Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

В листопаді 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом, уточненим в процесі розгляду, в якому зазначає, що 15.10.2010 р. нею був укладений шлюб із відповідачем, зареєстрований Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 420. Шлюб для сторін перший. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з матірю. На час подачі позову подружжя припинило шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство, проживають окремо. В звязку з чим, позивачка наміру відновлювати шлюбні відносини не має. Як зазначає позивач, з часу окремого проживання відповідач бере участь у вихованні дитини періодично, а на час подачі позову сторони не досягли згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Посилаючись на те, що через різні погляді на сімейне життя, втрату почуття поваги між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, сторони проживають окремо, відновлення сімї неможливе, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Також посилається на ті обставини, що місце роботи відповідача їй невідоме, а його заробітки носять непостійний та мінливий характер просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно починаючи з дати звернення до суду, до досягнення [PERSON] повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала позов посилаючись на підстави викладені в ньому, просила уточнену позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі визнав в повному обсязі. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Як передбачено ст.112\~ ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом\~ встановлено та перевірено доказами, що 15.10.2011 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 420, після одруження прізвища чоловіка та дружини - [PERSON], про що надана копія свідоцтва про одруження. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з матірю. Шлюб для сторін перший. На думку суду, шлюб між сторонами не може бути збережений, їх взаємини свідчать про відсутність ознак сімї, примирення між ними не відбулося і вони проти цього заперечують. Факти, встановлені судом, приводять до висновку, що шлюб між сторонами розпався остаточно, спільне життя сторін як подружжя не поновлено, а збереження шлюбу можливо на паритетних засадах, почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу і між сторонами втрачено. Конкретні обставини даної справи та категоричне небажання сторін примиритися вказують на те, що позивач не має наміру відновлювати шлюбні стосунки, а відповідач не наполягає на їх збереженні. За таких обставин подальше формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Крім того, напружені взаємини\~ між батьками негативно впливають на розвиток дитини подружжя, порушує її право на виховання в сімї в умовах взаємоповаги та любові. Судом встановлено, що на час розгляду справи в суді дитина проживає з позивачкою. Згідно із ст.141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1. ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із ч.ч. 2,6 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обовязки по утриманню дитини на час розгляду справи виконує позивачка. Таким чином, вимоги позивачки\~ про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної дитини сторін узгоджуються з вимогами законодавства, позивачка з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка, підстав для звільнення відповідача від участі у належному утриманні дитини та дружини суд не встановив, розмір заявлених вимог чинному законодавству не протирічить. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. З огляду на вказані обставини, з наданих та досліджених доказів суд встановив передбачені законом підстави для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача суд стягує судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 гр.00 коп., з вимог про стягнення аліментів, від попередньої сплати якого позивач звільнена, суд стягує судові витрати в сумі 640 гр.00 коп. На підставі ст.105,110,112,141,181-183,191 СК України,ст.3,10,11,60,88,212-215,218 ЦПК України, суд-

Outcome: approved