Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

в лютому 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що наразі вона є власником квартири [ADDRESS] згідно договору про поділ спільного майна подружжя від 10.11.2015 року. Дана квартира раніше належала її колишньому чоловіку [PERSON] та була набута на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру серія [NUMBER], виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 13 грудня 2001 року на підставі наказу № 1391-С/КІ від 06 грудня 2001 року, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 17 грудня 2001 року за №43095. З 30 січня 2009 року зазначена квартира була передана її колишнім чоловіком в оренду відповідачам [PERSON] та [PERSON], які працювали на території України та, як іноземні громадян, отримували дозвіл на працевлаштування і на підставі цього, відповідно до ст. 5 п. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посвідку на тимчасове проживання. У зв'язку з тим, що відповідно до законодавства України, іноземці повинні зареєструвати місце проживання, її колишній чоловік не заперечував проти реєстрації відповідачів у вказаній квартирі, про що було зазначено у договорах у п. 6.3.1., відповідно до якого наймодавець надавав право наймачеві право зареєструвати своє місце проживання тимчасово за місцезнаходженням об'єкта нерухомості. Відповідачі отримали посвідку на тимчасове проживання 19.02.2009 року та 18.02.2009 року відповідно. Відповідачі оформлювали дозволи на працевлаштування та посвідки на тимчасове проживання декілька разів, у зв'язку з чим продовжували винаймати у них квартиру і відповідно на підставі цього переукладали договори найму (оренди) житлового приміщення з правом реєстрації. Останній договір між Відповідачем 1 та її колишнім чоловіком був укладений 30 січня 2010 року і діяв до 08 травня 2011 року. Між відповідачем 2 договір був укладений 07 квітня 2010 року та діяв також по 08 травня 2011 року. З часу закінчення терміну дії посвідки та договору найму - з травня 2011р. відповідачі виселилися з вказаної квартири, забрали з неї свої речі, з вказаного часу в зазначеній квартирі не проживають, проте наразі залишаються зареєстрованими за вказаною адресою. Відповідачі залишаючись зареєстрованими за вказаною адресою, перешкоджають в повній мірі здійснювати позивачці право власності, зокрема, користування та розпорядження належною їй квартирою, вона змушена сплачувати квартирну плату та комунальні послуги, в т.ч. з урахуванням відповідачів, зареєстрованих в її квартирі. Наразі квартира потрібна позивачці для особистого проживання і проживання членів її сім»ї. Той факт, що в квартирі досі зареєстровані колишні наймачі, заважає їй повноцінно нею користуватися, адже вона з сім»єю не має жодного відношення до відповідачів та не зобов'язана узгоджувати з ними в майбутньому угоди щодо користування та розпорядження квартирою. Просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та такими, що підлягають зняттю з реєстрації. Представник позивача через канцелярію подала уточнення позовних вимог, згідно яких просила усунути перешкоди у здійсненні позивачкою права користування та розпорядження вказаною квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - вказаною квартирою, а також просила розглянути справу в її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з»явилися, судові повістки про виклик до суду повернуті суду за закінченням встановленого строку зберігання. З огляду на наведене, з урахуванням думки представника позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд ухвалив, розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення, з таких мотивів. Судом встановлено, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS], згідно договору про поділ спільного майна подружжя від 10.11.2015 року, укладеного [PERSON] та позивачкою [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою В.М, зареєстрованим в реєстрі за №2299, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Між [PERSON], з однієї сторони, та громадянином Польші, відповідачем [PERSON] були укладені договори від 20.01.2009р. та від 30.01.2010р. найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS], згідно п.4.1. цих договорів, термін дії їх встановлений з 30.01.2009р. по 30.01.2010р. та з 30.01.2010р. по 08.05.2011р. відповідно. Між [PERSON], з однієї сторони, та громадянином Польші, відповідачем [PERSON] були укладені договори від 30.01.2009р. та від 07.04.2010р. найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS], згідно п.4.1. цих договорів, термін дії їх встановлений з 30.01.2009р. по 30.01.2010р. та з 08.04.2010р. по 08.05.2011р. відповідно. З часу закінчення строків договорів найму - з травня 2011р. відповідачі у вказаній квартирі не проживають. Разом з тим, згідно довідки ОСББ «Акон-140» від 04.02.2016р., та згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м.Києві, та картками за формою № 16.відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 24.02.2009р. та наразі зареєстровані у квартирі [ADDRESS], відомості про зняття з реєстрації відповідачів відсутні. Відповідно ст. 41 Конституції України, ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що втановлений договором або законом. Відповідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідачі залишаючись зареєстрованими за вказаною адресою, перешкоджають в повній мірі позивачці здійснювати право власності, зокрема, користування та розпорядження належною їй квартирою. За наведених обставин позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved