overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

В листопаді 2016 року заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання її брата [PERSON], [INFO] недієздатним та призначення її опікуном останнього. В обґрунтування даної заяви зазначено, що її брат [PERSON] є інвалідом з дитинства ІІ групи внаслідок психічного захворювання. Потребує постійного стороннього догляду, не може самостійно захищати свої права. Мешкає разом з заявницею [PERSON]. Посилаючись на вказані обставини, оскільки, за станом здоровя [PERSON]не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що призводить до різного роду ускладнень матеріального характеру, заявник просила визнати його недієздатним та призначити її опікуном. В судовому засіданні заявник [PERSON] повністю підтримала свої вимоги та просила призначити її опікуном над [PERSON]. Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради в судовому засіданні вимоги заявника підтримала у повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. В судовому засіданні було встановлено, що заявник [PERSON] є сестрою [PERSON](свідоцтво про народження серії ІІІ-ФП № 335688, видане 07.07.1983 року та свідоцтво про народження серії ЯЭ № 269846, видане 27.07.1957 року ). Згідно довідки про склад сімї виданою вуличним комітетом [PERSON]проживає разом з сестрою [PERSON] за адресою м. Вознесенськ, вул. Фантанна, 45. Відповідно до виписки з акту освідування №169679 [PERSON]є інвалідом другої групи з дитинства, безстроково. Із висновку судово-психіатричної експертизи №105 від 15.03.2017 року [PERSON] страждає на стійкий психічний розлад розлад особистості та поведінки в наслідок епілепсії з вираженим когнітивним зниженням до рівня помірної розумової відсталості, рідкими генералізірованими єпіприступами. За своїм психічним станом він не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. Статтею 241 ЦПК України передбачено, що суд ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає її опікуна. З подання Органу опіки та піклування Вознесенської міської ради від 11.11.2016 року слідує, що [PERSON] може бути опікуном [PERSON]. Завданням опікуна є забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров я не можуть самостійно здійснювати свої права та виконувати обов'язки. Матеріалами справи підтверджено відсутність підстав, що перешкоджають [PERSON]. бути опікуном [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач [PERSON]б. звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони уклали шлюб 27.01.2006 року в с. Білобожниця Чортківського району Тернопільської області. Від шлюбу у сторін є малолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою. Більше чотирьох місяців подружніх відносин не підтримують , спільного господарства не ведуть по причині ненормальних відносин. Позивач [PERSON] позов підтримує, просить суд шлюб розірвати, дітей після розірвання шлюбу просить залишити на утриманні та вихованні з нею, прізвище їй залишити [PERSON]. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає. Суд вислухавши пояснення позивача, повно і всебічно з'ясувавши обставини в справі, підтвердженими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити, шлюб між сторонами розірвати з таких підстав. Сторони уклали шлюб 27.01.2006 року в с. Білобожниця Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №1.Подружнє життя не склалося, сім'ю зберегти не бажають, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Миритися сторони не бажають. За таких обставин,зберегти сім'ю вже неможливо, сім'я фактично розпалася і існує лише формально. Подальше спільне проживання сторін та збереження сім'ї стало неможливим, а тому позов слід задовольнити. Дітей сторін, суд зважаючи на права дітей в належному утриманні та вихованні, при погодженні сторін, вважає після розірвання шлюбу залишити з матірю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 30 грудня 1997 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Чортківської райдержадміністрації Тернопільської області, актовий запис № 246. Від подружнього життя в них є двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з відповідачкою. Між ними склалися неприязні відносини, спільного господарства вони не ведуть, припинили сімейні стосунки, миритись не бажають, а тому позивач просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з мотивів, наведених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 30 грудня 1997 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Чортківської райдержадміністрації Тернопільської області, актовий запис № 246. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та неповнолітня дочка [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є неприязні відносини між сторонами, Вони спільно не проживають з квітня 2016 року, не ведуть спільного господарства. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третьої особи приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві він вказав, що 12 травня 2016 року в м. Чорткові Тернопільської області помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належить батькові та матері, відповідачці по справі, [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки був придбаний під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі. Приватний нотаріус [PERSON] відмовила у вчиненні нотаріальної дії, так як право власності на квартиру зареєстровано за матірю, і не виділена частка батька в спільній сумісній власності подружжя, про що надала письмову відмову № 655/01-16 від 17 листопада 2016 року. З урахуванням наведеного [PERSON] просить визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування майна за законом після смерті батька. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Третя особа приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, від неї до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, при ухваленні рішення по даній справі покладаються на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 12 травня 2016 року помер батько позивача [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис №4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 204775. [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка, є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, після смерті [PERSON] його син [PERSON] відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України є спадкоємцем його майна і спадщина належить йому з часу її відкриття. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спадкове майно, задовольнивши позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Біщівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначив, що будинковолодіння по вул. Шевченка, 67, в с. Біще Бережанського району Тернопільської області належало йому та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожному з них належало по 1/6 частки будинковолодіння. 01 грудня 2015 року в селі Біще Бережанського району помер [PERSON], який відповідно до заповіту посвідченого 12 листопада 2015 року секретарем Біщівської сільської ради за реєстровим номером 55, заповів йому [PERSON] його рухоме і нерухоме майно, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалось. Спадщину після смерті [PERSON] він прийняв так як проживав разом із спадкодавцем на час смерті останнього, однак оформити спадщину на будинковолодіння виявилося неможливим і йому було відмовлено в цьому, оскільки відсутнє свідоцтво про право власності на житловий будинок на імя спадкодавця. Отримати такі документи після смерті спадкодавця в установленому для цього порядку неможливо, оскільки згідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється із смертю власника і реєстрація такого права можлива тільки відносно живої особи. З цієї причини питання про визначення належності нерухомого майна особі, що померла та спадкоємцю, у разі відсутності первинної реєстрації права власності, повинно вирішуватись у судовому порядку. Позивач позов підтримує, просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився до суду надійшла заява в якій сільська рада позов визнає, просить розглядати справу у відсутності її представника. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1268 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем і спадщина належить йому з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 01.04.2006 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 104. Від даного шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги один до одного, що призвело до серйозних суперечок, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім'ї з відповідачем є неможливим. Майнового спору та спору щодо місця проживання дитини вони не мають. Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01.04.2006 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 104. Від даного шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з відповідачем. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам сторін, інтересам їх дитини, це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що 07 вересня 2002 року у виконавчому комітеті Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою, актовий запис №25. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів дружини та чоловіка, а також неможливість спільного подружнього життя. Спільне господарство між ними не ведеться. Спір про розподіл сумісного майна відсутній. Позивач фактично створив іншу сім'ю. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність; позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причина неявки суду невідома. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 07 вересня 2002 року у виконавчому комітеті Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №25 (свідоцтво про шлюб [NUMBER] видане 01 листопада 2016 року). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо майже три роки, позивач створив іншу сім'ю, тому наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка байдуже ставиться до питання збереження сім'ї, про що свідчить її неодноразова неявка в судове засідання. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що 31.12.2015 року в Олександрівській селищній раді Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою, актовий запис №23. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не має. Розірвати шлюб в органах РАЦСу [PERSON] відмовляється, оскільки проживає в іншій місцевості та не бажає приїздити. З липня 2016 року шлюбні відносини між сторонами припинені, проживають окремо. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів дружини та чоловіка, різні погляди на вирішення сімейних проблем, через що спільне подружнє життя неможливе. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність; позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] також в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, згідно якої просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, з розірванням шлюбу згодна. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування передбачених положеннями ст. 174 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 31 грудня 2015 року в Олександрівській селищній раді Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №23 (свідоцтво про шлюб І-ФП №119677, видане 31.12.2015 року Олександрівською селищною радою Вознесенського району Миколаївської області). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved