Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська нафтова компанія» про стягнення заборгованості за договорами підряду, компенсацію втрати частини доходів у звязку із затримкою їх виплати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказувала, що працювала в ТОВ «Азовська нафтова компанія». З травня 2015 року відповідач не виплачує заробітну плату, у звязку із чим існує заборгованість по заробітній платі. Сума заборгованості по заробітній платі складає 4077,40 грн. Також вказує, що внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати» (надалі за текстом - Закон) має сплатити додатково передбачену законом компенсацію, розмір якої за розрахунком позивача складає 97,16 грн. Також зазначає, що в звязку з порушенням її права на заробітну плату їй була завдана моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 1000,00 грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 4077,40 грн., компенсацію в розмірі 97,16 грн., моральну шкоду в сумі 1000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 292,32 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та про підтримання позовних вимог, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач своїх заперечень та ставлення до позову не висловив. На запит суду не представив відомості про розмір заборгованості перед позивачем та розрахунок компенсації у звязку із порушенням строків її виплати. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Судом не встановлено укладення трудового договору або виникнення трудових відносин між сторонами спору. Натомість згідно трьох договорів підряду від 01 травня 2015 року, від 01 червня 2015 року та 01 липня 2015 року, укладених між позивачем, як виконавцем, та ТОВ «Азовська нафтова компанія», як замовником, [PERSON] зобовязалася виконати на свій ризик за завданням ТОВ «Азовська нафтова компанія» наступні види робіт: прибирання службових приміщень, сходів, коридорів, санвузлів на закріпленій території; здійснювати витирання пилу, підмітання та миття стін, підлоги та стель; здійснювати витирання пилу, миття віконних шибок та скла, дверних блоків, меблів, предметів оргтехніки; здійснювати миття посуду; чистити та дезінфікувати раковини та інше санітарно-технічне обладнання; очищувати урни від паперу, розстановка урн на свої місця, а ТОВ «Азовська нафтова компанія» прийняти та оплатити вказані роботи в порядку та на умовах, що передбачені цим договором. Пунктами 3.1., 3.2. договору підряду встановлено, що за виконаний обсяг робіт ТОВ «Азовська нафтова компанія» виплачує винагороду в розмірі 2000,00 грн. з відповідними відрахуваннями, передбаченими діючим законодавством. Оплата виконаних робіт здійснюється на підставі підписаного обома сторонами акту виконаних робіт. Згідно трьох актів виконаних робіт від 31.05.2015 року, 30.06.2015 року та 31.07.2015 року, підписаних обома сторонами, позивачем були в повному обсязі виконані роботи за договором, відповідач прийняв їх виконання та не мав претензій до якості виконання. Загальна вартість робіт за трьома договорами та актами складала травень 2000,00 грн., червень 2000,00 грн. та липень 2000,00 грн., а всього 6000,00 грн. Вказані договори підряду згідно пункту 1.2. не носять характеру трудового договору та на них, відповідно, не розповсюджується дія норм трудового законодавства. Отже договори підряду та положення, що передбачені ними свідчать про виникнення між сторонами цивільно правових відносин в сфері підряду та про відсутність трудових правовідносин, що підтверджується як змістом виконуваної роботи так і прямими положеннями договору підряду. Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно довідки, виданої ТОВ «Азовська нафтова компанія», заборгованість підприємства по виплаті за підрядними договорами складає: травень 2015 року 825,80 грн., червень 2015 року 1625,80 грн., липень 2015 року 1625,80 грн., а всього 4 077,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем було доведено належними доказами факт виконання договірних зобовязань за договором підряду. Проте Відповідач не надав суду належні та допустимі докази, які свідчили би про належне та своєчасне виконання ним грошових зобовязань за договором підряду та виплату позивачу обумовленої вартості робіт, внаслідок чого на сьогоднішній день утворилася заборгованість в сумі 4 077,40 грн. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі. В результаті наведених обставин, суд дійшов до висновку, що відповідач ТОВ «Азовська нафтова компанія» взяті на себе договірні обовязки належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість в розмірі 4 077,40 гривень, яка має бути стягнута в судовому порядку. Щодо заявленої суми компенсації, яка нарахована за порушення встановлених строків виплати заробітної плати, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно статті 2 Закону під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. З аналізу вказаних положень Закону вбачається, що його дія не розповсюджується на доходи, які отримані за цивільно-правовим договорами, в тому числі договорами підряду, а тому нарахування сум компенсації не ґрунтується на вимогам законодавства, отже в цій частині позовних вимог слід відмовити. Вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди, внаслідок порушення виконання грошового обовязку відповідачем, не підлягають задоволенню з огляду на наступні положення закону. Правовідносини, які склалися між сторонами, є зобовязальними та виникли на підставі договору. Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідачем були порушені умови договору позики та невиконанні грошові обовязки щодо повернення коштів. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобовязання, за якими у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За наведеними положеннями ст. 611 ЦК України вбачається, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування моральної шкоди прописані в укладених договорах. Оскільки ані діючі положення Цивільного кодексу України, ані безпосередньо положення договорів підряду, які укладені між сторонами, не передбачають можливість стягнення моральної шкоди в якості відповідальності за порушення грошового зобовязання за договором, тому достатніх підстав для задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди немає. До подібних правових висновків дійшов також Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму рішенні від 27.07.2011 по справі № 6-11579св11. Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 292,32 грн., в підтвердження чого представлено договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт та квитанцію. Вказані докази підтверджують надання правових послуг в повному обсязі та понесення позивачем відповідних витрат на їх сплату. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 292,32 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: partial