Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 30.07.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Позивач свої зобов»язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідач у порушення умов договору, зобов»язання за договором належним чином не виконав. В зв»язку з цим станом на 19.03.2014 року утворилася заборгованість в сумі 23467,96 грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 3000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 11629,25 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 7245,00 грн., а також штрафів - 500 грн. - фіксована частина, 1093,71 грн. - процентна складова. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 23467,96 грн., а також судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без участі представника банку. Позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Одночасно, заява містить у собі зазначення про відкладення слухання у справі у випадку наявності обставин, які перешкоджатимуть суду ухваленню рішення на користь позивача, що суперечить вимогам ст.ст.4,5,195,196,212 ЦПК України, в тому числі і порушує таємницю нарадчої кімнати. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку по місцю реєстрації. Причина неявки невідома, а тому не може вважатися поважною. Відповідно до ч. 7 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Як видно з матеріалів справи, 30 липня 2008 року, відповідно до укладеного між сторонами у справі договору, [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.(а.с.7-10) Згідно з наданим банком розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем станом на 19 березня 2014 року становить: 23467,96 грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 3000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 11629,25 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 7245,00 грн., а також штрафів - 500 грн. - фіксована частина, 1093,71 грн. - процентна складова. (а.с.3-6) Відповідно до роз'яснення, що міститься у п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року (із змінами внесеними постановою №7 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року) «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при застосуванні положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з ч.11 ст.11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку з цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч.11 ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно п.23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином, [PERSON] був отриманий споживчий кредит, як це вказано у п.3.4 Умов і правил надання банківських послуг. (а.с.8) Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк згідно з вказівками закону, договору. У відповідності із укладеним договором та ст.ст.1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Отримання кредитних коштів в межах кредитної лінії мало місце. Згідно з розрахунком заборгованості, поданої позивачем, з дня отримання кредиту, а саме з 30 липня 2008 року відповідач не здійснював жодного платежу щодо його погашення або погашення відсотків за його користування. З цього часу і позивач ніяких дій щодо погашення відповідачем кредитної заборгованості не вчиняв, про що свідчать матеріали справи. Згідно ст.ст.256,267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За таких обставин, саме з часу здійснення відповідачем останнього платежу і припинення внесення ним будь-яких коштів на погашення кредиту, почався відлік строків позовної давності. З настанням строку виконання зобов'язань за кредитним договором позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Позов же пред»явлено лише у квітні 2014 року, тобто поза межами визначеного ЦК України строку позовної давності, по минуванню більше 5 років. Заяви про поновлення пропущеного строку не надходили. Абз.3 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у випадку пропуску без поважної причини строку для звернення з позовом суд зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою ним до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки у даному випадку не вимагається заявлення стороною про застосування позовної давності, оскільки має місце споживчий кредит, заяв про поновлення пропущеного строку з поважних причин не надходило, таке не встановлено, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. За таких обставин,

Outcome: dismissed