Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

В квітні 2020р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: ТОВ «Українське бюро кредитних історій», ПрАТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій», ПрАТ «Міжнародне бюро кредитних історій», ТОВ «Незалежне бюро кредитних історій», в якому просив суд: - визнати кредитний договір № 1-137-188, укладений 30 грудня 2013р. між позивачем та ТОВ «Компаньйон Фінанс» (далі по тексту - кредитний договір) виконаним в повному обсязі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 грудня 2013р. між ним та ТОВ «Компаньйон Фінанс» було укладено кредитний договір. В подальшому первісний кредитор переуступив право вимоги за кредитним договором ТОВ «Кредекс Фінанс» (яке змінило своє найменування на «Вердикт Капітал»), яке 16 березня 2016р. надіслало позивачу гарантійний лист, в якому гарантувало, що у випадку сплати боржником (позивачем) суми заборгованості за кредитним договором у строк до 31 березня 2016р. умови кредитного договору будуть повністю виконані боржником. 29 березня 2016р. позивачем була виконана вимога зазначеного гарантійного листа - повністю. В листопаді 2019р. позивач дізнався від ТОВ «Українське бюро кредитних історій», що в його кредитній історії міститься недостовірна інформація про кредитний договір, а саме наявність заборгованості. Оскільки в досудовому порядку, позивач позбавлений можливості захистити своє порушене право він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання стороною позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач, треті особи, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, в судове засідання своїх представників не направили, поважності причин неявки суду не повідомили, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 30 грудня 2013р. між позивачем та ТОВ «Компаньйон Фінанс» було укладено кредитний договір (а.с. 5-7), відповідно до п. 1.1.1-1.4 якого, кредитор на умовах цього договору надає позичальникові (позивачу) грошові кошти в сумі 900,0 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит у встановлений цим договором строк та сплатити 2,0 % за кожен день користування ним. Кредит надається позичальнику на строк, який становить 15 календарних днів з дня отримання кредиту і закінчується 14 січня 2014р. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що ним, як боржником за кредитним договором, після отримання від відповідача, як нового кредитору гарантійного листа (а.с. 8), було здійснено виконання зобов`язань за кредитним договором на користь відповідача, як нового кредитора, а тому сторона позивача вважає, що зобов`язання за цим кредитним договором припинилися, у зв`язку з їх повним виконанням позивачем (а.с. 9). На обґрунтування заявлених позовних вимог і порушення своїх прав, позивач посилався на відомості надані йому ТОВ «Українське бюро кредитних історій», а саме кредитну історію позивача (а.с. 29), оскільки в ній міститься недостовірна інформація про кредитний договір, а саме наявність заборгованості. За змістом ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Положеннями ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження права вимоги ТОВ «Кредекс Фінанс», як нового кредитора за кредитним договором до позивача. Як і не було надано до суду жодного доказу того, що гарантійним листом від 16 березня 2016р. вих. № 198-03/16 (а.с 8) були внесені зміни до кредитного договору. Судом встановлено, що інформація (відомості), які містяться в кредитній історії позивача були внесенні (донор інформації) на підставі повідомлення первісного кредитора ТОВ «Компаньйон Фінанс» - 25 березня 2014р. Так, згідно з положеннями ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів про припинення зобов`язань за кредитним договором з підстав визначених ст. 599 ЦК України, як і не надано доказів порушення прав позивача саме відповідачем.

Outcome: dismissed