Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» моральну шкоду, отриману внаслідок професійного захворювання, спричиненого умовами виробництва, в розмірі 20 000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що перебувала з відповідачем - ДП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля», в трудових відносинах, починаючи з 09.04.1991 року до 07.08.2020 року. За час роботи на шахті позивач одержала профзахворювання - хронічний бронхіт II стадія фаза затихаючого загострення; прикореневий, нижньочастковий пневмофіброз ЛН І-ІІ ст. (один-два); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість II ст. (легка ступінь зниження слуху) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок отримання вищезгаданих професійних захворювань стан позивача погіршився (постійний кашель, втомлюваність, біль у грудній клітині, зниження слуху), що потребує додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, систематичного проведення курсів лікування. Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоров`я, в розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 15.04.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений на 05.05.2021 року. Позивач 05.05.2021 року надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачем суду надано письмову заяву від 05.05.2021 року про розгляд справи за його відсутності з урахуванням письмового відзиву на позов. В свою чергу, у письмовому відзиві на позов від 05.05.2021 року №10/476 відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки, на його думку, позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди, а встановлення втрати працездатності про наявність такої шкоди не свідчить. Окрім того, на думку відповідача, позивачем не вказано жодних міркувань з приводу визначення розміру моральної шкоди у грошовому еквіваленті, що є підставою для відмови в позові. Дослідивши наявні у справі матеріали, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлено наступне: починаючи з 09.04.1991 року, [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ДП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» в якості фельдшера поверхневого з/пункту, з 11.07.2006 року до 07.08.2020 року в якості машиніста під`ємної машини. 07.08.2020 року звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України (наказ № 146 від 07.08.2020 року) (а.с.4,5). За час роботи на шахті [PERSON] одержала профзахворювання - хронічний бронхіт II стадія фаза затихаючого загострення; прикореневий, нижньочастковий пневмофіброз ЛН І-ІІ ст. (один-два); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість II ст. (легка ступінь зниження слуху) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Факт отримання зазначених захворювань підтверджений медичним висновком, виданим Клінікою професійних захворювань «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної Академії медичних наук України» № 29/710 від 02.09.2020 року та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №587 від 05.09.2020 року (а.с.7,8). Актом розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] від 02.10.2020 року відокремленого підрозділу «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Торецьквугілля» підтверджено вину відповідача, що виражається у недосконалості технологічного процесу та недостатній ефективності засобів індивідуального та колективного захисту (а.с.9,10). Відповідно до довідки серії 12 ААА № 092011 від 04.12.2020 року, виданої обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК м. Краматорськ, [PERSON] встановлено 40% втрати працездатності з 03.12.2020 року довічно (а.с.6). Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В свою чергу, в рішенні Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року зазначено, що ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ст.ст. 6, 13 Закону України «Про охорону праці», безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Отже, враховуючи зазначені вище положення Конституції України та КЗпП України, підприємство мало створити позивачу, як і іншим працівникам, належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я були неможливими. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, ознайомившись з відзивом на позов, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази та встановлені під час вирішення спору обставини, суд вважає за доцільне зазначити, що моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю, спокою. Отже, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням та матиме суто умовний вираз. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 14.02.2018 року у справі №686/10520/15-ц, від 08.05.2018 року у справі №638/9035/16-ц, від 14.11.2018 року у справі №487/2120/16. Таким чином, з урахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, враховуючи тривалий час роботи позивача на підприємстві за шкідливих умов виробництва та за умов незабезпечення засобами індивідуального захисту з вини відповідача, тривалий період роботи на підприємстві та звільнення у зв`язку з виходом на пенсію за віком, значну втрату позивачем працездатності (40%) безстроково,

Outcome: approved