Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

В лютому 2014 року КП «СОМ» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги в якому вказувало, що відповідачі мешкають по [ADDRESS] та є споживачами послуг з вивезення твердих побутових відходів, які їм надає КП «СОМ. Зокрема, незважаючи на відсутність окремого письмового договору з позивачем, відповідачі отримують належної якості послуги з вивезення твердих побутових відходів та користуються ними, проте не сплачують їх вартість в зв'язку з чим за період з 01 березня 2006 року по 01 лютого 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 1 029,86 грн. Про солідарне стягнення зі [PERSON] на свою користь вказаної заборгованості й просило КП «СОМ». Представник позивача Руда Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] як в наданих суду письмових запереченнях, так і в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Свої заперечення проти позову обґрунтовував відсутністю між ним та КП «СОМ» будь-яких договірних відносин, зокрема окремого письмового договору на вивезення твердих побутових відходів, неотриманням ним жодних послуг від позивача та самостійною утилізацією твердих побутових відходів, а також пропущенням позивачем по частині вимог позовної давності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідачки [PERSON], оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. З пояснень [PERSON] та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають в приватному житловому будинку по [ADDRESS]. Послуги з вивезення твердих побутових відходів відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносяться до комунальних. З матеріалів справи вбачається, що надання таких послуг на території міста Вознесенська, в тому числі й по вул. Гордієнко, яка належить до сфери обслуговування підприємства, здійснює КП «СОМ». В порушення п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі не укладали окремого письмового договору з виконавцем послуг, але відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України вважаються такими, що знаходилися в договірних відносинах з позивачем, як споживачі, що отримували належної якості комунальні послуги та користувалися ними. Суд не може прийняти до уваги заперечення [PERSON] проти позову, зокрема: - щодо відсутності між відповідачами та позивачем договірних відносин в зв'язку з відсутністю окремого письмового договору на вивезення побутових відходів, оскільки відповідно до вимог ст. 11 ЦК України зобов'язання виникають не тільки з угод письмових чи усних, але й з дій та вчинків осіб, зокрема дій, що свідчать про фактичне користування послугами. В разі відсутності договірного врегулювання між сторонами таких правовідносин, вони регулюються законом, зокрема п.п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 15 Закону України «Про відходи», згідно яких споживачі зобов'язані утилізувати відходи виключно за допомогою спеціалізованих підприємств, уклавши з ними відповідні договори та щомісячно сплачувати фактично надані їм житлово-комунальні послуги, в тому числі й послуги з вивезення твердих побутових відходів; - щодо неотримання відповідачами жодних послуг від позивача та самостійною утилізацією твердих побутових відходів, оскільки відповідачі не надали жодних доказів в підтвердження цих обставин, в той час, як КП «СОМ» надало достатні докази надання споживачам належної якості послуг, зокрема наявності контейнерів для відходів на території обслуговування по вул. Гордієнко (а.с. 36-78). При цьому підлягає врахуванню та обставина, що [PERSON], [PERSON] офіційно та в належному порядку не відмовилися від послуг з вивезення твердих побутових відходів, не отримали дозволу на розміщення компостної ями для самостійної утилізації сміття, не зареєстрували її в той час, як згідно ст.ст. 15, 33 Закону України «Про відходи» та ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» населенню заборонено несанкціоновано скидати і розміщувати побутові відходи у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів. При цьому, громадяни зобов'язані утилізувати відходи за допомогою відповідних підприємств, установ та організацій, що займаються збиранням, зберіганням, перевезенням, знешкодженням, видаленням і захороненням відходів. З виписки з особового рахунку споживачів за №17766 вбачається те, що вони не сплачували отримані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з 01 березня 2006 року по 01 лютого 2014 року. Загальна сума заборгованості, виходячи з встановлених органом місцевого самоврядування у відповідних періодах тарифів на послуги, кількості споживачів та відсутності проплат становить 1 029,86 грн. Проте, відповідно до ст.ст. 256, 257, ч.1 ст. 261 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу лише в межах позовної давності, яка встановлюється тривалістю у три роки та її перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність щодо частини вимог КП «СОМ» за період з березня 2006 року по лютий 2011 року спливла, про її застосування в своєму письмовому запереченні заявлено відповідачем, підстав для поновлення або продовження відповідних строків судом не вбачається, а тому борг за вказаний період не підлягає стягненню. Тому на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в рівних частках заборгованість в межах строків давності в загальному розмірі 527,32 грн., по 263,66 грн. з кожного. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів згідно розміру задоволених вимог також підлягають стягненню в рівних частках судові витрати, а саме 124,24 грн., по 62,12 грн. з кожного.

Outcome: partial