Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення виплати аліментів. Вказував на те, що згідно виконавчого листа виданого на підставі Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.10.2013 р. з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] стягується 1/4 частина його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Проте на теперішній час син проживає разом з позивачем, а відтак підстави для стягнення з нього аліментів на утримання сина відсутні. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання сина [PERSON]; виконавчий лист про стягнення з нього аліментів з дня набрання рішенням законної сили визнати таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала. Вказувала, що позивачем не надано жодних належних доказів того, що син знаходиться на його утриманні. Зазначала, що довідка про склад сімї позивача, згідно, якої син [PERSON] проживає разом з ним, не підтверджує заявлених вимог позивача, оскільки у відповідності до цієї довідки відповідачка також проживає разом з сином та позивачем. Вислухавши пояснення сторін, сина [PERSON], дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Згідно Свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] 04.10.2013 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва було постановлено Рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, відповідно до якого позовні вимоги задоволено. А саме стягнуто з [PERSON] ([INFO], уродженця [INFO], місце проживання: [INFO] код [NUMBER]) на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 25.07.2013 р., допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення місячного платежу. В подальшому судом по вищевказаній справі було видано виконавчий лист. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.ст.\~182,\~183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~ В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що починаючи з серпня 2016 року по теперішній час син [PERSON] проживає разом з ним, що підтверджується Довідкою про склад сімї. В звязку з цим підстави для стягнення з позивача аліментів на утримання його сина [PERSON] відсутні. Згідно Довідки виданої ЖКП ММР «Південь» за № 623 від 08.02.2017 р. неповнолітній [PERSON] проживає за адресою: [INFO], разом з батьком [PERSON] та матірю [PERSON] Судом зясовано у судовому засіданні, що відповідачка залишила постійне місце свого проживання та реєстрації понад рік тому та винаймає інше житло через суперечки із позивачем. Син залишився проживати з батьком та підтримує стосунки з кожним із батьків, кожен із яких, по мірі необхідності, несе на утримання сина матеріальні витрати. При цьому суд позбавлений можливості зясувати розмір матеріальних витрат кожної із сторін через відсутність належних , достовірних та допустимих доказів на їх підтвердження . Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 58-59, 61, 212 ЦПК за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови в позові. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, щопозивачем не надано жодних належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання сина [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та в їх задоволенні необхідно відмовити. Щодо позовних вимог позивача про визнання виконавчого листа про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON], таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що в їх задоволенні необхідно відмовити, оскільки вони є похідними від вимог про припинення стягнення аліментів, в задоволенні яких позивачу відмовлено. На підставі ст.ст. 21, 24, 110, 111, 112, 180, 182, 184 СК України,

Outcome: dismissed