Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

В липні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька обл., м.Торецьк, вул.Володіна (вул.Пархоменко), буд.17. В обґрунтування позову зазначив наступне. [PERSON] є власником будинку, що знаходиться за адресою: Донецька обл., м.Торецьк, вул.Володіна (вул.Пархоменко), буд.17. Разом з ним у квартирі зареєстровані: [PERSON] - його дружина, [PERSON] - його сина. Відповідач з 2015 року переїхав на постійне місце проживання до Республіки Білорусь. Витрат, пов'язаних зі сплатою комунальних послуг він не несе, участі в утриманні житлового приміщення не приймає. Повертатися до м.Торецьк не збирається. Збереження реєстрації за відповідачем перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном, він змушений звернутися до суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька обл., м.Торецьк, вул.Володіна (вул.Пархоменко), буд.17. Позивач просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. У відповідності до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку також визначені ст.383 ЦК України та ст.150\~ЖК , які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що будинок за адресою: Донецька обл., м.Торецьк, вул.Володіна (вул.Пархоменко), буд.17 належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджено реєстраційним посвідченням від 11.11.1986 року, виданого Дзержинським БТІ. Разом з позивачем зареєстровані: [PERSON] його дружина, [PERSON] - його син, що підтверджено довідкою про склад сімї №7735 від 16.07.18 року. Також, згідно відомостей сектору реєстрації місця проживання ВЦА м.Торецька Донецької області [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою. Відповідно до Акту від 13.07.2018 року [PERSON] за адресою: Донецька обл., м.Торецьк, вул.Володіна (вул.Пархоменко), буд.17 не мешкає з 2015 року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом було встановлено, що відповідач не мешкає в житловому приміщенні за вказаною адресою з 2015 року. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід задовольнити. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію.

Outcome: approved