overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що тим, що, вона є наймачем житлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. За зазначеною вище адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які з лютого 2015 року і по теперішній час без поважних причин не проживають за зазначеною вище адресою. Посилаючись на ст. 71 ЖК УРСР позивач просив задовольнити позов. Позивачка надала заяву, згідно якої підтримала заявлені вимоги, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є наймачем житлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до акту від 29.01.2016 року, [PERSON] та [PERSON] не проживають в [INFO], з лютого 2015 року і по теперішній час. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом також встановлено, що відповідачі з лютого 2015 року не проживають в [INFO], тобто понад рік, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним житловим приміщенням, передбачених ст. 71 ЖК України немає, їх особистих речей в спірному житловому приміщенні немає, участі в оплаті комунальних послуг за будинок відповідачі не приймають, що свідчить про втрату ними інтересу до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: місто Миколаїв, вул. Артема, буд. 1-Б, кім. 158. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що гуртожиток який розташований по вулиці Артема, 1-Б в місті Миколаєві перебуває на балансі КП «СКП «Гуртожиток» та належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста [PERSON]. За зазначеною вище адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які з 2008 року і по теперішній час без поважних причин не проживають за зазначеною вище адресою. Посилаючись на ст. 71 ЖК УРСР позивач просив задовольнити позов. Позивач надав в судове засідання заяву, згідно якої підтримав заявлені вимоги, просив розглянути справу у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що гуртожиток який розташований по вулиці Артема, 1-Б в місті Миколаєві перебуває на балансі КП «СКП «Гуртожиток» та належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста [PERSON]. Відповідно до акту № 497 від 08.09.2015 року, [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [INFO], кім. 158, з 2008 року і по теперішній час. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом також встановлено, що відповідачі з 2008 року не проживають в кімнаті № 158 у гуртожитку який розташований в місті Миколаєві, буд. № 1-Б, тобто понад рік, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним житловим приміщенням, передбачених ст. 71 ЖК України немає, його особистих речей в спірному житловому приміщенні немає, участі в оплаті комунальних послуг за будинок відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вулиця Артема, буд. 1-Б, кім. 158.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що з 1998 року вони перебувають у фактично шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає з відповідачім. Також зазначив, що 02 грудня 2003 року у міському відділі реєстрації актів громадського стану Харківського управління юстиції був зареєстрований шлюб між мною та відповідачем по справі, актовий запис № 1768. Після реєстрації шлюбу приблизно до 2010 року сімейні стосунку між сторонами були нормальними. В подальшому між ними почали виникати сварки, що призвело до того, що між ними були втрачені взаєморозуміння, почуття любові один до одного. У грудня 2011 року сторони остаточно припинили сімейні стосунки, та позивач пішов з сім`ї та з цього часу мешкають окремо один від одного. Таким чином, шлюб існує формально та позивач вважає, що поновити сімейні стосунки вже не можливо. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 204472, виданного 02 грудня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 1768, між [PERSON] та [PERSON] 02 грудня 2003 року було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - Данилов, дружини - Данилова. Згідно свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 146059, виданого Міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Харкова від 06 липня 2000 року, [PERSON] народився 26 квітня 2000 року. Батьками є [PERSON] та [PERSON]. Житловий та майновий спір у сторін відсутній, сумісного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені. Таким чином, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Згідно\~ст. 174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Після розірвання шлюбу залишити за відповідачкою прізвище чоловіка « Данилова». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини, що зареєструвавши шлюб у відділі РАЦСу не змогли створити міцну сімю, оскільки різні погляди на життя створювали непорозуміння та небажання віднаходити засоби до вирішення питань. У судове засідання сторони не зявились, попередньо подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, та відповідно до яких позивач позовні вимоги підтримав, відповідач визнала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. З поданих матеріалів встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 жовтня 2009 року Виконкомом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, про що здійснено відповідний актовий запис № 27. Від шлюбних відносин сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом сімейні відносини сторони не підтримують з липня 2015 року, спільне господарство не ведуть. Відповідно до частини 3 ст. 105 СК України Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Окрім того, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд може постановити рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімя сторін розпалась, зберегти її не можливо. Судом прийнято до уваги, що відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики, в судовому засіданні пояснив, що 16.01.2015 року позичив відповідачу 250000 грн., які останній зобов'язувався повернути до 17.07.2015 року. Відповідач борг до даного часу не повернув, тому позивач просить стягнути з нього в судовому порядку заборгованість за договором позики у вказаній сумі та судові витрати по справі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, пояснив, що не зміг повернути позику вчасно в зв'язку зі скрутним матеріальним становищем. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Між сторонами 16.01.2015 року було укладено договір позики на суму 250000,00 грн. в письмовій формі, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи. Позивач обов'язок передачі грошей за договором виконав, тоді як відповідачем не виконано добровільно свого обов'язку із повернення в установлений між сторонами строк (до 17.07.2015 року) суми боргу, що сторонами визнається, а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Судовий збір сплачено позивачем в сумі 2500 грн. і його слід також стягнути з відповідача на його користь в силу ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з цим позовом, який мотивував тим, що 06 серпня 2013 року між Кредитною спілкою «Альянс» та [PERSON] (далі Відповідач -1) було укладено договір кредиту за №4952 (Далі Договір), за яким остання отримала кредит у сумі 12700 гривень строком на 24 місяців по 06.08.2015 року із сплатою 54% річних від суми кредиту. З метою забезпечення повернення кредиту та відсотків за користування ним, між позивачем, відповідачем -1 з [PERSON] (Далі Відповідач -2) та з [PERSON] (Далі Відповідач -3) 06 серпня 2013 року були укладені договори поруки за №4952, згідно п.2.1 яких останні, як поручителі, зобовязалися відповідати перед позивачем солідарно з боржником за виконання зобовязань за Договором в тому ж обсязі, що і [PERSON], включаючи у випадку невиконання зобовязань боржником повернення основної суми та відсотків за користування кредитом. Станом на 18.11. 2015 року відповідач [PERSON] заборгувала позивачу по Договору 19 252 грн.81 коп., з яких 11 606 грн.18 коп. основна сума; 7646 грн. 63 коп. відсотки за користування кредитом. Вказану суму боргу позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Обставин, які свідчать про те, що визнання відповідачами пред'явленого позову суперечить закону, порушують права, свободи, чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати за сплачений судовий збір в сумі по 406 гривень з кожного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони з 04 серпня 2015 року перебувають у шлюбі, від якого дітей не мають. Позивач зазначає, що спільне життя у них з відповідачем не склалося, подружні стосунки вони не підтримують та не ведуть спільне господарство, а за таких обставин позивач наполягає на розірванні шлюбу. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. В свою чергу, позивач подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить провести розгляд справи за його відсутності. Відповідач також подав заяву, в якій визнав позов в повному обсязі (а.с.16,17). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) З матеріалів справи вбачається, що з 04.08.2015 р. сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 2137, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони з 28 лютого 2009 року перебувають у шлюбі, від якого мають сина - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO] Позивач зазначає, що спільне життя у них з відповідачем не склалося, подружні стосунки вони не підтримують та не ведуть спільне господарство, а за таких обставин позивач наполягає на розірванні шлюбу. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. В свою чергу, позивач подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить провести розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо доказів про дійсні взаємовідносини сторін, а належно повідомлений відповідач не з'явився в судове засідання, також зважючи на позицію позивача про розгляд справи на підстави наданих доказів, суд ухвалює рішення в порядку заочного провадження відповідно до положень ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) З матеріалів справи вбачається, що з 28.02.2009 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 293, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу мають спільних дітей: сина - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO].н, що підтверджується копіями свідоцтва про народження. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], зареєстрований 26.12.2003 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 661. В обґрунтування позову позивач вказував, що шлюбні відносини із відповідачем припинені з березня 2014 року, в зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], позивач стверджує, що спір щодо виховання дитини та спільно нажитого майна відсутній. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій позов визнала та просила слухати справу у її відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно - сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою та вказав, що перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому відділом ДРАЦСу по м. Хмельницькому Хмельницького МРУЮ 21.07.2011 року, актовий запис за № 1037. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне проживання подружжям припинено, між ними виникають конфлікти, внаслідок чого позивач просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Відповідач суду пояснила, що проти задоволення заявленого позову не заперечує, оскільки наміру поновити шлюбні стосунки не має. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, наданий судом строк на примирення позитивного результату не дав, підстав для збереження шлюбу не вбачається, тому його необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою та вказав, що перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому Відділом РАЦСу по місту Хмельницькому Хмельницького МРУЮ 25.04.2010 року, актовий запис за № 494. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне проживання подружжям припинено, між ними виникають конфлікти, внаслідок чого позивач просить розірвати шлюб. Просить також визначити місце проживання їх сина з ним. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Додатково пояснив, що відповідач виїжджає до Польщі і не має можливості забрати з собою сина, тому вони погодили місце проживання дитини з батьком. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, згодна як на розірвання шлюбу, так і на проживання дитини з батьком, оскільки вона дійсно з огляду на виїзд до Польщі не має можливості брати участь у вихованні сина. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, наданий судом строк на примирення позитивного результату не дав, підстав для збереження шлюбу не вбачається, тому його необхідно розірвати. Крім того, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а сторони погодили місце проживання їх сина з позивачем, - тому слід задовольнити і вимогу про визначення місця проживання дитини з батьком. При зверненні до суду позивачем помилково було сплачено судовий збір лише за одну позовну вимогу при заявлених двох, тому з відповідача слід стягнути 487,20 грн. судового збору, сплаченого за вимогу про розірвання шлюбу, на користь позивача і 487,20 грн. судового збору, який не було сплачено за вимогу про визначення місця проживання дитини, - в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved