Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Просить стягнути з відповідача 6790 грн.26 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 30000,00 грн. моральної шкоди. Заявою про уточнення позовних вимог, уточнено суму в розмірі 20000,00 грн. моральної шкоди та 10000,00 грн. матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.07.2016 року по вул. Верхня Пермська в м. Кіровограді сталося дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу під керуванням [PERSON] , в результаті якої позивач, як пішохід отримала тілесні ушкодження у вигляді переламу верхньої щелепи альвеолярного відростку, ЗЧМТ тощо. За даним фактом проводилось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12016120020008396 від 05.07.2016 р. Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Кіровограда із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.07.2019 року відкрито спрощене позовне провадження /а.с. 15/. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.08.2019 року позовну заяву справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Кіровського районного суду м. Кіровограда. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2019 року визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи з єдиним унікальним номером судової справи № 405/4985/19, номер провадження 2/404/1716/19 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП /а.с. 30/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.09.2019 року прийнято справу до розгляду /а.с. 31/. Ухвалами судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2019 року витребувано з Кропивницького відділу поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області (місцезнаходження: вул. Вокзальна, 58, м. Кропивницький) матеріали кримінального провадження №12016120020008396 від 05.07.2016 року, розпочатого за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортну особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] , складу кримінального правопорушення /а.с. 53-54/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2019 року залучено до участі в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» (місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, 9, м. Київ, 0133, код ЄДРПОУ 20113829) /а.с. 56-57/. В судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат Завгородня В.В. уточнений позов підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Кричун Ю.А. позовні вимоги не визнав та згідно поданого до суду відзиву просив відмовити в задоволенні позову повністю. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, 05.07.2016 року, близько 11 год. 30 хв. [PERSON] рухався за кермом автомобіля ВАЗ 2104, д.н.з. [NUMBER] по вулиці Верхній Пермській в м. Кропивницькому та допустив наїзд на пішохода - [PERSON] . За вказаним фактом Кропивницьким відділом поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області проводилось досудове розслідування кримінального провадження №12016120020008396 від 05.07.2016 року, розпочатого за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортну особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. Висновком судово-медичної експертизи № 1274 від 26.08.2016 р. у гр. [PERSON] мались тілесні ушкодження у вигляді рани в області верхньої губи зліва, саден правого і лівого ліктьового суглобу і лівого колінного суглобу, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликало короткочасний розлад здоров`я. Діагнози щодо перелому альвеолярного відростку верхньої щелепи, закрита черепно-мозкова травма та струс головного мозку не підтверджені. Постановою слідчого від 27.08.2016 р. вказане кримінальне провадження закрите через відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Таким чином, доводи позивачки, щодо спричинення їй перелому альвеолярного відростку верхньої щелепи та закритої черепно-мозкової травми не підтверджуються матеріалами кримінального провадження На час дорожньо-транспортної пригоди, а саме 05.07.2016 року, транспортний засіб ВАЗ 2104, реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна», про що сторонами в судовому засіданні не заперечувалось. Позивач в судовому засіданні не заперечувала щодо пояснень представника відповідача, що дійсно відповідно до полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого складає: 100000 грн. за шкоду заподіяну життю і здоров`ю, 50000 грн. - за шкоду заподіяну майну, пояснила, що не зверталась до ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна», оскільки перебувала довгий час на лікуванні. Представником відповідача до відзиву додано розписку позивача про отримання нею від відповідача на лікування і медикаменти 6000,00 грн. Вказані обставини учасниками судового процесу не заперечуються. Позивач із заявою щодо виплати їй суми страхового відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» не зверталась. Суд вважає що, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів). Отже, суд відхиляє аргументи позивача про те, що позов про відшкодування шкоди може бути пред`явлено безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована. Відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування безпосередньо з винної особи, яка уклала відповідний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Позиція представника відповідача стосовно неможливості стягнення матеріальної та моральної шкоди безпосередньо з завдавача шкоди за наявності чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідає чинному законодавству та практиці Верховного Суду. Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, то, у даному випадку, позивач мав самостійно звернутись до страхової компанії про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору, сплачений ним при подачі позову, однак в зв`язку з відмовою в задоволенні вимог, сплачений судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed