Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Вовчинецької сільської Ради, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання незаконними рішення 20 сесії 5 демократичного скликання Вовчинецької сільської Ради від 05.12.2008 року про приватизацію [PERSON] земельної ділянки площею 0,1835га по вул.Гайдея,102 в с.Вовчинці та виданого їй Державного акту про право власності на земельну ділянку в розмірі 0,1835га серії ЯЖ №857426 від 23.07.2009 року кадастровий номер 2610190501090020235 і скасування його державної реєстрації, та зобовязати [PERSON] не чинити їй перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 3,43м на 5.70м по вул.Гайдея,100 в с.Вовчинець, а також демонтувати металеві стовпчики на цій ділянці. В червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], Вовчинецької сільської Ради про визнання незаконним та скасування рішення 10 сесії Вовчинецької сільської ради від 16.12.1999року, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.01.2011року на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,3579га в с. Вовчинець, вул. Гайдея,100, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 2610190501090020284 за [PERSON] та виключення відповідного запису із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зобовязати [PERSON] не чинити їй перешкод в користуванні власною земельною ділянкою кадастровий номер 2610190501090020235. Разом з позовною заявою [PERSON] подала заяву про застосування до заявлених вимог [PERSON] наслідків спливу строку позовної давності та заявила на цій підставі відмовити в позові. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала, зустрічного позову [PERSON] не визнала та пояснила, що матері позивачки - [PERSON] ще в грудні 1999 року рішенням сесії Вовчинецької сільської Ради дано дозвіл на приватизацію присадибної ділянки по вул.Гайдея,100, в с.Вовчинці, а 28.01.2000р. їй видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.3579га. 23.02.2010 року мати позивачки померла, в звязку з чим позивачка прийняла спадщину та їй видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.01.2011 року на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,3579га по вул.Гайдея,100,в с.Вовчинець. Відповідачка, яка є сусідкою позивачки по вул.Гайдея,102 в с.Вовчинець, 25.03.2017року забетонувала металеві стовпчики під паркан на земельній ділянці позивачки, в звязку з чим конфлікт розглядався комісією Вовчинецької сільської Ради, яка виявила, що під час виготовлення технічної документації із землеустрою при приватизації у 2009 році земельної ділянки [PERSON] частину земельної ділянки, що на Державному акті [PERSON] під гаражем розміром 3,43м на 5,70 м помилково відведено [PERSON], про що комісією складено акт від 29.03.2017року. Представник позивачки зазначила, що накладання земельних ділянок по вул.Гайдея,100 та по вул.Гайдея,102 підтверджено обміром на місці спеціалізованою організацією та виготовленим Планом (Схемою) земельної ділянки, згідно якого накладання становить площу 0,0026 га. Оскільки [PERSON] зі згоди всіх суміжників на той час в установленому порядку Вовчинецькою сільською Радою 16.12.1999року було передано у приватну власність земельну ділянку при будинковолодінні по вул.Гайдея,100 площею 0,3579га, тоді як відповідачці [PERSON] згідно рішення Вовчинецької сільської Ради від 05.12.2008року земельну ділянку площею 0,1835 га по вул..Гайдея,102 передано у приватну власність з порушенням меж, без погодження [PERSON], в звязку з чим утворилась накладка на раніше приватизовану [PERSON] земельну ділянку, тому просила відновити порушені права шляхом визнання недійсними рішення сесії сільської Ради від 05.12.2008р., Державного акту на землю від 23.07.2009р. та державної реєстрації прав на цю земельну ділянку за [PERSON] та усунення перешкод в користуванні належною позивачці земельною ділянкою в частині 0,0026га. Заперечуючи проти позову [PERSON] зазначила, що на час приватизації [PERSON] в 1999р. земельної ділянки по вул.Гайдея,100, відповідачка не була на той час ні власником будинковолодіння по вул.Гайдея,102, ні користувачем присадибної земельної ділянки, суміжна земельна ділянка по вул.Гайдея,102 була в користуванні її свекрухи, яка знала і не заперечувала приватизацію земельної ділянки [PERSON] Заперечуючи проти заяви [PERSON] про пропуск строку позовної давності, зазначила, що про рішення Вовчинецької сільської Ради від 05.12.2008р. та Державний акт на право власності на землю від 23.07.2009року позивачці стало відомо під час перевірки комісією Вовчинецької сільської Ради з приводу встановлення [PERSON] металевих стовпців на її частині земельної ділянки в березні 2017року, тому з цього часу в неї виникло право на захист порушеного права. Просила в позові [PERSON] відмовити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позову [PERSON] не визнала, зустрічний позов [PERSON] підтримала та пояснила, що на підставі рішення 20 сесії Вовчинецької сільської ради від 05.12.2008року [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1835га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель по вул.Гайдея,102 в с.Вовчинець. Зазначила, що матері позивачки [PERSON] було відомо про приватизацію [PERSON] земельної ділянки під металевим гаражем в грудні 2008року, про що свідчить акт встановлення та узгодження зовнішніх меж суміжними землекористувачами, тому вважає що [PERSON] тим самим погодила межі [PERSON] але відмовилася підписати акт. Вказує, що про це свідчить і посилання в позові, що [PERSON] після виїзду Чернишів та смерті матері самовільно розібрала гараж та почала пригороджувати земельну ділянку, тому вважає що [PERSON] звернулася з позовом поза встановлений строк позовної давності, в звязку з чим до її позову слід застосувати наслідки спливу позовної давності та з цих підстав в позові відмовити. В частині зустрічного позову зазначила що [PERSON] приватизувала земельну ділянку в 1999році без погодження [PERSON], що в Державному акті [PERSON] межа від Г до Д позначена як проїзд, та посилаючись на План(Схему) земельної ділянки вказує на заштриховану червоним кольором спірну частину площі 0,0026 га, що в межах земельних ділянок позивачки та відповідачки, тому вважає, що рішення Вовчинецької сільської Ради від 16.12.1999року є незаконним, внаслідок чого підлягає скасуванню і Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку видане [PERSON] та державна реєстрація речових прав на неї , крім цього, просить зобовязати її не чинити перешкод в користуванні [PERSON] спірною частиною земельної ділянки. Вовчинецька сільська Рада листом за № 02.2-13/207 від 13.06.2017 року позовні вимоги [PERSON] визнала, просить дану справу слухати без представника сільської Ради . Представник Головного управління Держгеокадастру в судовому засіданні позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не визнала та пояснила, що земельну ділянку площею 0,3579га для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд по вул.Гайдея,100 в с.Вовчинець надано [PERSON] на підставі рішення сесії Вовчинецької сільської Ради від 16.12.1999року згідно якого їй видано Державний акт на право приватної власності на землю від 28.01.2000 року, якій присвоєно кадастровий номер 2610190501090020284. Земельну ділянку площею 0,1835га для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд по вул.Гайдея,102 в с.Вовчинець надано [PERSON] на підставі рішення сесії Вовчинецької сільської Ради від 05.12.2008року згідно якого їй видано Державний акт на право приватної власності на землю від 23.07.2009р., якій присвоєно кадастровий номер 2610190501090020235. Ці дані внесено до Державного земельного кадастру, відомості про обмеження прав власності та використання цих земельних ділянок відсутні, даних про їх накладання в них немає, проте ймовірно що відображена в Плані(Схемі) земельної ділянки площа накладання відповідає дійсності. Заслухавши пояснення та заперечення сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, суд приходить до висновку , що позов [PERSON] підлягає задоволенню, в зустрічному позові [PERSON] слід відмовити за таких підстав. Судом встановлено, що у власності та фактичному користуванні позивачки [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 0,3579га по вул.Гайдея,100 в селі Вовчинець на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] 14.01.2011року, реєстрація видачі якого у Спадковому реєстрі проведена за реєстраційним номером 49378374. Земельну ділянку [PERSON] успадкувала після смерті 23.02.2000року матері [PERSON] ( ГАЙДЕЙ) Орисі([PERSON]) Дмитрівни, якій земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІФ, виданого Вовчинецькою сільською Радою 28.01.2000року на підставі рішення 10 сесії Вовчинецької сільської Ради від 16.12.1999року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №615, кадастровий номер земельної ділянки 2610190501:09:002:0284. Суміжними землекористувачами на плані меж земельної ділянки в Державному акті [PERSON] зазначено від Б до В земельна ділянка [PERSON], від Д. до А земельна ділянка [PERSON] Про перехід права власності на цю земельну ділянку до [PERSON] на Державному акті про право приватної власності на землю Серії ІФ від 28.01.2000року на імя [PERSON], зроблено дві штампові відмітки, зокрема, нотаріусом- про видачу свідоцтва про право на спадщину [PERSON] за реєстровим №2-43 та Управлінням Держкомзему- про реєстрацію у Поземельній книзі 09.03.11р. за реєстровим №2610190501:09:002:0284:3:002. [PERSON] з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру Серії ААА№387728 від 14.10.2010р. та довідки Управління Держкомзему у м.Івано-Франківську від 13.08.2010р. за № 04-03-13/392, виданих [PERSON] для оформлення спадщини, відсутні обмеження прав власності на землю та використання земельної ділянки площею 0,3579га, розташованої в с.Вовчинець по вул..Гайдея,100, яка належала [PERSON], державний акт на право власності на землю серія ІФ, реєстраційний № 615, виданий 28.01.2000року. Також судом встановлено, що у власності відповідачки [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 0,1835га для будівництва житлового будинку,господарських будівель та споруд по вул.Гайдея,102 в селі Вовчинець на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 857426 виданого Вовчинецькою сільською Радою 23.07.2009року на підставі рішення 20 сесії Вовчинецької сільської Ради від 05.12.2008року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №010929400100, кадастровий номер земельної ділянки 2610190501090020235. Суміжним землекористувачем на плані меж земельної ділянки Державного акту [PERSON] під літерою А зазначено земельна ділянка [PERSON]. Як вбачається з Акту комісії в складі 5 чоловік від 29.03.2017року, затвердженого сільським головою та посвідченого печаткою Вовчинецької сільської Ради, по результатах розгляду заяви з приводу встановлення металевих стовпців навпроти воріт [PERSON], та документації, що посвідчує право власності на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] комісія встановила, що в 2009 році [PERSON] приватизувала присадибну земельну ділянку з порушенням меж, не погодивши їх з суміжним землекористувачем. Під-час виготовлення технічної документації із землеустрою була допущена помилка, а саме землю під гаражем (розміром 3,43м на 5,70м-на Державному акті [PERSON]М.) було відведено [PERSON] Комісія рекомендувала суміжним землекористувачам дотримуватися правил добросусідства, [PERSON] забезпечити доступ [PERSON] до її власної земельної ділянки, у випадку недосягнення згоди звертатися за вирішенням спору до суду. З відповіді Вовчинецької сільської Ради від 13.06.2017 року за № 02.2-13/206 та долученого до неї копії рішення Вовчинецької сільської Ради від 05.12.2008року вбачається, що передача у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1835га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд в с.Вовчинець по вул.Гайдея,102 розглядалось без згоди суміжного землекористувача [PERSON] З Плану (Схеми) земельної ділянки виготовленої ТзОВ «ГЕКТАР ІФ», де відображено межі земельної ділянки площею 0,3579га по вул.Гайдея,100, с.Вовчинець та межі земельної ділянки площею 0,1835га по вул.Гайдея,102, с.Вовчинець, вбачається, що площі (0,0014+0,0012= 0,0026га) земельних ділянок розташовані в межах земельних ділянок по вул.Гайдея,100 та 102, чим підтверджується факт накладання земельних ділянок в частині площі 0,0026га, що на плані(схемі) заштриховано червоним кольором та яка визнається спірною обома сторонами даного спору. Судом встановлено та під час розгляду справи відповідачкою не заперечувалось того, що на спірній частині земельної ділянки нею встановлено металеві стовпчики, в звязку з чим існують та чиняться перешкоди позивачці у використанні належною їй земельною ділянкою в частині площі 0,0026га, що встановлено обмірами ТзОВ «ГЕКТАР ІФ». [PERSON] статті 9 Земельного Кодексу України 1991року, в редакції що діяв на час передачі у власність земельної ділянки [PERSON], до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі земельних відносин на їх території належить: 1) передача земельних ділянок у власність, надання в користування, в тому числі на умовах оренди в порядку встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу. Відповідно до статті 17 Земельного Кодексу України 1991 року, передача земельних ділянок у колективну чи приватну власність проводиться Радами народних депутатів на території якої знаходиться земельна ділянка. [PERSON] статті 23 Земельного Кодексу України 1991року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими,районними Радами народних депутатів. Відповідно до частини 5 статті 116 Земельного Кодексу України 2002 року, чинного на час передачі у власність земельної ділянки [PERSON], земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку визначеному законом. За наведених підстав закону та матеріалів справи суд приходить до висновку, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,03579га по вул.Гайдея,100 в с.Вовчинець правомірно і цього права у встановленому законом порядку не позбавлена. Тоді як оспорюваним рішенням Вовчинецької сільської Ради від 05.12.2008року неправомірно, без погодження суміжного власника земельної ділянки [PERSON] та в порушення ч.5 ст.116 ЗК України передано у власність [PERSON] частину належної [PERSON] земельної ділянки, що призвело до накладання цих земельних ділянок, в звязку з чим це рішення та виданий на його підставі Державний акт на право власності на землю від 23.07.2009 року на імя [PERSON] слід визнати незаконними. Твердження відповідачки [PERSON] що її не вказано межівником у плані зовнішніх меж земельної ділянки [PERSON] і вона не погоджувала їй межі суд вважає безпідставним, оскільки на час надання земельної ділянки у власність [PERSON] у грудні 1999року та видачі Державного акту 28.01.2000року, [PERSON] не була ні власником ні належним землекористувачем по вул.Гайдея,102. Таким суміжником в межах від Д до А зазначено [PERSON] що не оспорює ці межі, а позначена межа від Г до Д є проїздом спільним для обох сторін суміжників до №№ 100 та 102 по вул.[PERSON]., а не межею між ними. Оскільки позивачка [PERSON] в порядку прийняття спадщини набула право власності на сформовану земельну ділянку площею 0,03579га по вул.Гайдея,100 в межах визначених попередньому власнику згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 28.01.2000року, тому виявлений факт накладання земельних ділянок порушує її права власника, що підлягають захисту відповідно до статті 152 Земельного Кодексу України. В частині заяви відповідачки про застосування до позовних вимог [PERSON] наслідків спливу строку позовної давності, суд приходить до висновку, що позивачкою не пропущено строку позовної давності, оскільки про порушення свого права вона дізналася в березні 2017 року під час перевірки комісією Вовчинецької сільської Ради конфлікту з [PERSON] через встановлення нею металевих стовпчиків на частині земельної ділянки позивачки. Як вбачається з відповіді Вовчинецької сільської Ради від 30.03.2017 року за № 02.2-13/115 на заяву [PERSON] від 29.03.2017року їй повідомлено, що [PERSON] приватизувала присадибну земельну ділянку по вул.Гайдея,102 на підставі рішення 20 сесії від 05.12.2008р. З позовом до суду позивачка звернулась 04.04.2017року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність-це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частинами першою та пятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Твердження відповідачки, що [PERSON] станом на грудень 2008 року було відомо, що [PERSON] приватизувала земельну ділянку біля свого будинку і з цього часу слід обчислювати строк звернення до суду, суд не бере до уваги, оскільки позивачем в даній справі є [PERSON], стосовно якої досліджується обєктивні і субєктивні моменти виникнення права на позов. Обгрунтування відповідачкою переходу до [PERSON] всіх прав і обовязків, що належали спадкодавцю, є неправильним тлумаченням закону. Також посилання відповідачки на зміст позову [PERSON] в частині розібрання гаража та пригородження земельної ділянки, який на її думку свідчить про обізнаність позивачки про відкрите користування [PERSON] спірною земельною ділянкою ґрунтується на припущеннях. Таким чином оцінивши подані сторонами докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень та проаналізувавши норми закону, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного, ст.ст. 118, 152, 155, 198 ЗК України та

Outcome: approved