Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між сторонами був укладений кредитний договір. Позичальнику були надані грошові кошти, встановлений термін їх повернення. Однак відповідач не виконує покладені на нього зобовязання. Тому позивач звернувся до суду, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача наявну заборгованість та судові витрати. [PERSON] подав суду зустрічний позов про визнання недійним кредитного договору. Зазначає що, здійснивши власний математичний розрахунок виявилося, що банк приховав обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту, яка насправді є вищою від тієї, яка заявлена банком. За таких умов банк ввів позичальника в оману, а це є підставою для визнання недійсним укладеного договору, про що й просить постановити відповідне рішення. Представник позивача підтримав заявлений ними позов та пояснив суду про обставини, що описані вище. Додав, що банком не приховувалася інформація щодо будь-яких умов кредитного договору. А навіть, якщо сукупна вартість кредиту є вищою від заявленої, то це не є підставою для визнання недійсним кредитного договору. За наведеного просить задоволити заявлений банком позов; а у задоволенні позову позичальника просить відмовити. Відповідач жодного разу не зявився в судове засідання. Представник відповідача позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не визнала; заявлений зустрічний позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. В останнє судове засідання не зявилася. Про час слухання справи була повідомлена належним чином. Від представника не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без її участі. Тому суд вважає за можливе продовжити розгляд справи, адже представниками сторін були надані суду відповідні пояснення. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає до задоволення частково; зустрічний позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до укладеного договору № ROHPGK00000255 від 14.08.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 20 000,00 доларів США за кредитом з кінцевим терміном повернення до 13.08.2037 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, не здійснював відповідні платежі вчасно та у повному обсязі. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 17.03.2015 року має заборгованість. За розрахунком банку заборгованість складає 22 934,60 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.03.2015 р. складає 510 065,49 грн., яка складається з наступного: - 19 510,17 доларів США - заборгованість за кредитом; - 1 911,61 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 161,40 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; - 248,59 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до умов договору: - 11,24 доларів США - штраф (фіксована частина). - 1 091,59 доларів США - штраф (відсоткова складова). Розрахунок суми заборгованості додається банком. Суд вважає, що до стягнення підлягають грошові суми, за виключенням штрафів відповідно до умов договору: 11,24 доларів США - (фіксована частина), та 1 091,59 доларів США - (відсоткова складова), виходячи з наступного. У відповідності до правової позиції, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зважаючи на правову позицію Верховного Суду України, з метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення завдань цивільного судочинства у відповідності до Конституції України суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу за порушення умов договору у розмірі 11,24 доларів США - (фіксована частина), та 1 091,59 доларів США - (відсоткова складова) слід відмовити. Таким чином, заявлений позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає до задоволення частково. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Що стосується позову [PERSON], то він не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Позивач за зустрічним позовом зазначає що, здійснивши власний математичний розрахунок виявилося, що банк приховав обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту, яка насправді є вищою від тієї, яка заявлена банком. За таких умов банк ввів позичальника в оману, а це є підставою для визнання недійсним укладеного договору. Проте таке твердження не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи. Суд звертає увагу на норми законодавства. Частини перша і третя статті 215 ЦК України\~визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України\~передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам моральним засадам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до статей\~215\~та\~216 ЦК України\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (аналогічні положення містяться в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). За змістом частини першої\~статті 230 ЦК України\~якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину (аналогічні положення містяться в пункті двадцятому\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відповідно до статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). При розгляді справи не було доведено, що при укладенні оспорюваного договору банк ввів в оману позичальника щодо обставин, які мають істотне значення. За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Спірний договір був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачеві документи, які передували укладенню кредитного договору, в яких містилася повна інформація стосовно умов кредитування. Згідно до висновку Київської незалежної судово-експертної установи № 2179 від 30.03.2017 року, в межах наданих матеріалів сукупна вартість кредиту у вигляді реальної процентної ставки складає 13,61 %; математичний розрахунок в першому періоду сплати не відповідає базовим умовам кредитного договору. Проте даний висновок не може бути прийнятий до уваги суду, оскільки він є неповним. Суд призначив експертизу за клопотанням відповідача за первісним позовом. Експертиза не виконувалася протягом тривалого часу через несумлінну поведінку відповідача, який не здійснював оплату експертизи; на неодноразові листи суду з приводу вчинення певних дій з метою прискорення отримання висновку експертизи або не реагував, або таке реагування було зі значним проміжком часу. А це свідчить про те, що відповідач за первісним позовом не заінтересований у розгляді справи в межах розумних строків. Показово, що представник відповідача в останнє судове засідання не зявилася. За наведеного суд вважає, що поведінка відповідача та його представника містить ознаки зловживання правом. Проте суд не вбачає підстав для застосування наслідків, що окреслені ст. 44 ЦПК України та вважає за доцільне розглянути заявлений позов. В даному випадку наведені експертом висновки не можуть слугувати підставою для визнання недійсним кредитного договору. За наведеного у позивача за зустрічним позовом може виникнути право на звернення до банку з вимогою про перерахунок суми, нарахованої як відсотки за користування кредитом, якщо такі були нараховані з порушенням визначеного порядку. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та зазначених і доведених сторонами обставинами суд вважає, що немає підстав для задоволення позову [PERSON], а позов банку підлягає до задоволення частково, про що зазначалося вище.

Outcome: approved