Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

В лютому 2015р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-4) до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просила суд, з урахуванням поданої заяви про збільшення позову (а.с. 48, 49): стягнути на свою користь з відповідача незаконно списані грошові кошти в розмірі 2821,18 грн.; пеню в розмірі 3% на день від простроченої суми - 8933,5 грн.; у відшкодування моральної шкоди - 10000,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що в серпні 2014р. у відділенні відповідача, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 11«а», було відкрито поточний рахунок [NUMBER] для зарахування заробітної плати та отримано пластикову картку «MasterCard». Умовами договору про відкриття поточного рахунку для зарахування заробітної плати, не передбачалось списання відповідачем коштів з особистого рахунку позивачки, письмових розпоряджень щодо списання коштів з вищевказаного рахунку остання не надавала. Після зарахування заробітної плати та отримання виписки по особовому рахунку, позивачці стало відомо, що відповідач списав з її поточного рахунку належні їй грошові кошти, в розмірі 50% від суми заробітної плати. Оскільки неодноразові звернення позивачки до відповідача з приводу повернення стягнутих коштів були відповідачем проігноровані, останній відмовився повернути безпідставно списані кошти та вирішувати питання про незаконність списання зазначених коштів, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданої заяви про збільшення позову, просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, зазначаючи, що відповідач діяв правомірно, просив суд залишити позов без задоволення. В подальшому сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, представник відповідача в судове засідання не з'явився, поважності причин неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, в серпні 2014р. позивачкою відкрито у відповідача поточний рахунок [NUMBER] для зарахування заробітної плати та отримано пластикову картку «MasterCard». Також, судом встановлено, і це підтверджується наданими копіями виписок по особовому рахунку позивачки, відкритому у відповідача, з 19 вересня 2014р. по 26 травня 2015р. з поточного рахунку [NUMBER] було списано на користь відповідача - 2821,18 грн., а саме: 250,0 грн - 19 вересня 2014р.; 282,5 грн., 8,25 грн. - 03 жовтня 2014р.; 997,45 грн. - 10 жовтня 2014р.; 250,0 грн. - 24 жовтня 2014р.; 569,66 грн. - 07 листопада 2014р.; 463,32грн. - 26 травня 2015р. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до ч. 3 ст. 1066 ЦК України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. У відповідності з ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст. 1073 ЦК України). Статтею 25 Закону України «Про оплату праці», заборонено будь-яке обмеження працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Положеннями ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Заперечуючи проти позову, представник відповідача наголошував, що дійсно відповідачем позивачці було відкрито рахунок [NUMBER] та видано відповідну банківську платіжну картку для зарахування заробітної плати, позивачка, згідно Анкети-заяви, позивачка приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі яких банком здійснювалось списання грошових коштів з рахунку. В той же час, суд не приймає до уваги наданий представником відповідача витяг з Умов та Правил використання платіжних карт Банку, як такий, що не відповідає вимогам ст. 59 ЦПК України, оскільки цей витяг не засвідчений повноважним працівником ПАТ КБ «ПриватБанк» та не містить відомостей про дату затвердження вказаних Умов та Правил. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем проведено списання коштів з рахунку позивачки в порушення вимог діючого законодавства України, а тому суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача зазначеної суми коштів у розмірі 2821,18грн. підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивачки про стягнення на свою користь пені в розмірі 3% на день від простроченої суми в розмірі 8933,5 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000,0 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. У відповідності з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Враховуючи те, що стороною позивача невірно проведений розрахунок суми пені, оскільки він не містить вартості роботи (послуги), суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення пені. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 3, 5 Постанови за № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності з ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Пунктом п. 5) ч. 1 ст. 4 цього Закону передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону (редакція Закону на час спірних правовідносин - придбання позивачкою ювелірних виробів). Таким чином, Законом передбачено, відшкодування моральної шкоди лише в випадку, заподіяння моральної (немайнової) шкоди завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості небезпечною для життя і здоров'я людей. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial