Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

В липні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача встановити (побудувати) туалет (громадську вбиральню) з універсальною кабіною для інвалідів (осіб з інвалідністю) згідно нормами ДБН в магазині торгівельної мережі «АТБ» «Продукти №20», розташованому за адресою: м. Дніпро ,проспект Слобожанський, буд. 113; стягнути з відповідача на її користь 5000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що вона є інвалідом першої групи загального захворювання і за станом здоров'я має обмежені можливості. 02 червня 2018 року перебуваючи у магазині торгівельної мережі «АТБ» «Продукти №20», у неї виникла потреба у відвідуванні вбиральні. Звернувшись до касиру магазину, отримала відповідь, що спеціального туалету для інвалідів в магазині немає. Вважає, що відсутність в магазині туалету спеціально пристосованого для інвалідів (осіб з інвалідністю) порушує її права на соціальну захищеність, робить більш складним її пересування, вільний вибір та придбання товарів першої необхідності. Переживання, порушення нормальних життєвих умов завдало їй моральну шкоду, яку вона оцінила в 5000 грн. та звернулася до суду з позовом. Позивачка [PERSON] в прохальній частині позову просила розглянути справу без її участі у зв?язку з неможливістю з'явитися до суду за станом здоров'я. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з урахуванням всіх наданих доказів. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, ознайомившись з наданими сторонами доказами, суд приходить до наступного. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Статтею 55 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на судовий захист від протиправних посягань. Встановлено, що [PERSON] є інвалідом першої групи загального захворювання, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА №726723 від 24.11.2017 року (а.с.9) та пенсійним посвідченням [NUMBER] виданим 31.01.2018 року (а.с.9) і за станом здоров'я має обмежені можливості. 02 червня 2018 року [PERSON], перебуваючи у магазині торгівельної мережі ТОВ «АТБ-маркет», а саме: в торгівельному залі магазину «Продукти №20», звернулася до касиру магазину з проханням відвідати вбиральню (туалет) спеціально пристосовану для інвалідів (осіб з інвалідністю), на що працівник магазину повідомила позивачку про відсутність в магазині вбиральні. Зазнавши незручностей та моральних страждань, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Встановлено, що магазин мережі ТОВ «АТБ-маркет» - «Продукти №20», розташований за адресою: м. Дніпро, пр-т Слобожанський, 113, у вбудовано-прибудованому приміщенні в багатоповерховому житловому будинку, що підтверджується, Технічним паспортом виготовленим Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 14.09.2007 року, реєстровий номер 9872559 (а.с.20-30). Відповідно до абз.2 п.6.6.1 ДБН В.2.2-17:2006 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення»: у будь-яких громадських будинках при розрахунковій чисельності відвідувачів 50 осіб і більше або у разі розрахункової тривалості перебування відвідувача в будинку 60 хв. і більше слід передбачати туалет з універсальною кабіною; вимоги цього документа поширюються на проектування та реконструкцію цивільних (житлових та громадських) будинків та споруд з урахуванням потреб людей, які відносяться до маломобільних груп населення (далі - МГН), функціонально-планувальні елементи будинків і споруд, їх земельні ділянки, а також на вхідні вузли, комунікації, шляхи евакуації, приміщення (зони) проживання, об\-слуговування і робочі місця, а також їх інформаційне та інженерне обладнання. Таким чином, із вказаних державних будівельних норм вбачається, що при розрахунковій чисельності відвідувачів 50 осіб і більше або у разі розрахункової тривалості перебування відвідувача в будинку 60 хв. і більше слід передбачати туалет з універсальною кабіною виключно в громадських будинках, а не у вбудовано-прибудованих приміщеннях, розміщених в багатоповерхових житлових будинках. Отже, вищезазначеними державними будівельними нормами передбачена необхідність влаштування туалетів з універсальною кабіною для маломобільних груп населення в будинках та спорудах, а не у вбудовано-прибудованих приміщеннях, розташованих в багатоповерхових житлових будинках. Відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд (експлікації), вказаної в Технічному паспорті, об'єкт нерухомого майна складається з приміщень А-9 на першому поверсі вбудованого приміщення (площею 371,5 кв.м.), А-9 - підвал, А1-1 - прибудова площею 729,0 кв.м., а-1 - навіс, а3 - ганки, а4 - вхід до підвалу. План нежитлового приміщення-магазину, що складається із вбудовано-прибудованих приміщень надається в експлікації «плану земельної ділянки» в Технічному паспорті (а.с.20-30). Отже, магазин «Продукти №20» розташований у вбудовано-прибудованому приміщенні, в зв'язку з чим згідно будівельних норм, влаштування туалетів для інвалідів в ньому не передбачається. На підставі звернення відповідача, 18 вересня 2018 року експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] була проведена будівельно-технічна експертиза та складено висновок №4094-18 від 18 вересня 2018 року (а.с.50-61). Згідно вищевказаного висновку експерта при дослідженні технічної документації встановлено, що магазин «Продукти №20» за адресою: м. Дніпро, пр-т Слобожанський, 113 розташований у вбудовано-прибудованому приміщенні в багатоповерховому житловому будинку» (абз. 2 розділу ІІ Дослідження стор.2 Висновку). Відповідно до технічної документації торгівельна площа магазину «Продукти №20», за адресою: м. Дніпро, пр-т Слобожанський, 113 складає 613,6 кв.м. та магазин відноситься до кваліфікаційної групи основних типів підприємств роздрібної торгівлі: продовольчий магазин з універсальним асортиментом (абз.2 стор.3 Висновку, розділ ІІ Дослідження). Відповідно до п.6.4.4. ДБН В.2.2-23:2009 «Громадські туалети для відвідувачів слід проектувати в магазинах класифікаційних груп ІН ІІН торговельною площею 2500 кв.м. і більше із розрахунку один санітарний прилад на 600 кв.м. торговельної площі, але не менше чотирьох санітарних приладів (абз.7 стор.3 Висновку). Отже, експертом зроблений наступний висновок по поставленому питанню: Влаштовування туалетів з універсальною кабіною для маломобільних груп населення у вбудовано-прибудованих приміщеннях, розташованих в багатоповерхових житлових будинках є необхідним для магазинів класифікаційних груп IH, IІH торговельною площею 2500 кв.м. і більше та у магазинах класифікаційних груп ІІІН, ІVН; Магазин «Продукти №20» за адресою: м. Дніпро, пр-т Слобожанський, 113 за своїми об'ємно-планувальними характеристиками щодо торгівельної площі та за кваліфікаційною групою не відноситься до магазинів з обов'язковим влаштуванням туалетів з універсальною кабіною для маломобільних груп населення. Таким чином, висновок [PERSON] про обов'язкове влаштування туалету в магазині торгівельної мережі ТОВ «АТБ-маркет» «Продукти №20» є необґрунтованим, безпідставним та не підтверджено належними і допустимими доказами в розумінні ст. 79-83 ЦПК України. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди, яку вона оцінила в 5000 грн. суд прийшов до наступного. Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуми Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві повинно бути зазначено у чому полягає моральна шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та яким доказами це підтверджується. Будь-яких доказів вини відповідача, протиправної поведінки відповідача в завданні позивачу моральної шкоди та причинно-наслідкового зв'язку з діями відповідача, позивач суду не надав, а тому суд вважає за необхідне відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 5000 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Оскільки позивачка при зверенні до суду з позовом звільнена від сплати судового сбору на підставі п. 9 ч. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed