Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

В лютому 2017 року [PERSON] звернулася з позовом до державного підприємства «Хмельницьке» м. Старокостянтинів про стягнення 12429 грн. розрахунку при звільненні з роботи, 17985 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, а всього 30477 грн. В обґрунтування позову посилалася на те, що з листопада 2006 року вона працювала завідуючою складом в державному підприємстві «Хмельницьке» в м. Старокостянтинові, що підтверджується записами в її трудовій книжці. Згідно наказу № 3 від 31 березня 2016 року її звільнено за власним бажанням на підставі п. 4 ст.36 КЗпП України. При звільнені з нею не було проведено повний розрахунок по заробітній платі і така заборгованість становить 4830,82 грн., а також не виплачено 7661,18 грн. компенсації за невикористану відпустку, а всього - 12492 грн. За період затримки по виплаті належних сум при звільнені, відповідач повинен сплатити їй 17985 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за 11 місяців з розрахунку середнього заробітку в сумі 1635 грн. Позивачка звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник відповідача звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи без її участі, позов визнала у повному обсязі. Суд, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Також, відповідно до положень ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з листопада 2006 року працювала завідуючою складом в державному підприємстві «Хмельницьке» в м. Старокостянтинові. Згідно наказу № 3 від 31 березня 2016 року [PERSON] звільнено за власним бажанням на підставі п. 4 ст.36 КЗпП України. Судом встановлено, що при звільнені [PERSON] з нею не було проведено повний розрахунок по заробітній платі і така заборгованість становить 4830,82 грн., а також не виплачено 7661,18 грн. компенсації за невикористану відпустку за період роботи з серпня 2013 року по 31 березня 2016 року, а всього до сплати підлягало 12492 грн. (4830,82 грн. + 7661,18 грн.). Оскільки при звільнені [PERSON] в порушення вимог ст.116 КЗпП України їй не було виплачено в день звільнення всі суми, що належать їй від підприємства в день звільнення, тому згідно з пложеннями ст.117 КЗпП України, на користь [PERSON] також слід стягнути з відповідача 17985 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за 11 місяців, з розрахунку середнього заробітку в сумі 1635 грн. (1635 грн. х 11 місяців). Ці обставини визнані представником відповідача, а тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 640 грн. судового збору.

Outcome: approved