Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

В лютому 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що являється власником домоволодіння [ADDRESS] , де зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . З грудня 2017 року відповідач за місцем реєстрації не проживає. Оскільки місце проживання/перебування відповідача йому невідоме, то вирішити даний спір добровільно неможливо. Тому просив визнати [PERSON] таким, який втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, викладене підтвердила. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив, що малолітній відповідач [PERSON] , [INFO] , з жовтня 2016 року зареєстрований в будинку позивача, а з 03 грудня 2017 року за місцем реєстрації не проживає. Відповідно до ст.31 ЦК України відповідач є фізичною особою, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа) і має часткову цивільну дієздатність. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. В даний час відповідач проживає зі своєю матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] , оскільки 03 грудня 2017 року його батька [PERSON] вбила [PERSON] , тому його ( [PERSON] ) родичі змусили [PERSON] разом з малолітнім сином (відповідачем) змінити місце проживання, а потім не допускали до будинку належного позивачу. До 03 грудня 2017 року в будинку позивача проживали та були зареєстровані: відповідач [PERSON] , його батько [PERSON] , який був внуком позивача [PERSON] . Також з ними проживала без реєстрації [PERSON] , яка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Вважав, що оскільки [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з поважних причин, то позов задоволенню не підлягає. Третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Бородянської районної державної адміністрації в судове засідання представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS] , де зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок,будинкової книги (а.с. 6, 8-13). З грудня 2017 року відповідач за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 28 січня 2020 року, складеного депутатом Бабинецької селищної ради (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 3 зазначеної статті передбачені випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Такими випадками щодо дітей є: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (п.3 ч.3 ст. 71 ЖК України); влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них (п.5 ч.3 ст.71 ЖК України); виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому (п.6 ч.3 ст.71 ЖК України). Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Зважаючи на викладене, оскільки діючим законодавством не встановлено, що за дитиною, яка проживає з одним із батьків зберігається житлове приміщення з якого вона вибула, та оскільки місцем проживання особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, з грудня 2017 року відповідач проживає зі своєю матір`ю [PERSON] в с Здвижівка Бородянського району Київської області, в спірному будинку по [ADDRESS] він не проживає, то суд вважає за необхідне визнати його таким, який втратив право користування вказаним будинком.

Outcome: approved