Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

В липні 2014 р. позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати припиненим договір поруки, укладений 23.11.2007 р., укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON]. Позов мотивований тим, що 23 листопада 2007 року АКІБ «УкрСиббанк», найменування якого у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства»було змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] уклали договір поруки № 160303. Відповідно до п.1.1 договору поруки, поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON], як позичальника за кредитним договором № 11257382000 від 23 листопада 2007року. Згідно п. 1.2. договору викладені умови основного договору сума основного договору-458000 доларів США, термін виконання основного зобов»язання -23.11.2027 р. Відповідно до п.2.1. Договору поруки, встановлено заборону кредитору без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. 18.02.2013 р. банк звернувся з позовом до боржника та поручителя про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11257382000 від 23.11.2007 р., процентів, нарахованих за користування кредиту та пені. 1119.04.2013 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва у справі було відкрито провадження. 31.03.2009 року до договору про надання споживчого кредиту № 11257382000 від 23.11.2007 р. була укладена додаткова угода № 1. Сторони додаткової угоди № 1 домовились про перенесення строків виконання зобов»язань позичальника зі сплати процентів за основним договором; про зміну розміру ануїтетного платежу за основним договором. 24.04.2009 р. до договору про надання споживчого кредиту №11257382000 від 23.11.2007 р. була укладена додаткова №2 без відома і згоди поручителя. Сторони додаткової угоди №2 домовились про зміну розміру ануїтетного платежу за основним договору. Боржник згідно з даними довідки-розрахунку заборгованості за кредитом не сплачує ануїтет ні платежі з 25.01.2010 року. 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №2. Відповідно до п. 1.4 договору факторингу одночасно з відступленням права вимоги до ТОВ «Кей-Колект» переходять усі права банку за всіма договорами забезпечення. Строк виконання зобов»язання боржника настав у 2010 р. а вимогу до поручення пред»явили у лютому 2013 року. Позивачка зазначає, що ні ПАТ «УкрСиббанк» , ні ТОВ «Кей-Колект» до неї із вимогою про виконання нею зобов»язань боржника за договором про надання споживчого кредиту №11257382000 від 23.11.2007 р. і до моменту пред»явлення позову не звертались. Згідно п. 2.1. договору поруки передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником , внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного боргу (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомлення та/або укладання поручителем додаткової угоди до договору поруки щодо внесення відповідних змін. Відповідно до п. 1.2.2. договору про надання споживчого кредиту №11257382000 від 23.11.2007 р. позичальник зобов»язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтет них платежів у розмірі 5175 доларів США в день сплати ануїтет них платежів. Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 2 сторони домовились про зміну розміру ануїтетного платежу за договором шляхом збільшення розміру ануїтетного платежу у відповідні періоди. Таким чином без згоди і відома поручителя було збільшено обсяг відповідальності поручителя, шляхом збільшення суми ануїтет них платежів, зміни графіку погашення кредиту. У договорі поруки , укладеному між позивачкою та ПАТ «УкрСиббанк, не визначено строку дії цього договору. Графіком погашення заборгованості по кредиту встановлено чіткі дати повернення позичальником ануїтетних платежів за договором кредиту. За таких обставин право вимоги до поручителя про виконання порушеного боржником зобов»язання щодо повернення чергового ануїтетного платежу виникає відповідного числа, передбаченого графіком та діє протягом наступних шести місяців. Позивачка зазначає, що із довідки розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що позичальник повинен був сплатити , але не сплатив черговий ануїтет ний платіж 25.01.2010 р., тобто право вимоги ТОВ «Кей-Колект» до позивачки діяло до 25.07.2010 року. В судовому засіданні представник позивачки, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, додавши, що порука позивача припинилася. Про те, що [PERSON] не платить по кредитному договору дізналася тільки в Оболонському районному суді м. Києва. Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» на підставі довіреності Васьківський Л.М. в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що строк дії кредитного договору визначено сторонами до 23.11.2027 року , а умовами укладеного із [PERSON], договору поруки встановлено, що договір діє до повного припинення всіх зобов»язань боржника за основним договором, тому враховуючи , що строк припинення поруки договором не встановлений , звернувшись до суду з даним позовом 18.02.2013 р. як ПАТ «УкрСиббанк» , так і ТОВ «Кей-Колект», яке є правонаступником банку вправі розраховувати на забезпечення поручителями зобов»язань позичальника в межах шестимісячного строку щодо кожного із визначених договором ануїтетних платежів. Тому зміна розміру ануїтетних платежів жодним чином не збільшує загальну суму боргу, яку позивач як поручитель зобов»ячався повернути кредитору, згідно з договором поруки , у разі її несплати боржником. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббан» не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що 23.11.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» найменування якого у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства»було змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] (поручитель) укладений договір поруки, у відповідності до якого остання зобов'язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] (позичальник) за кредитним договором № 11257382000 від 23.11.2007 р. За своєю правою природою порука є зобов'язанням, у зв'язку з чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила про припинення зобов'язання, визначені гл.50 розд.1 кн.5 ЦК України, а саме: в результаті виконання поручителем договору поруки; за домовленістю сторін тощо. Крім того, ст.559 ЦК України передбачає спеціальні підстави припинення поруки. Припинення поруки у разі відсутності спору відбувається відповідно до закону і не потребує звернення до суду. За наявності спору, коли кредитор не визнає або заперечує факт припинення поруки на підставі закону, поручитель справі звернутися до суду за захистом свого оспорюваного права. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України. Представником позивача вказано на те, що зі вказаним позовом до Подільського районного суду м.Києва позивач звернувся після відкриття Оболонським районним судом м.Києва провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23.11.2007 р. Позивачем, як поручителем, заявлені до суду вимоги про припинення саме договору поруки, при цьому правове обґрунтування позовних вимог - ст.559 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Між тим, способом судового захисту є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов'язане припинення поруки. Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п.7 ч.2 ст.16 ЦК України, яка передбачає припинення правовідносин. Висновки з цього питання містяться у правовій позиції Верховного Суду України, встановленій постановою від 21.05.2012 р. у справі № 6-69цс11. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги [PERSON] не засновані на законі, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги не засновані на законі, тому суд не вирішує питання строку застосування позовної давності. Відповідно до ст.88 ЦК України сплачений позивачем при подачі позову судовий збір не підлягає поверненню. На підставі викладеного, ст.ст.16, 559 ЦК України,

Outcome: dismissed