Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

В Малиновський районний суд м. Одеси з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом звернувся [PERSON]. В обгрунтування заявлених вимог він зазначив, шо 29.02.2000 року за договором дарування його брат - [PERSON], його мати - [PERSON] та його батько - [PERSON] набули у власність в рівних частках 174/3000 частин квартири [ADDRESS]. [INFO] батько позивача помер, після його смерті сторони до нотаріальної контори не зверталися, але відповідач - [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки вступив в фактичне управління та володіння спадковим майном. 23.08.2006 року [PERSON] за договором купівлі-продажу придбала 1383/5000 частин квартири [ADDRESS]. [INFO] вона померла. Спадкоємцями після її смерті є позивач та його брат - [PERSON], який звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено в зв'язку з тим, що договір купівлі- продажу не зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН»(а.с.1). Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, про що надав суду відповідну заяву (а.с.35). Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Третя особа - [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог, підтвердивши факт вчинення правочину, який потім не було зареєстровано правопопередником сторін та відсутність будь-яких претензій з цього приводу між учасниками провадження. Вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріати справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 29.02.2000 року за договором дарування брат позивача - [PERSON], мати позивача - [PERSON] та батько позивача - [PERSON] набули у власність в рівних частках 174/3000 частин квартири [ADDRESS] (а.с.5). Зазначена частка квартири належала дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській новій біржі 28.12.1997 року за №96/97, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі №193пр на сторінці №148. за №577. [INFO] [PERSON] помер, про що в Книзі реєстрації актів про смерть 22.04.2000 року було зроблено відповідний актовий запис за №4177 та Відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради було видано Свідоцтво про смерть (а.с.7). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 58/3000 частин квартири [ADDRESS]. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.08 p., у разі відкриття спадщини до 01.01.04 р. застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правили ЦК УРСР, у тому числі до прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], які до нотаріальної контори не зверталися. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Тобто [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки постійно проживав за спірною адресою. 23.08.2006року [PERSON] за договором купівлі-продажу придбала 1383/5000 частин квартири [ADDRESS] (а.с.6). Зазначена частина квартири належала продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 14.01.2000 року за №3-14890. зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі №344пр., на сторінці №49. за №422. реєстраційний номер 13908856. 20.01.2007року [PERSON] померла, про що в Книзі реєстрації актів про смерть 22.01.2007 року було зроблено відповідний актовий запис за №741 та Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси було видано Свідоцтво про смерть (а.с.8). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 58/3000 частин квартири [ADDRESS] та 1383/5000 частин квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями після її смерті є позивач та його брат - [PERSON], який є відповідачем по справі. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідач [PERSON], який на час смерті [PERSON] постійно проживав за спірною адресою, в порядку ч.І ст. 1261 ЦК України, відноситься до першої черги спадкоємців за законом майна своєї померлої мати, заяви про відмову від спадщини не робив, фактично прийняв спадщину, однак належним чином своє право на спадщину в частині спірної квартири, через відсутність реєстрації правоустановчого документу, передбаченого інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій, не оформив. Виходячи з положень та сенсу ст. 392 ЦК України спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки навіть за відсутності спору договір посвідчений на біржі не передбачений Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім цього відповідач [PERSON], бажає відмовитись від частки спадщини на користь позивача [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незатежно від черги. Таким чином, такі дії відповідача є його правом (ст.12 ЦК України) та вчиненні в межах передбачених ст. 13 ЦК України. При цьому суд враховує положення ст. 1280 ЦК України, відповідно до якої у разі допуску до спадкування спадкоємця спадщина підлягає перерозподілу. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: approved