Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] про виселення з квартири. Ухвалою суду від 02 лютого 2015 року було залучено в якості третіх осіб на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою суду від 18 грудня 2015 року було залучено в якості третіх осіб на стороні позивача [PERSON], [PERSON] та приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] В ході розгляду справи 03 лютого 2016 року позовні вимоги позивачем були уточнені та визначені сторони по справі (т.\~2,а.с.43-45). В позовній заяві, в уточненій позовній заяві позивач посилався на те, що вона є одноособовим власником квартири [ADDRESS]. Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.05.2014 року, який було укладено з [PERSON]. На момент укладання зазначеного договору купівлі-продажу в квартирі окрім продавця квартири, [PERSON], залишався проживати [PERSON]. Згідно до п.13 договору купівлі-продажу від 08.05.2014 року [PERSON] зобовязався до 08.05.2014 року зняти всіх зареєстрованих в квартирі осіб та повністю її звільнити. Позивачка разом зі свідками звернулася до відповідача з проханням добровільно звільнити квартиру, він нібито погодився до 21.10.2014 року це зробити квартиру, про що ним було складено розписку, однак в подальшому він не виселився і продовжує проживати в квартирі. Вказала, що колишній власник квартири [PERSON] придбав вищевказану квартиру у [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 24. Даний нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири від 13.01.2014 року був укладений від імені [PERSON], по довіреності [PERSON] і право власності на квартиру в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.03.1995 року, згідно якого спірна квартира належала на праві власності [PERSON]. В ході розгляду справи встановлено, що є два свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 10.03.1995 року, із зазначенням в них однакових часу видачі, органу, що їх видав, однак з різним кількісним складом власників спірної квартири. Вважають, що свідоцтво про право власності на житло від 10.03.1995 року, згідно якого спірна квартира належала на праві власності [PERSON] та [PERSON], є підробленим з метою незаконного позбавлення її права власності на майно, тобто виготовлене пізніше за часом, ніж свідоцтво, в якому власником квартири вказано одноособово [PERSON], а тому в такому свідоцтві зазначено фіктивні відомості про власників квартири і тому воно повинно бути визнано судом недійсним. Просила суд: виселити [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого житла; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане 10.03.1995 року виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням (наказом) від 10.03.1995 року №3/492, в якому власниками квартири [ADDRESS] зазначено [PERSON] та [PERSON]. 19.05.2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали зустрічну позовну заяву до [PERSON], третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності (т.1, а.с.72-75). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі за зустрічним позовом посилалися на те, що 24 лютого 2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у справі 202/11956/14-к було винесено вирок відносно [PERSON], згідно якого його було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.\~ст.\~190 ч.\~3, 358 ч.\~4 КК України. Вироком суду було встановлено, що своїми умисними діями обвинувачений [PERSON], діючи за попередньою змовою групою осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, шляхом обману, використовуючи завідомо підроблені документи, придбав квартиру [ADDRESS], спричинивши при цьому разом з іншими співучасниками злочину потерпілому [PERSON] майнову шкоду на загальну суму 306\~017 грн. Враховуючи обставини справи, зокрема встановлення та доведення протиправного (злочинного) характеру вибуття майна (квартири) з володіння власників, вважають, що у суду є законні підстави для задоволення віндікаційного позову, а саме витребування майна із чужого незаконного володіння. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 10 березня 1995 року квартира №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової,14-А, належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по 50% в кожного. [PERSON] померла 30 березня 2008 року у віці 84 роки. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 20.06.2000 року, у відповідності з умовами якого належну їй частку квартири №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Г. Корольової,14-А, вона заповідала своїм онукам: [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному. Заяви про прийняття спадщини якими було подано до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк. Враховуючи те, що спірна квартира зареєстрована за відповідачкою, [PERSON] і [PERSON] позбавлені можливості зареєструвати своє право власності, а тому просили суд: витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової,14-А; визнати за позивачами право власності на квартиру №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової,14-А у співвідношенні: за [PERSON] - у розмірі ? частини квартири, за [PERSON] та [PERSON] по ? кожному та зобовязати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати право власності за позивачами. Ухвалою від 02.06.2015 року була прийнята зустрічна позовна заява та обєднана в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 02 березня 2016 року в якості третьої особи на стороні відповідача за основним позовом, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, було залучено Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та просив суд позов задовольнити та в задоволенні зустрічної позовної заяви просив суд відмовити. Відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представники підтримали зустрічну позовну заяву та просили суд відмовити в задоволенні основного позову. Представник відповідача за основним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні основного позову та задовольнити зустрічну позовну заяву. Відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилася. Відповідно до заяви просила суд розглядати справу за її відсутності, задовольнити її зустрічну позовну заяву та відмовити в позові [PERSON] Представник третьої особи Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради в судове засіданні не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Представник третьої особи Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не зявилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причину неявки суд не повідомила. Свідок [PERSON], приватний підприємець, працювала в Агентстві нерухомості «Євросервіс». Розповіла про те, що до її агентства в квітні 2014 року звернулася [PERSON] з проханням підшукати їй квартиру. В неї на стажуванні працювала дівчина, яка і прийняла замовлення [PERSON] та підшукала їй квартиру в інтернеті на сайті з нерухомості знайшовши два оголошення з телефонними номерами, один із яких був міський телефон з іменем [PERSON], а інший телефон посередника [PERSON]. Квартира уже тривалий час була на продажі. Вона була присутня при огляді квартири [ADDRESS], [PERSON] їм представився і показував квартиру сам. Також був присутній племінник [PERSON], який показував документи на квартиру. Перед укладанням основного договору також укладався попередній договір. Аванс був оплачений. [PERSON] була замовником, а тому вона сплачувала комісійні. [PERSON] і його племінник говорили про те, що після продажу квартири він відїздить в м. Київ, а тому інша квартира йому не потрібна. Була ще раз в квартирі після укладання договору купівлі-продажу. Між [PERSON] і покупцем була домовленість про те, що він квартиру звільнить після виборів. Він писав розписку про те, що зобовязується звільнити квартиру, однак не звільнив. Про кримінальне провадження відносно [PERSON] їй нічого не відомо. Свідок [PERSON], приватний підприємець. Розповіла про те, що вона проходила стажування у Королько і приймала телефонні дзвінки клієнтів та прийняла телефонний дзвінок [PERSON]. Зайшовши в базу даних з продажу нерухомості вона і підібрала квартиру для замовниці [PERSON]. Потім вони зустрілися з [PERSON], яка і показувала квартиру. При цьому були присутні ще два чоловіка. Так [PERSON] говорив про те, що він господар квартири та показував її, розказуючи про те, що він відїздить до сестри в м. Київ. З [PERSON] обговорювалася ціна квартири та умови договору. Володимир говорив про те, що продажем квартири займається племінник [PERSON]. Вони пішли подумати, а в квартирі ще залишалися інші потенційні покупці. Всю підготовчу роботу за Договором купівлі-продажу квартири здійснювала Королько, оскільки вона лише стажувалася. Свідок [PERSON], чоловік Королько, розповів про те, що він завжди супроводжує свою дружину при огляді квартир. В квітні він разом з дружиною дивилися квартиру [PERSON], який її показував сам. Початкова ціна квартири була 38\~000$, продав за 36\~000$. В квартиру їх завела [PERSON], а показував квартиру [PERSON], також був присутній і [PERSON], який приносив документи. Приходив з дружиною ще один раз після укладання договору купівлі-продажу, коли [PERSON] відмовився виселятися. [PERSON] писав розписку про добровільне виселення. Кошти за квартиру передавалися племіннику та [PERSON]. При огляді квартири ніщо не викликало ніякої підозри. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON]В, [PERSON], вивчивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження, вважає, що позовні вимоги за основним позовом задоволенню не підлягають, а позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 13.01.2014 року, укладеним між [PERSON], діючого на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] 27 грудня 2013 року за реєстровим №4-2248, від імені та в інтересах [PERSON] продав [PERSON] належну йому на праві власності квартиру\~\~[ADDRESS]. Відповідно до п.3 Договору квартира належить продавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 березня 1995 року Виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням (наказом) від 10 березня 1995 року №3/492-95, зареєстрованого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №105п-139. 08.05.2014 року вказана квартира за договором купівлі-продажу квартири від 08.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №1127, була продана [PERSON] покупцю [PERSON]. Позивачкою за основним позовом [PERSON] заявлені позовні вимоги про виселення [PERSON] з спірної квартири та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.03.1995 року виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням (наказом) від 10.03.1995 року №3/492, в якому власниками квартири [ADDRESS] зазначено [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім того вона має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (мати [PERSON]), сімя якої складалася із трьох осіб, у 1969 році отримала ордер №\~413а, який видано на підставі рішення виконкому Жовтневого району №\~545 пар.5 від 10.09.1969 року на право заняття окремої трикімнатної квартири [ADDRESS] ( т.3,а.с.7-9). У відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку). Згідно відомостей про приватизацію, наданих Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, квартира [ADDRESS] була приватизована [PERSON] та [PERSON], що підтверджується: заявою [PERSON] про приватизацію квартири [ADDRESS]; довідкою про склад сімї наймача та займані ним приміщення від 25.02.1995 року; довідкою Дніпропетровського металургійного інституту від 01.06.1995 року; розрахунком площі квартири, що безоплатно приватизується; розпорядженням органу про приватизацію від 10.03.1995 року №3/492-95 про передачу у власність [PERSON] та гр. [PERSON] квартири [ADDRESS]. ( т.2 а.с. 115-121). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів 10 березня 1995 року на підставі розпорядження №3/492-95 від 10 березня 1995 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], та записано у реєстрову книгу за №105п-139, що підтверджується копією інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS], яка надійшла з Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (т.2, а.с.171-198). Інших документів, які б підтверджували приватизацію спірної квартири [ADDRESS] житлового господарства Дніпропетровської міської ради суду не надано. Відповідно до Вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2015 року по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014040670001236 від 30.04.2014 року, відносно [PERSON] за вчинення кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ст.ст.190 ч.3, 358 ч.4 КК України, він був визнаний винним та засуджений. Згідно з вказаним вироком було встановлено, що [PERSON] визнано винуватим у тому, що він, маючи злочинний намір придбати право на чуже майно у великих розмірах шляхом обману, у грудні 2003 року разом із [PERSON] від невстановленої особи отримали інформацію про квартиру [ADDRESS], що перебувала у власності [PERSON] та [PERSON], яка померла 10 березня 2008 року, залишивши заповіт на своїх онуків. [PERSON] вступила у попередню змову з [PERSON] та [PERSON], розподіливши заздалегідь між собою ролі. Згідно зі своєю роллю [PERSON] повинна була забезпечити наявність підроблених правовстановлюючих документів на квартиру на імя [PERSON], переконати його під приводом підготовки документів для продажу нерухомого майна підписати довіреність на право розпорядження квартирою обвинуваченим [PERSON], який повинен був із використанням підроблених документів, наданих йому [PERSON], продати квартиру [PERSON], який у подальшому, видаючи себе за власника квартири, мав продати її сторонній особі. Реалізуючи свій злочинний намір, [PERSON] та [PERSON] 27 грудня 2013 року за місцем мешкання [PERSON] повідомили останньому недостовірні дані, що для продажу квартири їм необхідна довіреність від його імені. [PERSON], не розуміючи злочинного наміру, разом із ними прибув до нотаріальної контори державного нотаріуса [PERSON], де видав довіреність на право розпорядження зазначеною вище квартирою на імя [PERSON] [PERSON], усвідомлюючи, що на підставі цієї довіреності [PERSON] не зможе продати квартиру, оскільки ? її частина належить померлій [PERSON], придбала у невстановленому місці підроблені правовстановлюючі документи на квартиру, а саме свідоцтво про право власності на імя [PERSON], довідки з БТІ та з КП «ЖЕП №26», які передала [PERSON] Після цього останній, достовірно знаючи, що [PERSON] не є одноосібним власником квартири, діючи умисно, за вказівками [PERSON] 13 січня 2014 року прибув до нотаріальної контори приватного нотаріуса [PERSON], де подав завідомо підроблені документи нотаріусу, який зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру за [PERSON] Потім, реалізуючи спільний злочинний план, [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири з [PERSON], згідно з яким продав цю квартиру останньому. При цьому [PERSON], будучи знайомим із [PERSON] усвідомлював, що останній не має можливості купити для себе квартиру, а діє відповідно до вказівок [PERSON] та згідно з відведеною йому роллю, з корисливих мотивів. Своїми умисними діями [PERSON] за попередньою змовою групою осіб, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, шляхом обману, використовуючи завідомо підроблені документи, придбав право на вищевказану квартиру, заподіявши при цьому потерпілому [PERSON] матеріальної шкоди на загальну суму 306\~017 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] на цей вирок повернено особі, яка її подала. Своє рішення суд мотивував тим, що [PERSON] не є потерпілою в цьому кримінальному провадженні, а, отже, не має права подавати апеляційну скаргу. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року залишена без змін. Відповідно до ч. 4\~ст. 61 ЦПК України\~ вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справ про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. \~Таким чином, для суду обов'язковими є\~\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, з питань, чи мали\~\~місце\~\~ці дії\~\~та вчиненні\~\~вони цією\~\~особою. Так, обставини продажу і перепродажу квартири [ADDRESS] були дослідженні судом у кримінальному провадженні у справі №202/11956/14-к, яким встановлено, що [PERSON] придбала у невстановленому місці підроблені правовстановлюючі документи на спірну квартиру на імя одного [PERSON] Обвинувачений [PERSON] достовірно знаючи, що [PERSON] не являється одноосібним власником квартири, надав приватному нотаріусу раніше заготовлені завідомо підроблені документи, що містять недостовірні дані про право власності на квартиру. [PERSON] свою провину у вчинених кримінальних правопорушень визнав повністю, про що і винесено Вирок від 24.02.2015 року. Суд не може взяти до уваги показання свідків: [PERSON], [PERSON]В, [PERSON], оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування. Отже, виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, видане 10.03.1995 року виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням (наказом) від 10.03.1995 року №3/492, в якому власниками квартири [ADDRESS] зазначено [PERSON] та [PERSON]. Приймаючи до уваги обставини, встановлені вищевказаним Вироком суду, суд не вбачає законних підстав для виселення [PERSON] [PERSON] померла 30 березня 2008 року. Відповідно до заповіту від 22 червня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2-1773, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала належну їй частину квартири №140, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Гулі Корольової, буд.14-А [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах кожному. Відповідно до спадкової справи №725/08, заведеної 15.07.2008 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною контрою після смерті [PERSON], яка померла 30.03.2008 року, з заявами про прийняття спадщини за заповітом звернулися: [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.109-143). Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 03 червня 2016 року відмовлено [PERSON], яка діє від імені [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої 30.03.2008 року [PERSON], а саме ? частку квартири, що розташована в [ADDRESS] у звязку з тим, що на цей час відсутня реєстрація права власності на зазначену квартиру за спадкоємцем (т.3,а.с.29). Згідно до [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 16062253 від 13.01.2014 року, власником квартири №140 по вул. Гулі Корольової, буд14-А є [PERSON] ( т.2 а.с.88) Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 10.06.2016 року за №61176012, власником квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер:1127,виданий 08.05.2014 року, видавник: [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, є [PERSON]. Щодо заявлених позовних вимог позивачів за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] про витребування із чужого незаконного володіння [PERSON] квартири №140, що розташована за адресою: м.\~Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової,14-А та визнання за позивачами право власності за кожним на ? частку квартири №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової,14-А. Володіння та користування спадковим майном у спадкоємця виникають з часу відкриття спадщини, тому він може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до\~глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2\~ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених\~ст.\~388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Згідно з правовим висновком Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 січня 2013 року по справі № 6-164 цс 12,\~\~встановлено, що в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до\~глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2\~ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених\~ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього Згідно зі\~ст. 388 ЦК України\~встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно зі\~ст. 328 ЦК України\~встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з матеріалами справи [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] за заповітом\~\~від 22 червня 2000 року. Суд вважає, що згідно зі\~ст. 391 ЦК України\~\~позивачі [PERSON] і [PERSON] як власники майна мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпоряджання своїм майном, а відповідно до ст. 392\~ЦК України\~пред'явити позов про визнання ними права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою.\~\~ Таким чином, оскільки спадкодавцю [PERSON] належала на праві власності ? частина спірної квартири, та згідно до спадкової справи позивачі є двома спадкоємцями за заповітом, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню частково в частині визнання за ними права власності на ? частину спірної квартири за кожним та витребування спадкового майна з чужого незаконного володіння . Щодо вимог позивачів [PERSON], [PERSON] про зобовязання Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати право власності за позивачами, то згідно з\~Законами України від 11 лютого 2010 року № 1878 «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України»\~та\~від 4 липня 2012 року № 5037 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно» Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~встановлено необхідність державної реєстрації права власності на нерухоме майно та запроваджено введення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав). При цьому, саме з державною реєстрацію права власності на нерухоме майно пов'язаний момент виникнення такого права на визначені законом об'єкти нерухомого майна. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Частиною першою статті 19 Закону до документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно віднесено рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. На підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності, державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно або відмову в такій реєстрації. Тому рішення суду щодо визнання права власності на майно буде підставою для реєстрації вказаного майна за позивачам та не потребує окремого зобовязання.\~\~ Щодо заявлених позовних вимог [PERSON] про витребування із чужого незаконного володіння [PERSON] квартири №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової,14-А та визнання за ним права власності на ? частину квартиру №140, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гулі Корольової,14-А. Відповідно до частин 1, 2\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і суд може захистити цивільне право або інтерес. Згідно зі\~ст. 228 ЦК України\~правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Отже, в судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу квартири\~\~[ADDRESS] від 13 січня 2014 року, укладений між [PERSON], діючого на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] 27 грудня 2013 року за реєстровим №4-2248, від імені та в інтересах [PERSON] та [PERSON] було укладено внаслідок вчинення відносно [PERSON] шахрайських дій з боку [PERSON] Однак вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним стороною даного правочину [PERSON] не заявлялась. Суд приходить до висновку, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав щодо витребування квартири та визнання за ним права власності, а тому не вбачає законних підстав для задоволення позову повністю. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України із [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір від задоволених позовних вимог позивачів за зустрічним позовом в розмірі 749,00 грн.

Outcome: partial