Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26.02.2004 року помер його батько. Позивач є таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Іншими спадкоємцями є [PERSON], дружина спадкодавця, відповідачка у справі; та [PERSON] сестра позивача, донька спадкодавця та відповідачки. 27.08.2004 року позивач та його сестра подали заяву про відмову від прийняття спадщини до Рівненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області. Позивач вважає, що така заява не повинна була бути прийнята нотаріусом до уваги, оскільки вона є недійсною, так як була подана після спливу шестимісячного терміну після відкриття спадщини. Зважаючи на наявність цієї заяви нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу частку на імя відповідачки. Таким чином права позивача є порушеними. Зважаючи на наведене, позивач просить суд постановити рішення, яким: встановити факт, що позивач на час відкриття спадщини після смерті батька постійно з ним проживав за адресою: [INFO]; визнати недійсною заяву від 27.08.2004 року про відмову від прийняття спадщини після смерті батька; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, що були видані на імя відповідачки щодо спадкового майна після смерті [PERSON]. Судові витрати вирішити за правилами ст. 88 ЦПК України. Позивач не зявився в судове засідання. Згідно до поданої заяви, позов підтримує. Представники позивача позов підтримали. Додатково до вищевикладеного пояснили, що позивач постійно проживав в будинку за адресою: вул. Б. Хмельницького, 9, с. Обарів Рівненського району Рівненської області, в тому числі й на час відкриття спадщини після смерті його батька. В паспорті позивача містяться відмітки про взяття його на реєстраційний облік та про зняття його з такого обліку в помешканні по вул. Б. Хмельницького, 9, с. Обарів Рівненського району Рівненської області, і це пояснюється тим, що відповідачці необхідно було оформляти субсидію. Тому на певний період часу позивач знімався з реєстраційного обліку, а потім знову ставав на реєстраційний облік. Крім того, сама відповідачка у заяві від 13.08.2004 року, яка була адресована до Рівненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області зазначила, що окрім неї є інші спадкоємці, зокрема, позивач, який «постійно мешкає в спадковому будинку». Зважаючи на наведене просять задоволити заявлений позов в повному обсязі. Відповідачка позов не визнала. Відповідачка, яка була допитана за правилами свідка надала суду показання про те, що позивач у справі її син проживав в будинку по вул. Б. Хмельницького, 9, с. Обарів Рівненського району Рівненської області до травня 2003 року. Надалі він разом з сімєю виїхав до м. Рівне, де постійно проживав у квартирі по вул. Черняка до осені 2006 року. Відповідачка неодноразово відвідувала позивача та його сімю в орендованій ними однокімнатній квартирі по вул. Черняка в м. Рівне. А восени 2006 року позивач з сімєю переїхав проживати на іншу квартиру - по вул. Млинівській в м. Рівне. Позивач з січня 2011 року знову став проживати в будинку по вул. Б. Хмельницького, 9, с. Обарів Рівненського району Рівненської області. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в будинку проживали: відповідачка, її донька [PERSON] з своєю сім'єю. Оскільки позивач не проживав в будинку з травня 2003 року, а спадщина відкрилася в лютому 2004 року, то позивач на час відкриття спадщини не міг постійно проживати разом з спадкодавцем в с. Обарів Рівненського району Рівненської області, оскільки він мешкав в м. Рівне. Коли нотаріус оформляла заяву про прийняття спадщини, то відповідачка повідомила, що в будинку зареєстрований син, але при цьому не ставилося питання про те, чи він там проживає. Зважаючи на наведене просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 26.02.2004 року помер батько позивача і чоловік відповідачки [PERSON]. До часу смерті спадкодавець проживав в будинку по вул. Б. Хмельницького, 9, с. Обарів Рівненського району Рівненської області. 13.08.2014 року відповідачка подала заяву до Рівненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Статті 1216, 1217, 1261, 1268 ЦК України 2003 р. визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає реалізувати право на спадкування, що виникло у нього у зв'язку з відкриттям спадщини, має прийняти спадщину у порядку та у строки, встановлені законом. Прийняття спадщини є одностороннім правочином, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця. Прийняття спадщини можливе у два способи: шляхом мовчазного прийняття (ст. 1268 ЦК України) або шляхом подання заяви про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України). Мовчазний спосіб прийняття спадщини полягає в тому, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців із часу відкриття спадщини він не заявить про відмову від неї. Заявницький спосіб прийняття спадщини (шляхом подання заяви) полягає в тому, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має особисто подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. З наявних матеріалів спадкової справи № 666/2004 вбачається, що у визначений законодавством строк заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька позивач не подавав. Позивач доводить, що він постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. А подана ним заява про відмову від спадщини є недійсною в силу положень ЦК України, оскільки вона була подана до Рівненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області після спливу шести місяців після відкриття спадщини. Однак доводи позивача про те, що він постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а тому вважається таким, що прийняв спадщину) не були доведені в ході розгляду справи. Так, допитана за правилами свідка відповідачка [PERSON] надала суду показання про те, що позивач у справі її син проживав в будинку по вул. Б. Хмельницького, 9, с. Обарів Рівненського району Рівненської області до травня 2003 року. Надалі він разом з сімєю виїхав до м. Рівне, де постійно проживав у квартирі по вул. Черняка до осені 2006 року. Відповідачка неодноразово відвідувала позивача та його сімю в орендованій ними однокімнатній квартирі по вул. Черняка в м. Рівне. А восени 2006 року позивач з сімєю переїхав проживати на іншу квартиру - по вул. Млинівській в м. Рівне. Аналогічні показання надали суду свідки [PERSON] та [PERSON] Останній свідок додала, що позивач спочатку виїхав проживати до тещі, а з червня 2003 року став проживати [INFO]. Свідок ще допомагала позивачеві збирати речі. В нотаріуса свідок та її брат написали заяву про відмову від прийняття спадщини. Нотаріус перепитала тільки щодо того, хто був зареєстрований в будинку і не уточнювала, хто проживав в будинку на час відкриття спадщини. А на час написання заяви позивач мав реєстрацію в будинку по вул. Б. Хмельницького, 9, с. Обарів Рівненського району Рівненської області. Свідок [PERSON] надала суду показання про те, що позивач разом з сімєю проживав в будинку по вул. Б. Хмельницького, 9, с. Обарів Рівненського району Рівненської області до травня 2003 року. Надалі він разом з сімєю виїхав до м. Рівне. Були випадки, коли позивач навідувався в будинок, але він в ньому не проживав. Аналогічні показання надала свідок [PERSON], яка додала, що відвідувала будинок по вул. Б. Хмельницького, 9, с. Обарів Рівненського району Рівненської області майже щодня. На час відкриття спадщини в будинку постійно проживали: відповідачка та її донька з своєю сімєю, оскільки позивач вибрався з будинку в травні 2003 року. Свідок [PERSON] надала суду показання про те, що взимку 2004 року позивач не проживав в будинку по вул. Б. Хмельницького, 9, с. Обарів Рівненського району Рівненської області. Свідок [PERSON] надала суду показання про те, що вона відвідувала сестру (відповідачку) щотижня. Позивач разом зі своєю сімєю виїхав з будинку по вул. Б. Хмельницького, 9, с. Обарів Рівненського району Рівненської області в перших числах травня 2003 року, і надалі постійно проживав в орендованій квартирі по вул. Черняка в м. Рівне; свідок перебувала в гостях у позивача саме в цій квартирі. До зазначеного будинку позивач повернувся проживати разом з своєю сімєю в 2011 році. Свідок [PERSON] надала показання щодо того, що бачила позивача в лютому 2004 року в будинку по вул. Б. Хмельницького, 9, с. Обарів Рівненського району Рівненської області. Проте даний свідок не підтвердила, що позивач постійно проживав у зазначеному будинку станом на лютий місяць 2004 року чи за шість місяців до цього. В матеріалах справи наявні письмові пояснення від імені [PERSON], згідно до яких вона підтверджує факт постійного проживання позивача та його сімї станом на лютий 2004 року в будинку по вул. Б. Хмельницького, 9, с. Обарів Рівненського району Рівненської області. Проте суд не може прийняти до уваги дані пояснення як показання свідка, оскільки [PERSON] не була попереджена про відповідальність за давання завідомо неправдивих показань. Таким чином, в ході розгляду справи було достовірно встановлено, що з перших чисел травня 2003 року і до січня 2011 року позивач не проживав будинку по вул. Б. Хмельницького, 9, с. Обарів Рівненського району Рівненської області, а постійно проживав в місті Рівне в орендованих помешканнях: по вул. Черняка (до осені 2006 року), та по вул. Мдинівській (з осені 2006 року по грудень 2010 року включно). Наявні письмові докази: заява від імені позивачки на імя нотаріуса, в якій міститься інформація про те, що позивач «постійно мешкає в спадковому будинку»; відомості про місце проживання позивача в будинку по вул. Б. Хмельницького, 9, с. Обарів Рівненського району Рівненської області, які зазначені в особистих картках позивача (заповнювалися за місцем роботи позивача) не свідчать про те, що позивач в окреслений ним період 2003-2011 р.р постійно мешкав в батьківському будинку. Адже сама по собі наявність відомостей про реєстрацію особи за певною адресою ще не свідчить про те, що позивач фактично проживав саме за тією адресою, яка була ним зазначена; чи за якою була проведена реєстрація. Правовий зміст права користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи. Частина 2 статті 2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, позивач не є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], який помер 26.02.2004 року. Позивач не подавав заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України), та постійно не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). Тому немає підстав для задоволення позову про встановлення факту постійного проживання позивача разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зважаючи, що позивач спадщину не прийняв, подальшими діями нотаріуса та подальшими діями відповідачки його права не могли бути порушені. А тому немає підстав для задоволення решти заявлених позовних вимог: про визнання недійсною заяви від 27.08.2004 року про відмову від прийняття спадщини після смерті батька; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, що були видані на імя відповідачки щодо спадкового майна після смерті [PERSON], оскільки такі вимоги є, по-суті, похідними від першої позовної вимоги про встановлення факту постійного проживання позивача разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зважаючи на наведене суд вважає, що заявлений позов є безпідставним та недоведеним, а тому не підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України, і такі витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed