Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

В лютому 2020 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частин від усіх видів його заробітку, але не менше одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття доньки. Також просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітної плати щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою трирічного віку. Мотивує позов тим, що відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу, ухиляється від утримання дитини. Також в позові зазначено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки перебуває на військовій службі за контрактом, отримує грошове забезпечення у розмірі 12000грн. та інші види заробітку. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.03.2020 року відкрито провадження у даній справі про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом осіб. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідач не надає коштів на утримання дитини. Також пояснила, що перебуває у шлюбі з відповідачем, проживають окремо. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвала про заочний розгляд справи постановлена без виходу до нарадчої кімнати та занесена в протокол судового засідання. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що вбачається з свідоцтва про реєстрацію шлюбу від 09.04.2019 року серія [NUMBER] , актовий запис 93. Мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] , актовий запис №662, видане 24.10.2019 року. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до ч.2 ст.182 СК України. Також у ст. 182 ч. 2 СК України зазначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ч. 5 ст. 183 СК України той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох - однієї третини, на трьох і більше - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Виходячи з даної норми права законодавець визначає розмір аліментів на утримання однієї дитини у розмірі однієї чверті від заробітку. Згідно статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Дана норма права вказує можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу, як умову для стягнення аліментів на утримання дружини. З довідки № 16-14-12447 від 24.12.2019 року про реєстрацію місця проживання [PERSON] [INFO] , вбачається, що місце проживання дитини зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки №352628-2019, місце реєстрації проживання позивача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Таким чином встановлено, що дитина проживає разом із позивачем. Відповідач [PERSON] , [INFO] - є особою працездатного віку. Відповідно до довідки №738 від 30.04.2020 року позивачу призначено допомогу при народженні дитини. У довідці № 45 від 30.04.2020 року з дитячої поліклініки КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського» зазначено, що [PERSON] [INFO] хворіла на ОРВІ та бронхіт. Позивач на підтвердження підвищених витрат на дитину надала чек про купівлю ліків. Суд не бере до уваги дані докази, оскільки відсутнє підтвердження, що дитині призначались такі ліки лікарем. Також надано чеки на придбання продуктів харчування та інших товарів. Неможливо ідентифікувати яка особа була покупцем за даними чеками. За таких обставин суд не бере їх до уваги. За ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як було зазначено вище, згідно з ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. З врахуванням вищенаведеного та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи, що позивачем не доведено наявності обставин, які б свідчили про потреби дитини, які потребують більш, ніж законом визначений розмір аліментів, то підлягає стягненню з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, гарантованого мінімального розміру аліментів, а саме 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, не може бути присуджений до стягнення, оскільки позивачем не доведено достатність заробітку (доходу) відповідача. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заробітної плати відповідача у сумі 12000грн. та інших виплат, яка зазначено в позовній заяві. Враховуючи, що аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку можна присудити за умови можливості чоловіка надавати таку допомогу, беручі до уваги відсутність доказів матеріального стану чоловіка, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Датою звернення позивача [PERSON] до суду - є 19.02.2020 року, що вбачається з відмітки на штампі суду. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням положень закону України «Про судовий збір». Так, відповідно до ст. 5 ч. 1 п. 3 закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору у справі про стягнення аліментів, тому під час подання позову судовий збір не сплачувався. Враховуючи дату ухвалення рішення, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 840грн. 80коп.

Outcome: partial