Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

В липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» моральну шкоду, отриману внаслідок професійного захворювання, спричиненого умовами виробництва, в розмірі 15\~000,00 грн.\~ Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що, починаючи з 17.01.2017 року, він знаходився у трудових відносинах з відповідачем. За час роботи у ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» отримав профзахворювання, у зв`язку з чим йому встановлено 30% втрати працездатності безстроково (за сукупністю). Внаслідок отриманням вищезгаданого професійного захворювання стан позивача погіршився (задуха при помірному фізичному навантаженні, біль у грудній клітині, серці, зниження слуху, шум у вухах, втомлюваність, загальна слабкість), що потребує додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, систематичного проведення курсу лікування. \~ \~ \~ \~ \~Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоров`я, в розмірі 15\~000,00 грн. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 20.07.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено розгляд справи на 02.09.2021 року. Позивач надав письмову заяву від 03.08.2021 року про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представником відповідача суду надано письмову заяву від 18.08.2021 року про розгляд справи за його відсутності з урахуванням письмового відзиву на позов. В свою чергу, у письмовому відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки, на його думку, позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди, а встановлення втрати працездатності про наявність такої шкоди не свідчить. Окрім того, на думку відповідача, позивачем не вказано жодних міркувань з приводу визначення розміру моральної шкоди у грошовому еквіваленті, що є підставою для відмови в позові. Дослідивши наявні у справі матеріали, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлено наступне: починаючи з 17.01.2017 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, а саме його підрозділом ДП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля», в якості горноробочого очисного забою 5 розряду підземного з повним робочим днем на підземній роботі.\~З 12.05.2021 року звільнений\~за станом\~здоров`я\~за п.2\~ст.40\~КЗПП України\~(наказ\~№90\~від 14.05.2021\~року). (а.с.4-7). За час роботи на шахті позивач одержав профзахворювання - пневмоконіоз (t/t; 1/1), ЛН I- II ст. (один-два); хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість І ст. (початкові явища) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Факт отримання зазначених захворювань підтверджений медичним висновком центральної лікарсько-експертної комісії Державною установою «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва національної академії медичних наук України» №14/422 від 20.04.2021 року та випискою із медичної карти №391 ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва національної академії медичних наук України» (а.с.9-10). Відповідно до довідки серії 12 ААА №098621 від 01.07.2021 року Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії м.Краматорськ Донецької області, [PERSON] встановлено первинно 30% (втрати працездатності з 23.06.2021 року по 01.08.2023 рік (25% пневмоконіоз, 5% хронічна приглухуватість) (а.с.8). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) відокремленого підрозділу «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Торецьквугілля» від 20.05.2021 року встановлено, що причиною та обставинами профзахворювання є пил переважно фіброгенної дії, концентрація якого становила від 16,56 до 121,8 мг/м3 при ГДК від 4 мг/м1 до 10 мг/м3 (вміст вільного двоокису кремнію - від 4,4% до 7,2%) та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого становив до 98 дБА при ГДР - 80дБА), що підтверджує вину відповідача у виниклих у [PERSON] професійних захворюваннях (а.с.11-14). Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В свою чергу, в рішенні Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року зазначено, що ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з ч.ч.1,2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. \~За ст.ст.6,13 Закону України «Про охорону праці», безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Отже, враховуючи зазначені вище положення Конституції України та КЗпП України, підприємство мало створити позивачу, як і іншим працівникам, належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я були неможливими. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ознайомившись з відзивом на позов, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази та встановлені під час вирішення спору обставини, суд вважає за доцільне зазначити, що моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю, спокою. Отже, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням та матиме суто умовний вираз. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суди повинні керуватися вимогами розумності та справедливості, на чому наполягає Верховний Суд в постановах\~від 14.02.2018 року у справі №686/10520/15-ц, від 08.05.2018 року у справі №638/9035/16-ц, від 14.11.2018 року у справі №487/2120/16. Таким чином, з урахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, враховуючи тривалий час роботи позивача на підприємстві за шкідливих умов виробництва та за умов незабезпечення засобами індивідуального захисту з вини відповідача, звільнення з підприємства - відповідача у зв`язку зі станом здоров`я, втрату позивачем працездатності (30%),

Outcome: approved