЦПК України, змінив позовні вимоги та наполягав на вирішенні по суті останніх позовних вимог, а саме: визнання житлового будинку спільного сумісною власністю подружжя (т.1 а.с.153-155; т.2 а.с.40). Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що за час перебування з відповідачкою у шлюбі, вони у встановленому законом порядку, на відведеній з цією метою ділянці землі, побудували житловий будинок з господарськими спорудами за спільні кошти, тому просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що він перебув в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 1995 року по 2013 рік. Від спільного шлюбу народились двоє дітей: доньки - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В період перебування у шлюбі у встановленому законом порядку, вони спільно з відповідачем побудували житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані в [ADDRESS]. Вважав, що будинок в експлуатацію не здавався та право власності на будинок не реєструвалося. Але під час розгляду справи йому стало відомо, що вказаний на будинок було оформлено свідоцтво про право власності на ім'я відповідача та зареєстровано у відповідності до вимог закону. Вважає, оскільки вказаний будинок він та його дружина будували разом за спільні кошти, в період знаходження у шлюбі, тому вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю його та [PERSON] Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заявлені позивачем підтримала, просила їх задовольнити, оскільки будинок був побудований за спільні кошти сторін під час перебування у зареєстрованому шлюбі, але право власності на нього та його реєстрація відбулася у 2002 році тільки на [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. До суду надала заперечення на позовну заяву та доповнення до неї, якими просила в задоволенні позову, заявленого [PERSON] відмовити, оскільки він не довів, що ними як колишнім подружжям за час шлюбу будь яким законним способом було нажито чи набуто майно, яке він хоче поділити. Стверджує, що земельна ділянка була виділена її батькам, вони купували будівельні матеріали, будували будинок, так як вони як подружжя не мали матеріально фінансової змоги його будувати. Тому, проживання в будинку не означає набуття права власності на нього, будівельні матеріали та конструктивні елементи, просила в задоволенні позову відмовити.(а.с.31). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала частково, суду пояснила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що більшу частину вкладених грошових коштів на побудування будинку внесли її батьки. На даний час будь - які правовстановлюючі документи на право власності у відповідача відсутні. Крім цього, як вважає і сама [PERSON], потрібно врахувати те, що в період шлюбу у них народилось двоє дітей, які також мають право на долю в будинку. Не заперечувався факт того, що в період перебування в шлюбі вона з [PERSON] разом забезпечували свою сім'ю, працювали обидва, будинок будували повільно. В подальшому [PERSON] фактично позов визнала та вказувала, що дійсно спірне майно побудовано сторонами спільно під час знаходження у шлюбі, але вважала, що [PERSON] має право не на ідеальну частку вказаного майна, а більшу так як необхідно враховувати частку дітей. Ухвалою суду від 09.07.2015 року за заявою позивача, до участі у розгляді справи була залучена у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON](мати відповідача). Ухвалою суду від 26.11.2015 року за ініціативою суду до участі у розгляді справи був залучений у якості третьої особи без самостійних вимог [PERSON] Третя сторона на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно їй була виділена земельна ділянка в 1992 році яку вона використовувала під огород. На сімейній пораді вони з чоловіком вирішили, що вказану земельну ділянку віддадуть в користування дочці [PERSON], яка в 1995 році вийшла заміж та потребувала власного житла. Оскільки дозволу на початок забудови раніш було не потрібно, тому в 1997 році вони разом - позивач, відповідач та батьки - побудували будинок,сарай, льох та окремо літню кухню. Всі внутрішні роботи в будинку: шпаклівка, покладання плитки, встановлення паркану робив особисто [PERSON], весь будматеріал закупали всі разом. В подальшому земельна ділянка була переоформлена на відповідача, але чи оформлено вказане документально стверджувати не могла. зазначала, що з позовом [PERSON] згода, оскільки будинок був побудований за спільні кошти в період знаходження в шлюбі, вона будь-яких матеріальних претензій до сторін не має, просила позов задовольнити. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проти задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] він не заперечує. Підтвердив факт того, що дійсно в [ADDRESS] та спірний будинок [PERSON] є різними будинками, тому він жодного відношення до спірного майна не має. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості та законності заявлених вимог, розглянувши справу в межах заявлених вимог, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 14 жовтня 1995 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (в подальшому [PERSON]). 27.05.2013 року рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області шлюб розірвано.(т.1 а.с.6). Від спільного шлюбу мають двох дітей: доньку - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають на їх спільному утриманні. На теперішній час відповідач перебуває в новому шлюбі і обрала прізвище чоловіка - [PERSON]. Житловий будинок площею 50,00кв.м., із господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS], є 1997-2002 року забудови. Вказані обставини підтверджуються копією технічного паспорту на спірний будинок від 01.03.2001року та 01.12.2014 року, погосподарськими книгами (а.с.8-10; 57-60). Відповідно до висновку № 4703 від 22.05.2015 року судово будівельно - технічної експертизи, відсоток готовності вказаного житлового будинку складає 100%, він складається з житлового будинку під. літ. «А,А1» загальною площею 74,70кв.м, житловою площею 40,10кв.м., який складається із: - передньої площею 5,0кв.м під №1-1; - жилої кімнати, площею 15,60 кв.м., під №1-2; - жилої кімнати, площею 10,50 кв.м., під №1-3; - жилої кімнати, площею 14,00 кв.м., під №1-4; ванної кімнати, площею 3,50кв.м., під №1-5; - кладової, площею 3,50кв.м., під №1-5; - кладової, площею 1,40кв.м., під №1-6, - холу площею 24,7 кв.м., під №1-7; із господарськими будівлями у вигляді сараю під. літ. «В», сараю під літ. «Г», сараю під літ. «Д», літньої кухні під літ. «Ж», погребу під літ. «З», цистерни «І», мостіння «ІІ», огорожі №1, воріт №2, розташованих в [ADDRESS], вартість будинку складає 483 634.00грн.(т.1 а.с.61-75). Згідно рішення виконкому Старостинської сільської ради народних депутатів № 24-2002р від 25.09.2002 року визнано право приватної власності на вказаний житловий будинок за [PERSON](т. 1 а.с.112). Відповідно до архівного витягу з рішення від 07.12.1993 року, земельна ділянка 0,20га була передана в приватну власність під будівництво житлового будинку та господарських споруд, для ведення власного підсобного господарства та побудування дачного будинку [PERSON](т.1 а.с.111). Окрім того, судом встановлено, що згідно правовстановлюючих документів, будинок, який теж розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], вказаний будинок має подвійну нумерацію та не є спірним майном (т.1 а.с.192-260; 213-232). Згідно листа виконкому Старостинської сільради № 268 від 05.12.2015 року вбачається, що будинки по вул. Ленінградській в с. Н-Чобручі мають подвійну нумерацію (т. 1 а.с. 197). Вищезазначене в судовому засіданні підтвердив як [PERSON] так і всі інші учасники провадження що у відповідності до ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню, а тому суд вважає цей факт встановленим. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], суду пояснив що з 1996 по 2013 року він працював на посаді директора БТІ. Свідок підтвердив, що свідоцтво про право власності відповідача [PERSON] дійсно видавалося виконкомом Старостинської сільської ради 25.09.2002 року на підставі рішення виконкома №24-2002 року на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] за підписом голови Старостинської сільської ради Устич А.П. Право власності на будинок підлягало реєстрації в реєстраційній книзі державного підприємства «Бюро технічної інвентаризації», що було виконано 30.09.2002 на аркуші № 58 реєстраційної книги №1, копія додана до матеріалів справи.(т.2 а.с.12). Судом в судовому засіданні був оглянутий оригінал вказаної реєстраційної книги №1, згідно якої підтверджується реєстрація вказаного спірного будинку на ім'я [PERSON] (т. 2 а.с. 12), але з листа № 17 від 19.02.2016р. вбачається, що інвентаризаційні справи та реєстраційні книги ФОП [PERSON] будь-кому не передавалися (т. 2 а.с. 10-11). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо реєстрації житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Роздільнянського району Одеської області (т.1 а.с. 19). Статтею 16 Закону України «Про власність» передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними (ст. 17 Закону України «Про власність»). Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічні дані правовідносини регулюються і новим Сімейним кодексом України. Пленум Верховного Суду України в п. 9 своїй постанові №16 від 12.06.1998р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» зазначає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Таким чином, судом на підставі вказаних доказів достовірно встановлено, що наявне по [ADDRESS] нерухоме майно - житловий будинок та господарчі споруди були побудовані подружжям [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу за спільні кошти, будь-яка угода щодо вказано майна сторонами не укладалася, а тому відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Тому суд вважає, що позов належить задовольнити та визнати житловий будинок з господарчими спорудами по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON] Судовий збір по справі повністю сплачено позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved