Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості у розмірі 30 123,62 грн. за кредитним договором № б\\н від 18 лютого 2008 року. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність , підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач у минулих судових засіданнях вимоги позову визнала частково у розмірі тіла кредита, не визнала необгрунтовано нарахованих завищених відсотків та заборгованість поза межами трирічного строку позовної давності. Зазначила, що заборгованість виникла через її стан здоровя та стан здоровя її чоловіка, який після перенесеного в 2008 році ішемічного інсульту став непрацездатним та майже не може самостійно пересуватися. В 2016 році вона після тяжкої хвороби втратила сина і на теперішній час вони з чоловіком перебувають в скуртному матеріальному стані і проживають лише на пенсію. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обовязковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо. Як вбачається із матеріалів справи, 03 березня 2008 року ( не зрозуміло, звідки позивач зазначає про дату укладання договору 18 лютого 2008 року) між позивачем та відповідачем був укладений договір б\\н , відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 250 грн., з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення , що відповідає дії картки . При порушенні строків платежів за зобовязаннями більш ніж на 120 днів. Позичальник зобовязується сплатити банку штраф в розмірі 250 грн + 4% від суми позову. Складовою укладеної між сторонами угоди є заява клієнта, Умови та правила надання банківських послуг (далі -Умови) та Тарифи банку, про що прямо зазначено в заяві з підписом позичальника . Про підписання до договору сторонами окремої Довідки про умови кредитування з використанням кредитки Универсальная, де своїм підписом позичальник засвідчив, що ознайомлений з фінансовими умовами надання кредитної картки і сумою плати за викорисання кредитних коштів позивачем суду не зазначено і таку довідку суду не надано. Згідно Тарифами банку ,які були чинними на момент укладання договору, передбачена базова ставка в місяць 36% річних , розмір комісії за кредитне обслуговування не встановлено, порядок погашення щомісячними платежами у визначеному розмірі не зазначено . Разом з тим, позивачем надано до матеріалів справи Умови та правила надання банковських послуг ( без зазначення періоду , протягом якого були чинними ці правила та чи діяли вони на момент укладання договору), де п. 8.6 передбачена сплата штрафу при порушенні строків платежів більш ніж на 120 днів у розмірі 500 грн.+5% від суми позову. За такого, вочевидь вбачається, що на час виникненя спірних правовідносин між сторонами була чинною інша редакція Умов та правил надання банковських послуг , отже суд бере до уваги тарифи та умови, зазначені в самій заяві, так інших документів, які були б підписані обома сторонами кредитного договору під час його укладання - суду не надано. Дотепер відповідач свої зобовязання за договором у загальному розмірі 30 123,62 грн. не виконала, заборгованість за кредитом кредитним договром , як вказує позивач, складється з 3890,70 грн заборгованості за кредитом, 21 860,95 грн. заборгованості за процентами, 2699,42 грн. пені та комісії , 250 грн фіксованої частини штрафу та 1422,55 грн процентної складової штрафу - станом на 30 вересня 2016 року. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з Умовами і тарифами складає між ним і банком кредитний договір, отже, відповідач був ознайомлений з указаними Умовами, банк надав повну інформацію про умови кредитування, що підтверджується підписом відповідача в заяві ( і з подальшими змінами - також зобовязується ознайомлюватися самостійно). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України 23 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-37цс15, яка є обов'язковою для застосування судами України при розгляді справ у подібних правовідносинах. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Пунктом 6.5 цих Умов передбачено, що позичальник зобовязується погасити заборгованість за кредитом у повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом проценти, та комісії на умовах цього Договору. Пунктом 8.6 Умов установлено, що позичальник зобовязаний сплатити банку, штраф при порушенні позичальником будь-якого із грошових зобовязань більше 120 днів у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості.\~ Також в п. 5.3 передбачено право банку змінювати самостійно Тарифи банку , при цьому банк зобовязаний за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, а саме в виписці по картрахунку . Про збільшення кредитного ліміту банк приймає рішення в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.\~ Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року та Постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16. Отже, з умов укладеного між сторонами договору не вбачається нарахування відсотків на заборгованість у розмірі 30 % річних з 01.01.2013 року, у розмірі 34,80 % річних з 01.09.2014 року та у розмірі 43,20 % річних з 01.04.2015 року , оскільки тарифами Банку, чинними на момент укладення договору ( адже змін істотних умов договору в установленому законом порядку позивачем не надано і на таке відсутнє посилання в позові), передбачена базова ставка 36% річних. Позивач заявив про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором\~банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених\~договором,\~а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо\~договором\~встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений\~строк\~(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей\~строк\~(термін). Відповідно до умов\~кредитного договору\~сторони встановили \~строки\~виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, умовами\~договору\~погашення кредитної\~заборгованості\~та\~строки\~сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням\~строку\~дії\~договору\~сторони встановили й\~строки\~виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі\~договору. Сплив\~позовної давності,\~про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Оскільки умовами\~договору\~передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність\~за\~невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником\~строку\~погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу\~позовної давності за\~кожний черговий платіж починається з моменту порушення\~строку\~його погашення. Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 06 квітня 2016 року № 6-2520цс15, від 03 лютого 2016 року № 6-18цс16, від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка відповідно до норм ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до правової позиції , яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016\~року у справі № 6-2104цс16, за\~загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів\~за\~кредитом визначено щомісячними платежами. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань\~за кредитним договором\~позовна давність\~за\~вимогами кредитора про повернення\~кредитнихкоштів та процентів\~за\~користування кредитом, повернення яких відповідно до умов\~договору\~визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише\~за\~умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності Судам слід досліджувати графік погашення кредитної\~заборгованості\~та встановлювати , чи передбачається виконання зобовязання частинами або у вигляді періодичних платежів, в разі вчинення боржником оплати саме чергового платежу, чи свідчить це про визнання лише певної частини боргу, тому така дія боржника не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача, до 12 березня 2013 року вона майже регулярно щомісячно сплачувала кредит періодичними платежами у розмірі 300 грн , що є меншим від обовязкового платежу при наявній у неї на той час сумі заборгованості, а 12 березня 2013 року сплатила одноразово 2000 грн на погашення суми кредиту. Після цього щомісячно сплачувала по 280 грн та 200 грн до 17.04.2014 року. Таким чином , суд доходить до висновку, що сплата боржником з квітня 2013 року по квітень 2014 року платежів у розмірі по 280 грн., які вона сплачувала протягом попередніх років, є оплатою саме чергового платежу, а отже це свідчить про визнання лише певної частини боргу і така дія боржника не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. За такого, суд приходить до висновку про можливість стягнути з відповідача заборгованість у межах загального трирічного строку позовної давності ( оскільки даних про укладення з відповідачем письмового договору про збільшення такого строку позивач суду не надав) , а саме з листопада 2013 року. Суду не надано доказів, які б обґрунтовували поважність причин пропуску позивачем позовної давності. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами ( а після липня 2013 року відповідач вже не здійснював дій щодо отримання додаткових кредитних коштів, отже сума заборгованості за тілом кредиту існувала в повному обсязі і на той час) встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, розмір загальної заборгованості складається з 4201,95 грн ( виходячи з 36% річних на суму заборгованості за кредитом за останні 3 роки - умови договору не передбачають домовленостей щодо збільшення строку позовної давності, а тому до вимог про стягнення заборгованості по кредиту та процентів має застосовуватись загальний строк - три роки) простроченої заборгованості за процентами. Що стосується вимог про стягнення штрафу та заборгованості по комісії, то як зазачено вище та узгоджується з правовою позицієї ВСУ по справі \~№ 6-2320цс16, то Умови , якими передбачена сплата комісії , не містять підпису відповідача. Таким чином відсутнє підтвердження того, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала вона на себе зобовязання зі сплати комісії в разі порушення зобовязання з повернення кредиту.\~ За такого, суд доходить обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафу за порушення строків погашення кредитної заборгованості у розмірі 250 грн фіксованої частини та 210, 10 грн поцентної складової , що дорівнює 5% від розміру задоволених судом позовних вимог, а у задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту відмовити за пропуском строку позовної давності, а у задоволенні вимог про стягнення комісії відмовити за необгрунтованістю. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 554,\~611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за договорами, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 \~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір , сплачений при подачі позову, пропорційно до задоволених позовних вимог.( (4201,95+250+210, 10):30123,62 х 100%=0,155 , що складає приблизно 15,5%. 1378 х 15,5%= 213,59 грн).

Outcome: partial