Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

В липні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України (далі по тексту - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 01.07.2011 перебувала у трудових відносинах з відповідачем та перебувала на посаді начальника служби прийому та розміщення на підставі безстрокового трудового договору, оформленого наказом від 01.07.2011 №112-р. Наказом відповідача від 28.05.2020 №89-к/тр про припинення трудового договору позивача звільнено з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. У відповідності до повідомлення про нараховані суми, належні працівникові до виплати від 28.05.2020 №7, позивачу у зв`язку із звільненням нарахована до виплати сума 101 036,10 грн., що включає в себе заробітну плату за березень, травень 2020 року та компенсацію частини щорічної невикористаної відпустки. Однак, як вказує позивач, ні в повідомленні, ні в розрахункових листках з нарахування позивачу заробітної плати за березень-травень 2020 року не відмічено роботи у понаднормований час та компенсації за затримку виплати заробітної плати за березень 2020 року. У зв`язку із нездійсненням розрахунку позивач просить стягнути на її користь заробітну плату за березень, травень 2020 року та компенсацію частини щорічної невикористаної відпустки в сумі 101 036,10 грн.; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за березень 2020 року в сумі 238,64 грн.; заробітну плату за відпрацьований понаднормово час в сумі 43 085,10 грн.; заробітну плату за відпрацьовані дні 18.05.2020 та 22.05.2020 в сумі 2 872,34 грн.; компенсацію за невчасний розрахунок при звільненні в сумі 70 372,33 грн.; моральну шкоду в сумі 45 000,00 грн.; судовий збір в сумі 3 782,16 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3 500,00 грн. 20.07.2020 по справі відкрито провадження, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 19.10.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив, зі змісту якого вбачається, що відповідач частково визнає позовні вимоги, зокрема в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, в іншій частині просить відмовити. 29.10.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач з 01.07.2011 перебувала у трудових відносинах з відповідачем та перебувала на посаді начальника служби прийому та розміщення на підставі безстрокового трудового договору, оформленого наказом від 01.07.2011 №112-р. Наказом відповідача від 28.05.2020 №89-к/тр про припинення трудового договору позивача звільнено з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. У відповідності до повідомлення про нараховані суми, належні працівникові до виплати від 28.05.2020 №7, позивачу у зв`язку із звільненням нарахована до виплати сума 101 036,10 грн., що включає в себе заробітну плату за березень, травень 2020 року та компенсацію частини щорічної невикористаної відпустки. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При цьому, згідно п. 1 ч. 5 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу , позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивачу у зв`язку із звільненням нарахована до виплати грошова сума у розмірі 101 036,10 грн., що включає в себе заробітну плату за березень, травень 2020 року та компенсацію частини щорічної невикористаної відпустки. При цьому, відповідач в цій частині позовні вимоги визнав і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб чи відповідача, а відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно і ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Компенсація виплачується при затримці виплати заробітної плати за календарний місяць і більше. Розрахунок компенсації, проведений позивачем і поданий до суду, відповідає вимогам спеціального Закону, який регулює даний вид правовідносин, не спростований відповідачем, а тому може бути взятий судом до уваги. З огляду на викладене, в зв`язку з доведеністю позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми компенсації втрати частини доходів в зв`язку із затримкою виплати заробітної плати, суд приходить до висновку про їх задоволення в цій частині. Поряд з цим, підлягають і задоволенню позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невчасний розрахунок при звільненні, оскільки, згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Водночас, підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. На підставі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Затримка виплати заробітної плати і не проведення розрахунку при звільненні є порушення законних прав позивача на отримання оплати за свою працю, яка сталась з вини підприємства. Відсутність грошових коштів позбавляє особу на належне забезпечення своєї життєдіяльності, змінює спосіб його життя, вимагає докладати додаткові зусилля для влаштування свого побуту. Однак, суд вважає, що позивач ні на стадії звернення до суду, ні в ході розгляду справи не довела розмір своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 45 000,00 грн., в зв`язку з чим,

Outcome: partial