Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на усе горище і дах будівлі [ADDRESS] в цілому. В обґрунтування позову позивачка вказала на те, що 24 березня 2000 року згідно договору купівлі-продажу № 1016 вона придбала в Комітеті комунальної власності Дніпропетровської міської Ради в особі глави комітету [PERSON] у власність нежитловий 2-х поверховий будинок [ADDRESS], загальною площею 419,6 кв.м., який згідно паспорта, звідного і оцінного актів вартості будов і споруд, складався з нежитлової будівлі з його конструктивними елементами будови, куди входить і дах. Дах купленої позивачкою будівлі прямо вказаний в оцінному акті, який прикладений до договору купівлі продажу разом з іншими документами, що становлять паспорт купленої будівлі. Вказану будівлю вона зареєструвала в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради і стала власницею нежитлової будівлі [ADDRESS] з усіма його конструктивними елементами, у тому числі і дахом. На підставі договору купівлі-продажу комітет комунальної власності Дніпропетровської міської Ради 11.04.20000 року видав їй посвідчення про власність на куплену нежитлову будівлю. Згідно договору купівлі-продажу від 25.05.2000 року, вона продала [PERSON] у власність частину нежитлової будівлі під літ. Б-2 в будинку [ADDRESS], а саме: приміщення № 2 площею 104,5 кв.м., приміщення № 4 площею 69,5 кв.м., приміщення № 5 площею 70,6 кв.м. на 1-му і 2-му поверхах вказаної будівлі. Оскільки позивачка мала намір продати [PERSON] тільки ці 3 приміщення в будівлі, але не збиралася продавати їй інші конструктивні елементи будівлі, у тому числі і дах, то в цьому договорі купівлі продажу від 25.05.2000 року, при продажі такої складної речі як будівлю, в п. 1 ч. 2 вона спеціально вказала, що «за заявою власника відчужується прим. № 2 площею 104,5 кв.м., прим. № 4 площею 69,5 кв.м., прим. № 5 площею 70,6 кв.м., корисна площа цієї частини 244,6 кв.м». Позивачка умисно зробила цей запис в договорі купівлі-продажу, оскільки дах і покриття будівлі, а так само інші елементи будівлі, вона продавати не бажала. 19 квітня 2001 року відповідачка зареєструвала право власності на продану їй частину нежитлового будинку у вигляді 3-х приміщень: № 2, № 4 і № 5 загальною площею 244,6 кв.м. в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за № 778-149, в процесі чого на договорі купівлі-продажу екземпляра відповідачки від 25.05.2000 року працівниками Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради був вчинений запис про її право власності тільки на продані їй у будівлі 3 приміщення № 2, № 4 і № 5. При оформленні договору купівлі-продажу від 25.05.2000 року позивачка фактично передала у власність [PERSON] тільки 3 куплені нею приміщення нежитлової будівлі № 2, № 4 і № 5, дах і горище позивачка не передавала, оскільки не продавала їх. При укладенні договору купівлі-продажу [PERSON] не ставилося перед позивачкою питання про те, що вона купляє у неї ще і частину даху будинку над купленими нею приміщеннями. Після укладення вказаного договору купівлі-продажу, [PERSON] технічний паспорт на придбану у позивачки частину нежитлової будівлі в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради не оформила, виділ в натурі куплених нею нежитлових приміщень із загальної кількості приміщень будівлі не зробила, акт ідеальних частин в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради не отримала. Враховуючи, що вхідний люк на горище будівлі позивачки один і розташований в одному з приміщень, купленому [PERSON], то остання в односторонньому порядку, таємно від позивачки, присвоїла у свою власність горищне приміщення і дах її будівлі в цілому. 13 серпня 2011 року пожежею було пошкоджено горищне приміщення і частину даху будівлі. Після пожежі відповідачка відкрито заявила, що частина горищного приміщення і даху над її приміщеннями на 2-му поверсі будівлі належать їй на праві приватної власності і встановила перегородку, відгородивши частину горищного приміщення і дах будівлі над її приміщеннями на другому поверсі. У зв'язку з цим вона заборонила позивачці користуватися лазом на горищне приміщення, який знаходився на території її приміщень, незаконно обернувши тим самим цю частину будівлі позивачки у свою власність. Позивачка не може тепер користуватися горищним приміщенням і дахом своєї будівлі в цілому, не може ремонтувати їх у разі потреби, перевіряти їх технічний стан. Самовільне захоплення [PERSON] частини горища і даху будівлі, позивачка вважає порушенням її права власності на цю частину будівлі. Пізніше [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на все горище і дах нежитлової будівлі [ADDRESS] та усунути перешкоди в здійсненні нею права власності, користування і розпорядження горищем і дахом нежитлової будівлі [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] знести встановлену нею перегородку на горище цієї будівлі. В вересні 2013 року [PERSON] пред'явила зустрічний позов, в якому просила визнати за нею та [PERSON] право спільної часткової власності на дах, покриття і горище нежитлової будівлі [ADDRESS], з наступним визначенням часток: за [PERSON] - 33/50 частин даху і покриття, за [PERSON] - 17/50 частин даху, покриття і горища, а також виділити [PERSON] 140,1 кв.м. горища, яке знаходиться над її приміщеннями, у нежитловій будівлі [ADDRESS], шляхом встановлення перегородки. В обґрунтування зустрічного позову позивачка вказала на те, що вона та [PERSON] є співвласницями нежитлової будівлі площею 244,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2013 року по цивільній справі № 2-3106/11 встановлено, що разом з придбаними приміщеннями [PERSON] відійшла і та частина даху і покриття, яка знаходиться над цими приміщеннями. Таким чином, у [PERSON], яка придбала приміщення загальною площею 140,1 кв.м., виникло право власності на частину даху, покриття і горища, які знаходиться над цими приміщеннями, а дах, покриття і горище всієї будівлі стали об'єктом спільної часткової власності [PERSON] і [PERSON] Враховуючи вищевказане [PERSON] вважає за необхідне визнати в судовому порядку свою частку в праві спільної часткової власності на дах, покриття і горище спірної нежитлової будівлі і виділити її у натурі. Пізніше [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила визнати за нею та [PERSON] право спільної часткової власності на горищне приміщення нежитлової будівлі по узвозу [ADDRESS], з наступним визначенням часток: за [PERSON] - 66/100 частин горищного приміщення, а за [PERSON] - 34/100 частин горищного приміщення, а також виділити [PERSON] 157,10 кв.м. горищного приміщення, яке знаходиться у нежитловій будівлі по узвозу [ADDRESS], шляхом встановлення перегородки. Ухвалою суду основний та зустрічний позови були об'єднані в одне провадження. Представник позивачки за первісним позовом та відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, посилався на обставини викладені в первісному позові. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити, оскільки при продажу позивачкою частини належної їй нежитлової будівлі вона продавала ані дах ані горище, а тому він є власністю виключно [PERSON] Представник відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову. При цьому, пояснив, що при купівлі [PERSON] частини нежитлової будівлі [ADDRESS] до неї також перейшло право користування та власності на частину горища та даху над цією частиною. Зустрічний позов просив задовольнити в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що основний позов [PERSON] задоволенню не підлягає, а зустрічний позов підлягає задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками нежитлової будівлі [ADDRESS], а саме: [PERSON] належать приміщення № 1 та № 3 загальною площею 175,0 кв.м. в нежитловій будівлі літ. Б-2, розташованій за адресою: [ADDRESS]; а [PERSON] належать приміщення № 2 площею 104,5 кв.м., № 4 площею 69,5 кв.м. та № 5 площею 70,6 кв.м., що підтверджується листами Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 19.09.2011 року за вих. № 11393 та від 01.03.2013 року за вих. № 1715 (а.с.20,53). [PERSON] вважає, що все горище і дах нежитлової будівлі [ADDRESS] належить виключно їй одній, у зв'язку з чим вона звернулася до суду з основним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на все горище і дах нежитлової будівлі [ADDRESS] та усунути перешкоди в здійсненні нею права власності, користування і розпорядження горищем і дахом нежитлової будівлі [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] знести встановлену нею перегородку на горище цієї будівлі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2013 року по провадженню № 22-ц/774/3363/13 з розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2013 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди - судом було встановлено, що разом з придбаними приміщеннями [PERSON] відійшла і та частина даху і покриття, яка знаходиться над цими приміщеннями (а.с.58-59, передостанній абзац на а.с.59). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, обставини належності [PERSON] частини горища та даху над належними їй приміщеннями в нежитловій будівлі [ADDRESS] доказуванню не підлягають, оскільки вони встановлені судовим рішенням (ухвалою) по вищевказаній цивільній справі, що набрало законної сили. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити [PERSON] в задоволенні її позовних вимог. Що стосується позовних вимог [PERSON], суд прийшов до висновку, що вони підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, в судовому засіданні вже було встановлено, що разом з придбаними приміщеннями № 2 площею 104,5 кв.м., № 4 площею 69,5 кв.м. та № 5 площею 70,6 кв.м. [PERSON] відійшла і та частина даху і покриття, яка знаходиться над цими приміщеннями, що встановлено ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2013 року. Крім того, згідно з положеннями ст. 112 ЦК Української ССР, майно може належати на праві спільної власності двом кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК (в редакції 2003 року), положення зазначеного кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до змісту ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. На підставі вищевказаного, суд вважає, що нежитлова будівля [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає можливим визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на горищне приміщення нежитлової будівлі по узвозу [ADDRESS], з наступним визначенням часток: за [PERSON] - 66/100 частин горищного приміщення, а за [PERSON] - 34/100 частин горищного приміщення. Відповідно до змісту ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно з ч. 2 ст. 357 ЦК України, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. За клопотанням представника [PERSON] по даній справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання: яка площа горищного приміщення будівлі [ADDRESS] знаходиться над приміщеннями [PERSON] і над приміщеннями [PERSON]?; які частки вони будуть складати від загальної площі горищного приміщення?; та провести розділ горищного приміщення відповідно до встановлених часток. Проведення експертизи було доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. За результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз був складений Висновок № 2942-13 від 19.05.2014 року (а.с.90-93). Згідно вищевказаного Висновку № 2942-13 від 19.05.2014 року надані наступні відповіді на поставлені питання: 1. Загальна площа горищного приміщенні будівлі [ADDRESS] складає: 237,80кв.м. Площа горищного приміщення, яка заходиться над приміщеннями [PERSON] складає: 80,70 кв.м. Площа горищного приміщення, яка заходиться над приміщеннями [PERSON] складає: 157,10 кв.м.; 2. Площа - 80,70 кв.м. горищного приміщення, яке розташоване над приміщеннями [PERSON] складає: 34/100 частки від загальної площі горищною приміщення. Площа - 157,10 кв.м. горищного приміщення, яке розташоване над приміщеннями [PERSON] складає: 66/100 частки від загальної площі горищною приміщення.; 3. На розгляд суду пропонується варіант розподілу горищного приміщення будівлі [ADDRESS] відповідно до встановлених часток, а саме: 34/100 та 66/100 частки. У користування І-му співвласнику - [PERSON] (34/100 частки) виділяється горищне приміщення площею - 80,70 кв.м, яке розташоване над приміщенням № 3 (прим.1 - коридор - 3,3 кв.м.; прим. 2 - коридор - 7,1 кв.м.; прим. 3 - 11,6 кв.м.; прим. 4 - 13,6 кв.м.; прим. 5 - 8,6кв.м.: прим. 6 - 9,4 кв.м.; прим. 7 - 13,0 кв.м.; прим. 8 - коридор - 4,6 кв.м.), на плані зафарбоване жовтим кольором згідно із додатком № 1 до висновку. У користування II-му співвласнику - [PERSON] (66/100 частка) виділяється горищне приміщення площею - 157,10 кв.м, яке розташоване над приміщеннями: приміщення № 4 (прим. 1 - коридор - 3,2 кв.м.; прим. 2 - коридор 7,3 кв.м.; прим. 3 - 11,7 кв.м.; прим. 4 - 18,6 кв.м.; прим. 5 - 7,3 кв.м.; прим. 6 - 5,5 кв.м.; прим. 7 - 11,7 кв.м.; прим. 8 - 4,2 кв.м.), приміщення № 5 (прим. 1 - коридор - 3,1 кв.м.; прим. 2 - коридор - 4,0 кв.м.; прим. 3 - 12,2 кв.м.; прим. 4 - 10,5 кв.м.; прим. 5 - 20,2 кв.м.; прим. 6 - 13,5 кв.м.; прим. 7 - 7,1 кв.м.), на плані зафарбоване зеленим кольором згідно із додатком № 1 до висновку. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним виділити [PERSON] 157,10 кв.м. горищного приміщення, яке знаходиться у нежитловій будівлі по узвозу [ADDRESS], шляхом встановлення перегородки. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] слідує стягнути судовий збір в сумі 344 грн. 11 коп. та вартість проведеної судової будівельно-технічної експертизи в сумі 3525 грн. 12 коп. (а.с.81), а всього 3869 грн. 23 коп. Крім того, [PERSON] просила вирішити питання щодо повернення їй надмірно сплаченого судового збору у розмірі 270 грн. 60 коп., сплаченого 19 червня 2013 року за квитанцією № 6797.481.5 (а.с.85). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. За таких обставин, суд вважає за можливе повернути [PERSON] надмірно сплачений судовий збір у розмірі 270 грн. 60 коп., сплачений 19 червня 2013 року за квитанцією № 6797.481.5 (дата валютування 20.06.2013 року). На підставі викладеного та

Outcome: approved