Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.06.2016 по 31.01.2018 у розмірі 142943,87 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Національного музею народної архітектури та побуту України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за результатами розгляду якої було постановлено рішення про задоволення позову, яким стягнуто суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.10.2015 по 16.06.2016 у розмірі 29995,87 грн. та поновлено [PERSON] на посаді, однак рішення суду, відповідно наказу Національного музею народної архітектури та побуту України від 31.01.2018 № 73, фактично було виконано 31.01.2018. Оскільки рішення суду фактично було виконано 31.01.2018, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.06.2016 по 31.01.2018 у розмірі 142943,87 грн. Ухвалою від 05.04.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками представнику відповідача вручено, про що свідчить відповідна відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Разом з тим, у встановлений в ухвалі строк представник відповідача відзив на позовну заяву до суду не подав. Положеннями ч. 8 ст. 178 ЦПК України, визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із позовної заяви, позивач зазначає, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 752/18461/15-ц за позовом [PERSON] до Національного музею народної архітектури та побуту України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Як зазначає позивач, за результатами розгляду справи, на його користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.10.2015 по 16.06.2016 у розмірі 29995,87 грн. Однак фактично рішення суду про поновлення на роботі було виконано 31.01.2018, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці, у зв`язку з цим, позивач звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення з відповідача Національного музею народної архітектури та побуту України суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.06.2016 по 31.01.2018 у розмірі 142943,87 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В обгрунтування позовних вимог, позивач надав, зокрема, копію частини трудової книжки (а.с. 12-13). Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відтак, статтями 12, 13 ЦПК України, визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Як вбачається із зазначеної копії частини трудової книжки, не можливо встановити належність зазначеної трудової книжки саме позивачу, а також підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві. Крім того, на підтвердження позовних вимог щодо стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, позивач надав копію паспорту та копію картки фізичної-особи платника податків. Частиною 1 статті 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Разом з цим, копія паспорту та копія картки фізичної-особи платника податків, не підтверджує факту несвоєчасної виплати коштів, визначених у рішенні Голосіївського районного суду м. Києва по справі за його позовом до Національного музею народної архітектури та побуту України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, на яке позивач посилається у своїй позовній заяві. Крім того, позивачем не долучено до матеріалів справи належним чином завіреної копії вищезазначеного рішення суду, на підтвердження обставин, викладених позивачем у позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Частиною 2 статті 83 ЦПК України, визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Отже, із матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач не надав суду будь-яких належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували обставини, викладені у позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, позивачем не надано та не доведено належними, достовірними та достатніми доказами обставини, на які він посилається як на підстави своїх позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи у справі докази у їх сукупності, а також необгрунтованістю позовних вимог стороною позивача, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із цимприходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed