Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 02 листопада 1999 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на ? частку домоволодіння, яке розташовано по вул. Крилова, № 15 в с. Рідківці Новоселицького району. Спадщину після її смерті він прийняв своєчасно як спадкоємець за заповітом. Інших спадкоємців не має. Але оскільки спадкодавець не отримала при житті свідоцтво про право власності на нерухоме майно, він не може оформити на себе право власності на спадщину. Просив суд визнати за ним право власності на ? частку домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району в судове засідання не зявився, надавши суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу в його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 395 від 21 березня 2016 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. Крилова, № 15 в с. Рідківці Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали двоє осіб, а саме позивач [PERSON] та [PERSON], в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по ? частці домоволодіння. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1967 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в [PERSON] сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. З ухвали Новоселицького районного суду від 26 лютого 1987 року вбачається, що колишній дружині позивача [PERSON] та їх неповнолітній дитині в рахунок компенсації їх долі в майні колгоспного двору, із урахуванням виділеного їм іншого рухомого майна, було присуджено грошову компенсацію в розмірі 2774 рублів. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роках особам на праві спільної сумісної власності. Після смерті 02 листопада 1999 року [PERSON] відкрилася спадщина на ? частку вказаного домоволодіння. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час виникнення вказаних правовідносин, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно заповіту, який був складений 27 січня 1997 року та посвідчений секретарем Рідківської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] все своє майно. Позивач як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняв своєчасно, оскільки протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини вступив у володіння та користування спадковим майном, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 397 від 13 грудня 2013 року. Однак, у звязку із смертю спадкодавці та відсутністю за нею правовстановлюючого документу на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], інших спадкоємців не має та відповідач позов визнав, то право власності на спадщину слід визнати за ним, а неправильне посилання позивача на норми матеріального права (саме ЦК України), яких слід застосувати при вирішенні даного спору, суд не вбачає як підставу для відмови у позові. На підставі ст.ст. 524, 525, 534, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, суд

Outcome: approved