Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

В лютому 2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька, в якій просила надати дозвіл на виїзд за межі України до Республіки Польща малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у супроводі матері [PERSON] , [INFO] без згоди батька [PERSON] до досягнення ними 16 років; надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн Туреччини, Єгипту, Болгарії, Франції, Німеччини на час шкільних канікул малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у супроводі матері [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення ними 16 років. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.09.2010 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, спільне сімейне життя між ними не склалося у зв`язку з чим, рішенням Вишгородського районного суду Київської області 01.12.2015 року , яке набрало законної сили, шлюб між ними було розірвано. Крім того, вказаним рішенням суду з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на її утримання до досягнення меншою дитиною трьох років та утримання їх дітей. Однак, аліменти відповідач сплачує нерегулярно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 01.02.2019 року розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів складає 17 635, 40 грн. На даний час відповідач має нову сім`ю та виховує дитину від іншого шлюбу. Періодично відповідач бере до себе їх сина [PERSON] та проводить з ним вільний час. В свою чергу, до їх спільної доньки відповідач взагалі не проявляє ніякої батьківської турботи, навіть не спілкується з нею. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норма моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти, байдуже ставиться до їх проблем. На даний час позивач отримала запрошення на роботу до Республіки Польща. Крім того, діти зараховані до початкової шкоди № 15 в м. Щецин із 02.09.2019 року діти будуть відвідувати навчання, а тому виїзд дітей на проживання до Республіки Польща буде відповідати якнайкращому забезпеченню їх інтересів, враховуючи те, що діти будуть мати можливість повноцінно розвиватися у навчальній, фізичній, інтелектуальній та творчій сфері. Враховуючи, що для виїзду дітей за кордон потрібен дозвіл їх батька, який в свою чергу ухиляється надати такий дозвіл, з метою захисту прав дітей позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач та її представник - адвокат Березинець К.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, надали письмову відповідь на відзив. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав письмовий відзив на позовну заяву в якому у задоволенні позовних вимог просив відмовити та письмові заперечення на відповідь на відзив. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 11 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції в Київській області, актовий запис № 178. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження дітей сторони записані їх батьками. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 01.12.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1 000 грн. до досягнення [PERSON] трьох річного віку, тобто до [INFO] та аліменти на утримання їх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі Ѕ частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.09.2015 року до їх повноліття, тобто до [INFO] та [INFO] року, відповідно. Рішення суду набрало законної сили 14.12.2015 року. З довідки головного державного виконавця Вишгородського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області Мовчун Т.С. від 09.11.2018 року № 19652 вбачається, що у період з 10.09.2015 року по 31.10.2018 року [PERSON] не сплачував [PERSON] аліменти за виконавчим листом № 363/4085/15-ц. З довідки головного державного виконавця Вишгородського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області Мовчун Т.С. від 01.02.2019 року № 2659 вбачається, що у [PERSON] перед [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей станом на 01.02.2019 року у розмірі 17 635, 40 грн., а заборгованість по сплаті аліментів до досягнення дитиною трьох років відсутня. З довідки виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 30.10.2018 року № 2652 видно, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . З довідки виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 30.10.2018 року № 2655 видно, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . З характеристики учня 2-Д класу НВК «Гімназія «Інтелект»-ЗОШ І ступеня [PERSON] видно, що останній навчається у вказаному закладі, мати дитини приділяє достатньо уваги, систематично відвідує школу, цікавиться не лише успіхами, а й справами класу, стосунками сина з однокласниками, психоемоційним станом хлопчика, його самопочуттям. Батько [PERSON] школу не відвідує, не цікавиться успіхами учня, його психоемоційним станом та самопочуттям. З характеристики від 07.11.2018 року на [PERSON] , [INFO] , яка видана ДНЗ «Сонечко» вбачається, що дитина має здоровий, доглянутий вигляд, регулярно відвідує дошкільний заклад, в дитячий садочок [PERSON] завжди приводять та забирають додому бабуся або мама. З акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 19.10.2018 року видно, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] . Крім того, в матеріалах справи наявна заява ТОВ «ХОЛДІНГ ТРЕЙД» про доручення іноземцеві виконання роботи [PERSON] в якості ручної швачки (пошиття виробів вручну) в період з 01.02.2019 року до 30.07.2019 року. З довідки директора комплексу загальноосвітніх шкіл № 9 - початкова школа № 15 в м. Щецин від 05.12.2018 року видно, що останній засвідчує про те, що [PERSON] , [INFO] буде учнем першого класу вказаного закладу з 02.09.2019 року до 31.08.2020 року, тобто в 2019/2020 роках. З довідки директора комплексу загальноосвітніх шкіл № 9 - початкова школа № 15 в м. Щецин від 05.12.2018 року видно, що останній засвідчує про те, що [PERSON] , [INFO] буде ученицею дошкільного відділу вказаного закладу з 02.09.2019 року до 31.08.2020 року, тобто в 2019/2020 роках. 21.11.2018 року Вишгородською РДА Київської області винесено розпорядження № 609 про затвердження висновку служби у справах дітей та сім`ї адміністрації про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України, а саме дітей - [PERSON] та [PERSON] , для їх тимчасового виїзду за межі України разом із матір`ю [PERSON] Висновком служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської РДА № 609 підтверджено місце проживання дітей - [PERSON] та [PERSON] , для їх тимчасового виїзду за межі України разом із матір`ю [PERSON] . З довідки головного державного виконавця Вишгородського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області Мовчун Т.С. від 06.05.2019 року № 11084 вбачається, що у [PERSON] перед [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей станом на 01.05.2019 року у розмірі 2 002, 90 грн., а заборгованість по сплаті аліментів до досягнення дитиною трьох років відсутня. З копій квитанцій від 01.05.2019 року видно, що [PERSON] періодично сплачує [PERSON] аліменти у різних розмірах на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 7, 8 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21.01.1994 р. № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57. У відповідності до п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункт пропуску. Згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Крім того, Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та ст. 141, 153, 157 СК України. Згідно п.п. 2 п. 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон затверджених постановою КМ України № 152 від 07.05.2014 р., з наступними змінами і доповненнями, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не на постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини при вирішенні сімейних спорів. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, та враховуючи докази, як на підставу заперечень відповідача, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки [PERSON] бажає приймати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми [PERSON] та [PERSON] , сплачує аліменти на їх утримання та періодично забирає малолітнього [PERSON] для спілкування з ним, а [PERSON] в свою чергу бажає вивезти малолітніх дітей до досягнення ними 16 річного віку, оскільки має намір працевлаштуватися у Республіці Польща, однак відсутність спілкування відповідача з дітьми буде порушувати права [PERSON] як батька дітей так і права малолітніх [PERSON] та [PERSON] , які полягають в участі відповідача у їх вихованні та особистому спілкуванні з ними. В порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed