Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів, який мотивувала тим, що з 2004 року по 2007 рік проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу із відповідачем. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON]. Позивач зареєструвала народження доньки у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку, про що у Книзі реєстрації народжень було записано батьком у відповідності з ч. 1 ст. 135 СК України за її вказівкою батька позивача - [PERSON], оскільки відповідач на той час перебував у відрядженні де у нього зав'язалися стосунки з іншою жінкою і вона не знала чи повернеться він. Оскільки, будь-яким іншим чином ніж в судовому порядку позивач позбавлена змоги встановити батьківство, тому змушена звернутися до суду, який просить визнати [PERSON] батьком [PERSON], [INFO] та ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримала, посилаючись на обставини зазначені у ній. Додатково зазначила, що в період часу з 2004 р. по 2007 р. мешкала разом із позивачем, коли дитині виповнилося 8 місяців вони розлучилися. Відповідач до 2014 р. приймав участь у житті доньки. Після того, як одружився, дружина відповідача була на стороні [PERSON]. Відповідач спілкувався із донькою в соціальних мережах, але з минулого року перестав спілкуватися після того, як вона сказала йому, що буде ставити питання про батьківство та стягнення аліментів. Також зазначила, що у свідоцтві про народження дитини вказала прізвище дитини [PERSON] але по батькові ім'я відповідача. Інших письмових доказів окрім свідоцтва про народження дитини у неї не мається. Раніше у них з відповідачем не виникало питань що останній не батько дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, вказавши, що не заперечує факту проживання з [PERSON] протягом 2 тижнів влітку 2005 р. в с. Саханка, після чого остання поїхала до м. Барнаул РФ, а він залишився. У 2006 р. влітку позивач приїздила до тітки у Саханку вже будучи вагітною. Вона розповіла, що мешкає з чоловіком в м. Комсомольське і вони чекають на народження дитини. На початку вересня 2006 р. позивач зателефонувала йому та повідомила, що відпочиває з матір'ю та сестрою у м. Седово, у неї почались схватки і вона попросила викликати швидку, що він і зробив. Через рік позивач знову приїхала до с. Саханка до хворої тітки. Оскільки тітка хворіла вона попросила його посидіти з дитиною на що він погодився. В той день [PERSON] не повернулася і він почав її розшукувати, поїхав до Комсомольська але там її не знайшов. Він звернувся до міліції, оскільки не мав ніякого відношення до дитини, а мати не поверталася. Через 2 дня позивач повернулася за дитиною. Вважає, що він не є батьком [PERSON]. Він не пам'ятає чи був він на весіллі у його рідного брата разом із [PERSON], оскільки це було давно і на той час у нього були різні дівчини. Зараз у нього є законна дружина. Він ніколи не допомагав дитині [PERSON]. Вважає, що мати надає свідчення проти нього, що він є батьком дитини оскільки негативно відноситься до нього, не визнає його законну дружину, та була проти того, що він у 2014 році пішов воювати. Чому це робить його брат йому не зрозуміло. Він протягом кінця 2005 р. - 2006р. не мешкав разом із позивачем, вона навчалася у Росії. Крім того, після одруження брат мешкав окремо, а він мешкав разом із батьками. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на те, що [PERSON] познайомився з позивачем [PERSON] влітку 2005 р. у с. Саханка Новоазовського району Донецької області коли позивач приїжджала до своєї тітки. Після знайомства сторони спілкувалися на протязі двох тижнів. Потім позивач поїхала до м. Барнаул РФ. Наприкінці серпня 2006 р. [PERSON] знову приїхала до с. Саханка, де мешкала у своєї тітки вже будучи вагітною. Вона розповіла, що на даний час мешкає в місті Комсомольськ разом із чоловіком і вони чекають на народження дитини. В вересні 2006 р. позивач зателефонувала [PERSON] та попросила викликати для неї швидку у м. Седово де була на відпочинку разом із матір'ю та сестрою. [PERSON] викликав швидку. Через рік позивач знову приїжджала до с. Саханка разом із дитиною до своєї тітки. Оскільки тітка хворіла вона попросила [PERSON] посидіти з дитиною, але в той день за дитиною не повернулася. [PERSON] почав розшукувати позивача, їздив до м. Комсомольськ. Не знайшовши там позивача він звернувся до міліції, оскільки ніякого відношення до дитини не мав. Через декілька днів позивач повернулася до с. Саханка та забрала дитину. [PERSON] не мешкав з [PERSON], не є батьком її дитини [PERSON], [INFO], ніколи з останньою не спілкувався, не надавав їй ніякої матеріальної допомоги. Просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено в ч.2, ч. 8. ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Висновком Європейського суду з прав людини на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року № 3451/05, § 34, «Кalacheva V. Russian Federation»). В підготовчому засіданні позивачу судом роз'яснено порядок подання доказів у цій справі, а також роз'яснено, що одним із доказів для точного встановлення батьківства стосовно її дитини є судово-біологічна (судово-генетична) експертиза. Від проведення зазначеної експертизи позивач відмовився. Та вказав, що обґрунтованість своїх доводів вважає достатнім доводити за допомогою свідків. Будь-яких додаткових доказів в підготовчому судовому засіданні суду не надав, у зв'язку із чим, підготовче провадження було закрито та призначено до розгляду по суті. Відповідно до ст.209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. Згідно ч.4 ст.128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження 00021644213 вбачається, що [PERSON] народилася [INFO], актовий запис №603 від 20.09.2006 р., підстава запису відомостей про батька [PERSON] проведено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері [PERSON] (а.с. 59-60). Відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. В судовому засіданні позивачем визнано, що запис про батька в свідоцтві про народження дитини було здійснено за її вказівкою, оскільки відповідач на той час перебував у відряджені, про що також зазначено в позовній заяві. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Як вбачається із ст.78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Так в судовому засіданні були допитані свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що [PERSON] є її молодшим сином. Вперше вона познайомилася із позивачем [PERSON] коли син привів її на весілля її старшого сина 28.08.2004 р. Спочатку в 2005 р. [PERSON] та [PERSON] мешкали разом в м. Комсомольське. Весною 2005 р. [PERSON] поїхав на заробітки до Москви. Вони мешкали разом із [PERSON] у родичів останньої в Тельмановському районі, та приїжджали до неї. З осені 2005 р. вони стали мешкати у неї і проживали до весни 2006 р. Старший син також мешкав разом із ними. [PERSON] приблизно у січні - лютому 2006 р. сказав їй, що [PERSON] вагітна, проте від кого вагітна не говорив. Коли настав час пологів, син був у відрядженні у м. Алчевськ, зателефонував їй та повідомив, що буде забирати [PERSON] із пологового будинку в м. Донецьк. [PERSON] після пологів мешкала 3 місяці у сестри в м. Донецьк, у [PERSON] вже була інша жінка тому він не забрав [PERSON] із пологового будинку. Дитина схожа на [PERSON] і оскільки в 2006 році вони мешкали разом вона вважає, що саме [PERSON] є сином [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що є рідним братом [PERSON] [PERSON] познайомився із [PERSON] у 2004 р., вони були разом на його весіллі. Під час вагітності [PERSON] мешкала разом із братом в с. Саханка. У нього в цей час також була вагітна дружина тому вони разом із [PERSON] гуляли, проводили час. В соціальних мережах [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що з 2004 р. відпочивав в с. Саханка та познайомився із [PERSON] До цього часу вони спілкуються, разом працювали в 2012 р. у водоканалі. [PERSON] ніколи не говорив, що у нього є діти. Проаналізувавши показання свідків, їх неналежну процесуальної поведінку (порушення розпорядку судового засідання) в залі судового засідання суд приходе до висновку, що між свідками [PERSON], [PERSON] дійсно мають місце неприязні стосунки, з їх показань не можливо достовірно встановити дійсні обставини щодо спільно проживання однією сім'єю сторонами. Також з їх показів не можливо встановити місце та момент зачаття дитини. Їх пояснення гуртуються на суб'єктивному уявленні сформованому на поданій лише позивачем вербальної інформації і в сукупності не підтверджені буд 'якими об'єктивними доказами. Так, позивачу судом було запропоновано надати медичні документи, щодо реєстрації та перебування на обліку в медичних закладах з приводу вагітності, медичних консультацій, час перебування вагітною та строку вагітності на якому була народжена дитина, які б могли вказати на час та місце зачаття дитини. Про будь-які письмові докази, що можуть вказати на спільне проживання сторін, листування між сторонами та інше з приводу народження дитини та будь-якого добровільного визнання відповідачем свого батьківства - позивач також вказав на відсутність таких доказів. Таким чином суд, аналізуючи надані позивачем докази в обґрунтування заявлених вимог, проходить до висновку, що вони не можуть беззаперечно довести факт, батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. Крім того, для встановлення кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком як вищезазначено, основним і беззаперечним доказом визнання батьківства ЄСПЛ визнає висновок судово-генетичної експертизи. Однак у судовому засіданні позивач категорично відмовилась від проведення цієї експертизи. Враховуючи, що позов відповідачем не визнано, а позивачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України не надано суду належних та достовірних доказів, що можуть стати підставою для визнання [PERSON] батьком дитини [PERSON], суд вважає, що позивачем не доведені ті обставини, на які вона посилається в позовних вимогах. Враховуючи безбідставність вимог до відповідача, щодо батьківства, суд також не знаходить підстав про задоволення вимог про стягнення аліментів, оскільки вони не грунтуються на вимогах Сімейного законодавства.

Outcome: dismissed