Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] і просить стягнути з кожної із них по 4284 грн. 70 коп. витрат, понесених нею на лікування та поховання [PERSON] В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 18 грудня 2012 року помер її рідний брат [PERSON], який за декілька днів до смерті перебував на лікуванні у Старокостянтинівській ЦРЛ. Під час хвороби вона здійснювала його догляд та надавала необхідну допомогу, купувала ліки, на що витралила 572 грн. 81 коп. Після смерті за власні кошти провела поховання брата й витратила 2200 грн. на ритуальні послуги, 1810 грн. на поминальний обід, а також 3986 грн. 60 коп. на встановлення пам»ятника. Загальна вартість усіх понесених нею витрат на лікування та поховання брата склала 8569 грн. 41 коп. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Відповідачки, які є рідними доньками [PERSON] подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Однак, претендуючи на спадкове майно [PERSON], вони не приймали ніякої участі у його лікуванні, догляді та похованні. Тому, на підставі ч.1 ст.1232 ЦК України просить стягнути з них в рівних частках усі понесені нею витрати на лікування та поховання [PERSON] Представник позивачки [PERSON] адвокат [PERSON] подала до суду заяву, де підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просить позов задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які у встановленому законом порядку повідомлені про час і місце розгляду справи, до суду не з»явились, причини неявки суду не повідомили. На підставі ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 грудня 2012 року помер [PERSON]. Позивачка [PERSON] є рідною сестрою померлого, а відповідачки [PERSON] та [PERSON] є його доньками. У встановленому законом порядку спадщину після смерті [PERSON] прийняли його доньки [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємицями першої черги по закону. Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються матеріалами спадкової справи №9/2013, заведеної 11 лютого 2013 року приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1232 ЦК України спадкоємці зобов»язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Судом встановлено, що безпосередньо перед смертю [PERSON] з 16 грудня 2012 року по 18 грудня 2012 року перебував на стаціонарному лікуванні у Старокостянтинівській ЦРЛ й за цей період йому було призначено цілий ряд лікарських засобів, які придбавались за рахунок хворого або його родичів, що підтверджується довідкою цієї лікувальної установи №656 від 15 квітня 2015 року. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] вказувала, що на лікування [PERSON] в період з 16 по 18 грудня 2012 року вона витратила 572 грн. 81 коп. На підтвердження цих обставин надала два чеки (а.с.3-4) та інформацію про вартість ліків. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що саме вона оплатила вартість ліків, які були призначені [PERSON] в період з 16 по 18 грудня 2012 року. Суд не приймає до уваги надані позивачкою чеки (а.с.3-4), оскільки вони поганої якості та нечитабельні, по них неможливо визначити коли саме, ким та які медичні препарати були придбані. Суд також відхиляє надану позивачкою інформацію про вартість призначених [PERSON] ліків (а.с.41), оскільки ця інформація належним чином не підтверджена, тобто не можливо визначити якою саме медичною установою чи посадовою особою визначена вартість ліків та на яку саме дату. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] не надала суду належних доказів, які б беззаперечно свідчили, що саме вона понесла витрати на лікування брата та про розмір цих витрат. Судом також встановлено, що [PERSON] проводила поховання свого брата [PERSON], який помер 18 грудня 2012 року, що підтверджується довідкою виконкому Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району №83 від 21 січня 2015 року. Отже, позивачка набула права на відшкодування витрат, які були нею зроблені на поховання [PERSON] й ці витрати повинні їй відшкодувати спадкоємці померлого його доньки [PERSON] та [PERSON] Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає, що поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Для проведення поховання [PERSON] позивачка 18 грудня 2012 року у ПП [PERSON] в магазині «Ритуальні послуги» придбала товари для поховання (труну, хрест, одежу, свічки, вінки, рушники, тощо) на суму 1720 грн., що підтверджується накладною від 18 грудня 2012 року (а.с.9). Крім того, [PERSON] оплатила вартість автобуса на цвинтар до с. Пашківці, за що заплатила 480 грн., що підтверджується накладною, виданою ПП [PERSON] від 18 грудня 2012 року (а.с.8). Зазначені витрати на суму 2200 грн. (1720 грн. + 480 грн.) належним чином підтверджені позивачкою, понесені нею на поховання [PERSON] та є розумними, а тому ці кошти на підставі ч.1 ст.1232 ЦК України слід стягнути на її користь із відповідачів. Виходячи із визначення поняття поховання, закладеного у ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», до витрат на поховання відносяться ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Отже, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов»язані спадкоємці у відповідності до ст. 1232 ЦК України. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачів 1810 грн., сплачених за поминальний обід, задоволенню не підлягають. Разом з тим, поняття поховання, визначення якому дано у ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», включає в себе облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Отже, витрати на спорудження надмогильного пам»ятника відносяться до витрат на поховання та підлягають відшкодуванню спадкоємцями померлого. Відповідно до роз»ясень, даних у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року, витрати на виготовлення пам»ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам»ятників і огорож у даній місцевості. Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов»язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання» №45 від 03 жовтня 2008 року визначено вартість предметів ритуальних послуг що підлягають сплаті у порядку страхового відшкодування, а саме розмір витрат на виготовлення та встановлення надгробного пам»ятника по Хмельницькій області становить 2500 грн. Судом встановлено, що [PERSON] встановила на могилі брата [PERSON] пам»ятник вартістю 2450 грн., що підтверджується товарним чеком, виданим 11 травня 2014 року ФОП [PERSON] (а.с.6). Оскільки фактична вартість пам»ятника не перевищує граничну його вартість по Хмельницькій області, тому сплачені за пам»ятник кошти у повному обсязі слід стягнути з відповідачів на користь позивачки. Крім того, з відповідачів підлягають стягненню і витрати, які понесла позивачка на встановлення надгробного пам»ятника, а саме 1050 грн. вартість установки пам»ятника, що підтверджується товарним чеком, виданим 11 травня 2014 року ФОП [PERSON] (а.с.6), а також 486 грн. 60 коп. вартість матеріалів, які були придбані та використані для встановлення пам»ятника (цемент 3 мішки по 62 грн. 50 коп. на суму 187 грн. 50 коп.; клей СМ11 1 мішок вартістю 55 грн.; плитка 2,34 кв.м по 102 грн. за кв.м вартістю 238 грн. 70 коп.; диск для плитки 1 штука вартістю 31 грн.), що підтверджується накладною, виданою магазином «Комфорт» від 22 травня 2014 року. Таким чином, з відповідачів підлягають стягненню витрати, понесені позивачкою на поховання брата [PERSON] в сумі 6186 грн. 60 коп. (2200 грн. вартості ритуальних послуг + 2450 грн. вартості пам»ятника + 1050 грн. вартості установки пам»ятника + 486 грн. 60 коп. вартості матеріалів для установки пам»ятника). Ці витрати, на думку суду, є розумними, а тому підлягають відшкодуванню спадкоємцями [PERSON] у повному обсязі у рівних частках, тобто з [PERSON] та [PERSON] слід стягнути по 3093 грн. 30 коп. (6186 грн. 60 коп. : 2) цих витрат. Суд не приймає до уваги посилання відповідачки [PERSON] на те, що [PERSON] отримала допомогу на поховання [PERSON] в сумі близько 2200 грн., а тому на цю суму розмір відшкодування має бути зменшено. На підтвердження цих обставин [PERSON] не надала суду жодних доказів й будь-яких клопотань про витребування доказів нею не заявлялось. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст.88 ЦПК України та стягує з кожного із відповідачів по 121 грн. 80 коп. (243,60 грн. : 2) понесених позивачкою витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial