Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

В інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частку в спільній сумісній власності у порядку спадкування за законом, звернувся адвокат Гареєв Євген Шамільович. В обґрунтування вимог позову представник зазначив, що 23.03.1985 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. На підставі Розпорядження органу приватизації від 24.09.2004 року [PERSON] та [PERSON] отримали у рівних частках квартиру [ADDRESS] , яку було зареєстровано за сторонами по Ѕ частці за кожним. У 2005 році шлюб між сторонами було розірвано, однак сторони продовжили проживати однією родиною та вести спільне господарство. У 2015 році [PERSON] помер, після його смерті, позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв`язку з необхідністю встановлення факту проживання однією сім`ю. У зв`язку з викладеним, представник позивача, просить: встановити факт проживання однією сім`єю, визнати за позивачем право власності на частку в спільній сумісній власності у порядку спадкування за законом. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Заявою від 5 грудня 2019 року позивач усунув недоліки, зазначені в ухвалі суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в судове засідання. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Також, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано від Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса копію спадкової справи № 680/2019 року, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На адресу суду, 17.02.2020 року вх. № 4471 від Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса надійшли матеріали спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.49-59). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.09.2020 року витребувано від КП «Міське агентство з приватизації житла» відомості щодо видачі свідоцтва про право власності на житло від 24.09.2004 року № [NUMBER] (а.с.77). На виконання ухвали суду, 26.11.2020 року вх. № 29891, КП «Міське агентство з приватизації житла» надіслало копію свідоцтва про право власності на житло від 24.09.2004 року № [NUMBER] (а.с.80-81). Також, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.02.2021 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано від Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса копію спадкової справи № 680/2019 року, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; витребувано від Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повну інформаційну довідку із Державного реєстру актів цивільного стану громадян на ім`я [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щодо укладення зазначеними особами шлюбів та їх розірвання (а.с.98). На виконання ухвали суду, від Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 24.05.2021 року (вх. № 15092) надійшла витребувана інформація, а саме: Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу та про укладення шлюбу (а.с.105-109). Також, на виконання ухвали суду, 03.06.2021 року вх. № 16439 на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи до майна померлого [PERSON] (а.с.110-125). На адресу суду 13.07.2021 року (вх. № 20620) надійшла заява позивача [PERSON] , про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме: копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.133). В останнє судове засідання позивач та адвокат позивача не з`явились, разом з цим, на адресу суду надійшла заява адвоката позивача Пуленко Анни Геннадіївни в якій остання просила провести слухання справи за відсутності сторони позивача, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, що викладені в позовній заяві, а також зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду (а.с.83, 139). Представник відповідача Одеської міської ради в судові засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Представник відповідача 17.03.2021 року звернувся із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, з якою ознайомився 11.05.2021 р. (а.с. 100). Заяв від відповідача про розгляд справи за його відсутності, відкладення слухання справи або відзиву до суду не надходило, про причини неявки суд не повідомив що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.10.2021 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України - учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 23 березня 1985 року між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 125, складений Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільної стану Одеського міського управління юстиції (а.с.108-109). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 16 лютого 2005 року, про що зроблено актовий запис № 47, свідоцтво про розірвання шлюбу видано Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, серія [NUMBER] (а.с.11). Дані обставини також підтверджуються повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу, де зазначено, що 16.02.2005 року шлюб між [PERSON] , та [PERSON] , розірвано, актовий запис № 47 (а.с.106-107). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , у віці 53 років, актовий запис № 12582 (а.с.14). Відповідно до Довідки № 1100 від 05.09.2019 року, виданої інспектором КП «ЖКС «Пересипський», [PERSON] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 13.07.1982 року по день смерті, тобто до [INFO] (а.с.18). Позивач зазначила, що вони подружніх відносин з [PERSON] не припинили та продовжили проживати разом, як одна сім`я, вести спільне господарство, дбати один про одного та взагалі були пов`язані спільним побутом. Згідно відомостей з Повного Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб вбачається, що [PERSON] , та [PERSON] , інших шлюбів не укладали. Відповідно до довідки № 1099 про склад сім`ї та реєстрацію від 05.09.2019 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , та [PERSON] (а.с.17). Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. 3 СК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Згідно із ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Членів сім`ї пов`язують взаємні права та обов`язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім`ї. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Також Верховний Суд України у своєму листі від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначив, що доводити такий факт слід документами та доказами того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні відносини - свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного з «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Так, судом встановлено, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] та [PERSON] було отримано свідоцтво про право власності на житло. Так, відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 24.09.2004 року р.12-27786 виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, квартира [ADDRESS] в рівних частках на праві спільної часткової власності належить: [PERSON] та [PERSON] (а.с.81). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] , зареєстрована за: [PERSON] , дата внесенні запису: 13.11.2004 року, частка власності: Ѕ, підстава виникнення: свідоцтво про право власності, та [PERSON] , частка власності Ѕ, підстава виникнення: свідоцтво про право власності (а.с.23-24). Окрім цього, відповідно до постанови Верховного суду від 15.08.2019 року, справа № 588/350/15-ц навіть факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання іншим із подружжя коштів, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] повідомив, що знає позивача багато років, близько 10 років тому подружжя [PERSON] хотіло розірвати шлюб, однак продовжували проживати разом, як одна сім`я за однією адресою. Свідок також, зазначив, що він за вказаною адресою проживає 11 років, протягом всього часу його проживання, подружжя [PERSON] проживало разом, між ними були добрі, дружні стосунки які притаманні подружжю. Свідок [PERSON] , суду повідомив, що подружжя [PERSON] він особисто знає 30 років, є їх сусідом. Повідомив, що обізнаний про їх розлучення, однак, також знає, що після розлучення подружжя продовжило проживати разом, зазначив, що [PERSON] у стані сп`яніння пішов і розірвав шлюб, однак дійсного наміру припинити стосунки із [PERSON] у нього не було. Навіть після того випадку, [PERSON] спільно робили ремонт у квартирі, приймали гостей, вели спільний побут. Таким чином, судом встановлено, що після розірвання шлюбу, подружжя не припинило спільного проживання та продовжило проживати за однією адресою, та вести спільний побут. Судом досліджено низку фотокарток, з яких вбачається, що подружжя разом відвідувало свята, зустрічалось з друзями тощо. Також, матеріалами справи встановлено, що позивач у справі [PERSON] , здійснила поховання чоловіка [PERSON] , що підтверджується рахунком - фактурою, де замовником поховання зазначено [PERSON] (а.с.21). Згідно Договору - замовлення від 09.12.2015 року [PERSON] , сплатила послуги пов`язані з похованням (а.с.22). Судом досліджується копія спадкової справи, заведеної до майна померлого № 680/2019, згідно якої із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , звернулась [PERSON] . Матеріли спадкової справи не містять будь-яких інших заяв від будь-яких інших спадкоємців щодо прийняття спадщини (а.с.49-59; 110-125). Таким чином, судом в ході розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] , та [PERSON] , після розірвання шлюбу продовжували проживати разом, як одна сім`я за однією адресою, де й були зареєстровані, вели спільний побут, дбали один про одного, інших шлюбів подружжя не укладало, в подальшому позивач здійснила поховання чоловіка. Щодо позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна, суд зазначає наступне. Позивач зазначає, що їй було відмовлено у видачі свідоцтва, з підстав відсутності у неї документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. Судом досліджується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.07.2021 року, згідно якої державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори м. Одеси Ільницькою Г.П., відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири під [ADDRESS] , що належала [PERSON] , 1961 року народження, померлого [INFO] з підстав ненадання спадкоємцем [PERSON] , оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, за їх відсутністю (а.с.133). Разом з цим, судом було встановлено, що сторони під час перебування у шлюбі отримали Свідоцтво про право власності на житло, та відповідно до відомостей з Єдиного Державного реєстру права власності квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] , Ѕ частка та [PERSON] , Ѕ частка, що відповідно підтверджується відомостями наданими КП «Міське агентство з приватизації житла» (а.с.80-81). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження дослідженими доказами, а саме, те, що [PERSON] та [PERSON] , після розірвання шлюбу постійно проживали разом, як одна сім`я, по день смерті [PERSON] , позивач втратила правовстановлюючі документи, що стало підставою для відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , а відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved