Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

В.о. прокурора Чернігівської області звернувся до суду з позовом і в інтересах [PERSON] просив стягнути з Городнянської загальноосвітньої школи-інтернат 1-111 ступенів Чернігівської обласної ради суму недовиплаченої одноразової грошової допомоги у розмірі 6416 грн 00 коп. (шість тисяч чотириста шістнадцять гривень 00 копійок). Позов вмотивований тим, що [PERSON], будучи дитиною позбавленою батьківського піклування, навчалась у Городнянській загальноосвітній школі-інтернат 1-111 ступенів Чернігівської обласної ради та знаходилася на повному державному забезпеченні. У 2014 році вона закінчила навчання у вказаній школі-інтернаті та здобула повну загальну середню освіту та перебувала на повному державному забезпеченні. У відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов\~соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та Постанови Кабінету Міністрів України №226 від 05.04.1994 року «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» було виплачено одноразову допомогу в сумі 1300 гривень. Зазначають, що школа-інтернат при визначенні розміру допомоги мала б керуватись нормами вказаного закону, а не Постановою Кабінету Міністрів України. Посилаються, що у відповідності до Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» [PERSON] мають бути доплачені грошові кошти в сумі 6416,00 гривень. У судовому засіданні прокурором підтримано вимоги позову з підстав викладениху позовній заяві. [PERSON] завчасно подала заяву через канцелярію суду, в якій вказала, що підтримує вимоги прокурора і просить їх задовольнити. Через перебування на навчанні просила справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, при викладенні пояснень посилався на те, що сума допомоги в розмірі 1300 гривень закладена в кошторис і самостійно збільшувати видатки на ці цілі відповідач не має право. Крім того [PERSON] продовжила навчання в іншому державному закладі, який у подальшому виплатить їй недоплачену суму допомоги. У позові представник відповідача просить відмовити. Заслухавши прокурора, беручи до уваги заперечення відповідача, дослідивши всі заявлені у справі докази, встановивши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, суд прийшов до наступного. Доведено, що [PERSON], [INFO] позбавлена батьківського піклування. Її батьків згідно рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 19.10.2005 року та Рішення Хустського районного суду Закарпатської областівід 21.06.2010 року позбавлено батьківських прав (10-12) 31 травня 2014 року [PERSON]отримала атестат про повну загальну середню освіту в 2014 році у Городнянській загальноосвітній школі-інтернат 1-111 ступенів Чернігівської обласної ради (а.с.18). Згідно відомості на виплату грошей (а.с.19) [PERSON] виплачено вказаним навчальним закладом одноразову грошову допомогу по закінченню навчання в сумі 1300 гривень. Згідно наказів № 3 „3-УДЗ від 29.08.2014 року, № 71 від 02.09.2014 року по Державному професійно-технічному навчальному закладу „Чернігівське вище професійне училище побутового обслуговування [PERSON] зараховано на навчання за професією „Кравець на повне державне забезпечення. Статус дитини-сироти позбавленої батьківського піклування, це визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування. Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» заходи соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, що залишилися без батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Одними із основних принципів державної політики в частині соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, є захист прав і інтересів таких дітей, а також забезпечення соціально-правових гарантій. Як встановлено ч.ч. 1-3 ст.8 вказаного Закону держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Допомога та утримання таких дітей не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб. Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів. Згідно ч. 7 ст. 8 зазначеного Закону, випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Відповідачем визнається, що у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та Постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 05.04.1994 «Про поліпшення, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» [PERSON] було виплачено грошову допомогу в сумі 1300 гривень. При виплаті позивачу грошової компенсації відповідач керувався нормами Постанови Кабінету Міністрів України №226 від 05.04.1994 року. При цьому одноразова допомога, що передбачена ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» виплачена не була. Суд вважає, що під час розгляду та вирішенні даної справи застосуванню підлягають норми Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», яким не передбачено обов'язкову умову для виплати зазначеної допомоги працевлаштування випускника, а отже позовні вимоги в заявлених межах підлягають задоволенню. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років (на момент закінчення школи-інтернату не виповнилося 18 років) становив 1286 гривень.\~\~\~\~\~\~ У зв'язку із чим одноразова грошова допомога [PERSON] відповідно до ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» мала б складати 7716 гривень (6x1286 грн.) Враховуючи, що обов'язок по виплаті дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів покладено на навчальний заклад, який закінчила дитина-сирота та законом передбачено виплату одноразової грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не поділяючи їх на окремі категорії тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався, суд приходить до висновку, що суму невиплаченої одноразової грошової допомоги необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved