Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до ТОВ «Аквадельф» про стягнення заборгованості за Договором безвідсоткової поворотної позики від 14.07.2015р. (далі по тексту - Договір), а саме суми боргу в розмірі основної заборгованості - 3 265 000 гривень; процентів за користування коштами в сумі - 91 241 грн. 10 коп., пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України в сумі - 133 820 грн. 27 коп. та штраф в розмірі - 653 000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 липня 2015 року між ним та відповідачем було укладено Договір безвідсоткової поворотної позики, відповідно до умов якого сума позики становить 3 265 000 грн., із погодженою сторонами умовою про повернення коштів на вимогу Позикодавця. Вказану вимогу було направлено та отримання відповідачем 05.01.2016 року, але останній вказані кошти боргу не повернув, що стало причиною звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав із цим позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині стягнення основного боргу та відсотків за користування нею. Просив зменшити розмір неустойки. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, 14 липня 2015 року між сторонами було Договір безвідсоткової поворотної позики (а.с. 6-9). Предметом вказаного Договору визначено надання Позикодавцем (позивачем) Позичальнику (відповідачу) фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі у вигляді грошових коштів в розмірі згідно п.2.2 - 3 265 000 грн., а Позичальник зобов'язується повернути їх Позикодавцю у 7-ми денний строк з дня пред»явлення вимоги (п.п. 4.1, 4.3 Договору). Стаття 629 ЦК України встановлює, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з квитанцій до прибуткового касового ордерів за липень-грудень 2015 року та акту звірки взаємних розрахунків кошти безпроцентної позики були отримання відповідачем в повному обсязі, що вказує на виконання позивачем свого обов»язку за договором про їх надання. У відповідності до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На виконання умов п.4.1, 4.3 укладеного між сторонами договору позивачем було направлено на адресу відповідача 05.01.2016 року вимогу про повернення коштів позики, що обумовили його обов»язок повернути кошти. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. За умовами 7.1 укладеного договору за прострочення виконання зобов»язання позичальник зобов»язаний сплатити на користь позикодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неповернутої суми позики за кожен день прострочення, а за умовами п.7.2 вказаного договору визначено, що у разі прострочення повернення позики більш ніж на 5 днів, окрім пені, позичальник сплачує штраф в розмірі - 20 % від неповернутої суми позики. Умовами п.7.2 договору також визначено обов»язок позивальника сплатити додатково до штрафу та пені, процентів в розмірі - 30 % річних із неповернутої суми за весь час прострочення. ЯК встановлено судом та не заперечується сторонами, Відповідач своїх зобов'язань за вказаним Договором не виконує, а тому перевіривши розрахунки позивача суд знаходить їх правильними та такими, що вказують на наявність заборгованості в розмірі суми основної заборгованості - 3 265 000 гривень; за період з 13.01.2016 року по 15.02.2016 року проценти за користування коштами в сумі - 91 241 грн. 10 коп., пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України в сумі - 133 820 грн. 27 коп. та штраф в розмірі - 653 000 грн. Враховуючи все вище викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилання відповідача в судовому засіданні про необхідність застосування вимог ч.3 ст.551 ЦК України та зменшення у зв»язку з цим нарахованих сум по сплаті штрафу суд не приймає до уваги, оскільки розрахована сума пені в розмірі - 133 820,27 грн. не перевищує розмірі основного боргу. Судові витрати, сплачені за подачу цього позову позивачем у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України в сумі - 6890 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved