Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що з 25 травня 2013 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають окремо, при цьому малолітній син проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. [PERSON] самостійно матеріально забезпечує, доглядає та виховує сина. Тоді як [PERSON] ухиляється від належного виконання обов`язку щодо утримання сина, оскільки матеріальної допомоги не надає та участі у вихованні сина не приймає. При цьому, [PERSON] є працездатним, працевлаштований, має нормальний стан здоров`я, інших дітей та непрацездатних осіб на своєму утриманні немає. Тому, позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття. В ході підготовчого провадження [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог. В обґрунтування якої вказала, що працює на посаді медичної сестри. Розмір її середньомісячної заробітної плати становить 12833 гривень 78 копійок. Крім цього, позивач вказала, що проживає в м. Бориспіль, а працює в м . Києві , тому витрачає додаткові кошти на оплату проїзду на роботу та додому у розмірі 67 гривень щоденно. У зв`язку з цим, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі ⅓ частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення сином повноліття. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, яким частково визнав позовні вимоги, зокрема просив визначити аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 25 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.9). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджуються копією свідоцтва про народження, виданого на його ім`я (а.с.8). На даний час малолітній син проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Вказана обставина підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №20-36-4882 від 17 липня 2019 року (а.с.15). У відповідності до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В матеріалах справи відсутні докази, які підтвердили б те, що відповідач добровільно приймає участь в утриманні сина [PERSON] . З огляду на це, суд вважає допустимим примусово стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що позивач позбавлена можливості самостійно забезпечувати утримання малолітнього сина. Відомості про те, що [PERSON] має незадовільний стан здоров`я або скрутне матеріальне становище, в матеріалах цивільної справи відсутні. За змістом відзиву на позовну заяву та пояснень відповідача, наданих у судовому засіданні, вбачається, що на утриманні його утриманні перебуває матір [PERSON] , яка є інвалідом 3 групи, а також рідні брат та сестра, які на даний час навчаються та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги (а.с.63,68,70,74). За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України саме відповідач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч, цьому матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання матері, а також сестри та брата, зокрема оплачує вартість житлово-комунальних послуг за проживання в кімнаті гуртожитку, вартість навчання в вищому навчальному закладі тощо. Так, копії квитанцій (а.с.71) не містять відомостей, що платником з оплати вартості освітніх послуг є саме відповідач. Інші квитанції, приєднані відповідачем до матеріалі цивільної справи (а.с.62,72-73) не містять відомостей стосовно платника та отримувача грошових коштів за цими платіжними документами, а також щодо їх цільового призначення, у зв`язку з цим суд не приймає вказані квитанції в якості належних доказів. До того ж суд погоджується з поясненнями позивача, наданими у відповіді на відзив на позовну заяву, за змістом яких відповідачем не надано доказів того, що [PERSON] перебуває на утриманні свого сина [PERSON] . Крім цього, особи з інвалідністю ІІІ групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності. На даний час [PERSON] проживає разом з [PERSON] , а також з сином [PERSON] від попереднього шлюбу, [PERSON] , [INFO] (а.с.77). Вони проживаю Проте, фактичне проживання однією сім`єю з [PERSON] , наявність на утриманні дружини дитини від попереднього шлюбу в жодному випадку не може вказувати про наявність підстав для зменшення розміру аліментів на утримання дитини, а також не свідчить на тяжке матеріальне становище відповідача, що виключає можливість стягнення з нього аліментів. Судом критично сприймається вказівка позивача на забезпеченість [PERSON] житлом. Дійсно, згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 серпня 2019 року [PERSON] є власником кімнати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с.30-31). Проте, [PERSON] не є одноосібним власником даного житла, оскільки його частка у вказаному нерухомому майні становить 0,07525 частин. В той же час доводи відповідача щодо доцільності визначення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень щомісячно, суд також вважає необґрунтованими. Оскільки, згідно положення ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З аналізу наведеної норми СК України вбачається, що визначення способу стягнення аліментів (в частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі) здійснюється судом виключно у спосіб, про який просить одержувач аліментів. При цьому, суд не бере до уваги твердження позивача з приводу того, що вона працює медсестрою у м. Києві та отримує заробітну плату у розмірі 12281 гривень 31 копійки. У зв`язку з цим [PERSON] щодня витрачає грошові кошти у розмірі 67 гривень для проїзду на роботу та додому. На підтвердження цієї обставини позивач приєднала до матеріалів цивільної справи розпорядження КМДА №1147 від 05 липня 2018 року, яким встановлено вартість квитків у міському пасажирському транспорті - метрополітені, автобусі, трамваї, тролейбусі, фунікулері та міській електричці, який працює у звичайному режимі. Оскільки, за змістом положення ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати матеріальне становище саме платника аліментів, а не їх стягувача. З довідки №92 від 23 жовтня 2019 року вбачається, що [PERSON] працює в ТОВ «Бісквітний комплекс «Рошен» на посаді налагоджувальника контрольно-вимірювальних приладів і автоматики. Розмір його заробітної плати за попередні шість місяців становить 180137 гривень 10 копійок (а.с.61). Враховуючи рівність обов`язку батьків щодо забезпечення матеріального утримання дитини до досягнення нею повноліття, суд вважає допустимим стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до дня досягнення дитиною повноліття. До вказаного висновку суд приходить враховуючи ту обставину, що позивачем не надано належного обґрунтування щодо стягнення аліментів у розмірі ⅓ частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно. При цьому, обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає також до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Зокрема, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При пред`явленні позову [PERSON] не сплатила судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення аліментів, оскільки вона звільнена від сплати судового збору за пред`явлення даної позовної вимоги на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Пред`явлений нею позов задоволений. Тому із [PERSON] належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial