Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою посилаючись на те, що 15.01.2017 року відповідач позичив під розписку кошти у позивача у розмірі 250 000,00грн. строком до 01.03.2017 року, зазначивши у розписці, що кошти йому потрібні для придбання автомобілю та станом на момент подачі позову відповідач ухиляється від повернення суми боргу. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та дату засідання був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 січня 2017 року [PERSON] отримав у [PERSON] 250 000,00 гривень для придбання транспортного засобу, що підтверджується копією розписки, яка була підписана відповідачем особисто у присутності двох свідків - [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до претензії від 20.05.2017 року щодо повернення боргу за розпискою, [PERSON] повідомив відповідача про непогашену заборгованість станом на 01.03.2017 року. Відповідач отримав зазначену претензію 20.05.2017 року та просив продовжити строк погашення боргу до 01.07.2017 року. Згідно ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки оригінал боргової розписки був наданий позивачем, підтверджується факт неповернення боргу відповідачем. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 207ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною першою ст. 612ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13, зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2 500,00 грн. сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved