Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] просив стягнути 47959 грн. 00 коп. завдатку (із розрахунку 799,3 грн. за 100,0 доларів США), сплаченого відповідачу за усною угодою купівлі-продажу частки у майні. В обгрунтування вимог позивач послався на ті обставини, що з 1980 року власниками будинку [ADDRESS] були: його батько - [PERSON], якому належала 1/6 ідеальна частина, баба - [PERSON] - 2/3 частини, а також дядько - [PERSON], часткою якого складала 1/6 частину. Після смерті баби та батька сторони свої спадкові права не оформили та у 2004 році дійшли усної домовленості, відповідно якої відповідач прийняв зобов'язався продати належну йому, у тому числі в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], частку житлового будинку [ADDRESS] позивачу за 6000 доларів США без обумовлення певним строком у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Так як він (позивач) постійно користується будинком спадкодавців для власного проживання та проживання своєї родини, погодився на отримання у власність цілого будинку та сплатив відповідачу частковими платежами обумовлену суму, а саме: 25 травня 2004 року - 2200,00 доларів США; 26 лютого 2006 року - 2000,00 доларів США та 29 серпня 2006 року - 1800,00 доларів США. Після оформлення майнових прав у 2012 році відповідач відмовився від укладення договору купівлі-продажу належної йому частки будинку. Ухвалою суду від 10 січня 2014 року до участі в справі в якості третьої особи притягнута дружина позивача [PERSON]. 23 квітня 2014 року позивач подав заяву, в якій збільшив розмір суми боргу, що підлягає стягненню з відповідача на його користь у зв'язку зі зміною курсу валют на день розгляду справи судом та просив стягнути 69060 грн. 00 коп., що є еквівалентом 6000,00 доларів США із розрахунку 1151,0 грн. за 100,0 доларів США. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, підтвердив викладені в заявах обставини. Представник третьої особи вважав позов таким, що підлягає задоволенню, підтвердив суду ті обставини, що його довіритель та позивач постійно користуються житловим будинком [ADDRESS] для проживання родини, відповідач в будинку не мешкає та його утриманням не займається. Після смерті батька та баби позивача вони з чоловіком та відповідач домовились про продаж ним ([PERSON].) своєї частки у будинку за 6000 доларів США, які і були передані відповідачу частинами. При цьому, вона ([PERSON].) діючи від імені чоловіка та в інтересах їх сім'ї приймала безпосередню участь як у переговорах, так і в передачі грошових коштів відповідачу, кладенні відповідних розписок. За такого, особистих майнових вимог до відповідача у зв'язку з переданими нею коштами на виконання усного договору купівлі-продажу частки у будинку [ADDRESS] не має. В судовому засідання представник відповідача проти позову заперечував, просив про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності. Суду пояснив, що його довіритель 29 серпня 2006 року дійсно отримав від третьої особи 1700 доларів США на виконання умов договору купівлі-продажу частки в житловому будинку, які повернув у квітні 2007 року, повідомивши про свою відмову від укладення договору. В свою чергу, третя особа розписок не повернула, пояснивши це тим, що вони знаходяться в позивача, який на той час перебував у відрядженні і будуть надані після його повернення. Цьому [PERSON] повірив в силу близьких родинних стосунків. Разом з цим, до теперішнього часу [PERSON] не просив про визнання дійсним в судовому порядку договору купівлі-продажу від 26 лютого 2006 року, своє право власності на будинок не оспорював, а навпаки у спорах про захист спадкових прав визнавав право на спадкування за відповідачем. Отже, як на думку представника, установлений законом строк позовної давності для пред'явлення позову про повернення коштів сплинув до дня звернення позивача до суду за захистом порушеного права. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25 травня 2004 року сторони досягли усної домовленості про укладення договору купівлі-продажу частки житлового будинку [ADDRESS], що належить відповідачу (1/6 частина), а також тієї його частки, на яку він [PERSON].) має право в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] за 6000,00 доларів США. В той же день [PERSON] отримав від [PERSON] на виконання домовленості передплату у сумі 2200,00 доларів США. 26 лютого 2006 року [PERSON] отримав від [PERSON] першу частину платежу - 2000,00 доларів США, а 29 серпня 2006 року - від [PERSON] - другу частину у розмірі 1800,00 доларів США та відмовився від належної йому частки будинку [ADDRESS] на користь свого племінника [PERSON] на загальну суму 6000,00 доларів США. Сторони договору не оговорювали строк у який має бути вчинений правочин нотаріально. Вказані факти повністю підтверджуються письмовими розписками (а.с. 47,48), складеними у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Оскільки договір купівлі-продажу будинку відповідно вимог законодавства має бути нотаріально посвідчений, а згідно ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, тому, в даному випадку, передача грошових коштів у якості задатку була оформлена неналежним чином, тобто у простій письмовій формі. За таких обставин, суд розцінює передані відповідачеві кошти, виходячи з загальних положень цивільних правовідносин, як аванс, який підлягає поверненню в зв'язку з тим, що сторони не вчинили основний правочин, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню (6000*11,51) 69600 грн. 00 коп. Доводи представника відповідача про те, що в даному випадку мають місце різнорідні правочини так як кошти передавались як [PERSON], так і його дружиною [PERSON] не заслуговують на увагу виходячи з наступного. В силу ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Так як [PERSON] стверджує про те, що передаючи 26 лютого 2006 року 2000,00 доларів США [PERSON] вона діяла від імені та за згодою свого чоловіка і останній це не оспорює, а також виходячи логічного зв'язку та цільового призначення коштів за представленими розписками, суд вважає, що спірні кошти передавались частинами подружжям в рамках однієї і тієї ж домовленості щодо відчуження відповідачем своєї частки у будинку [ADDRESS], тобто у даному випадку мало місце розстрочення платежу. Також суд вважає надуманими твердження відповідача про те, що він повернув отримані кошти, оскільки у встановленому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів цьому не представлено. Також суд не вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин наслідки перебігу строку позовної давності, так як цей строк позивачем не пропущений. Як слідує з матеріалів справи та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 12 грудня 2012 року, постановленого в цивільній справі № 22-ц/1490/3482/12, [PERSON] дійсно визнавав право [PERSON] на спадкування, що з огляду на неможливість укладення договору купівлі-продажу відповідно вимог закону без оформлення спадкових прав [PERSON], не спростовую тверджень позивача відносно невизначеності строків укладення правочину. Тобто до 12 грудня 2012 року позивач та третя особа користувались цілим житловим будинком [ADDRESS] як власним житлом за усною домовленістю і лише після набуття відповідачем прав власності на спадкове майно могли дізнатись про його незгоду з вчиненням правочину купівлі-продажу. Відомостей про те, що позивач дізнався або міг дізнатись про своє порушене право до 2012 року матеріали справи не містять. Отже строк позовної давності не є пропущеним. Таким чином, позов підлягає задоволенню повністю. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 479 грн. 58 коп., а на користь держави - 211 грн. 02 коп. судового збору

Outcome: approved