Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила: розірвати шлюб з відповідачем; стягнути з [PERSON] на свою користь щомісячно аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з [PERSON] на її користь щомісячно аліменти на своє утримання до досягнення [PERSON] , [INFO] трьох річного віку в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі в період якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки між сторонами погіршились, що призвело до припинення шлюбних відносин. Фактично шлюб між сторонами припинено та існує формально. Відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку по утриманню свого сина та дружини, що й стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 22.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 20.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Враховуючи неявку відповідача, який був належно повідомлений про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Позивач в судовому засіданні підтримала позов з підстав викладених у ньому та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.02.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (на 10 а.с.). [INFO] у сторін народився син - [PERSON] (свідоцтво про народження на 7 а.с.). Малолітня дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд враховує вікову категорію малолітньої дитини та звичайні потреби дитини, особу відповідача платника аліментів, відсутність на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї. А тому, враховуючи вищевикладене та з урахуванням обов`язку батьків в утриманні своєї дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення з відповідача щомісячно аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь держави 1536,80 грн судового збору та 768,40 грн на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial