Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

В квітні 2015 року садівниче товариство Зайчевське (далі СТ Зайчевське) подало до суду позовну заяву в якій просило суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Жовтневої (тепер Вітовської) районної державної адміністрації Миколаївської області № 911-р від 5 грудня 2008 року в частині затвердження технічної документації та передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, площею 0,04 га, виділеної для ведення садівництва, та розташованої в СТ Зайчевське, а також скасувати державний акт, виданий [PERSON] на підтвердження права власності на цю ділянку серії ЯЗ № 243122 від 5 лютого 2009 року. На обґрунтування свого позову вказувало, що [PERSON] у власність була надана зазначена ділянка з порушенням процедури передачі у власність, оскільки ділянка має більші розміри, ніж це зазначено в державному акті і це сталося через те, що фактично обміри ділянки на місцевості не робилися і технічна документація, яка була затверджена розпорядженням райдержадміністрацією, не відповідає дійсності. Крім того, під час розгляду справи уточнило свої вимоги і також вважало, що підставою для скасування держакту та розпорядження районної державної адміністрації є підроблення в технічній документації підписів сусідів ділянки [PERSON] при узгодження її меж. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення заяви через необґрунтованість та безпідставність, оскільки раніше прийнятим рішеннями судів було підтверджено, що порушень права власності при отриманні ділянки у власність з його боку не було. Представники відповідача районної державної адміністрації також заперечували проти задоволення позову, вказуючи, що районною державною адміністрацією не порушено законодавства при затвердженні технічної документації, оскільки в її компетенцію не входить повноваження перевіряти правильність її заповнення чи складання. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази в ній, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. [PERSON] є членом СТ Зайчевське з 1988 року. У нього в користуванні перебувала земельна ділянка під № 206, яку він безоплатно приватизував, отримавши 5 лютого 2009 року Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 243122. Так, розпорядженням Жовтневої (тепер - Вітовської) районної державної адміністрації Миколаївської області № 515-р від 7 серпня 2007 року громадянам, які є членами СТ Зайчевське, був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації для отримання у власність (приватизації) ділянок, які перебували у їх користуванні, в тому числі і [PERSON] на ділянку № 206, площею 0,04 га (№ 6 у списку громадян, який додався до цього розпорядження). Цільове призначення ділянок ведення садівництва. Далі, розпорядженням тієї ж держадміністрації № 911-р від 5 грудня 2008 року технічна документація по відведенню землі була затверджена, а ділянки в СТ Зайчевське передані у власність громадянам, в тому числі в [PERSON] - ділянка № 206, площа 0,04 га. В дійсності ж він фактично користується ділянкою землі для ведення садівництва з більшою площею. Відповідно до положень ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки бо землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Положення ч. 1 ст. 103 ЗК України вказують, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обрати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Так, проведеною під час провадження в іншій цивільній справі за участю тих же сторін судовою експертизою було встановлено, що фактична площа земельної ділянки № 206 [PERSON] складає 0,0459 га, що більше на 0,0059 га від площі та кордонів, визначених в його Державному акті. Збільшення відбулося за рахунок подовження ділянки в бік дороги загального користування: по правій боковій межі з боку сусідньої ділянки № 207 [PERSON] по прямій на 3,41 м., по лівій боковій межі з боку сусідньої ділянки № 205 [PERSON] по прямій на 2,98 м. Представники позивача, обґрунтовуючи свій позов, посилалися на те, що фактично розміри земельної ділянки [PERSON] більші від її розмірів, зазначених в державному акті, тобто фактично обміри ділянки не проводилися і технічна документація складена неправомірно, і, відповідно, розпорядження по її затвердженню є незаконним. В той же час, належних доказів про це вони не представили. Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка заступник директора підприємства, яке виготовляло технічну документацію, [PERSON] вказав, що спеціалісти його підприємства виїжджали на місцевість і проводили обміри ділянок та визначили точки координат кордонів ділянки. За виготовленою технічною документацією розмір ділянки 25 м. х 16 м., площа 0,04 га. Тобто позивачем не було представлено суду доказів, того, що технічна документація в частині визначення кордонів та координат не відповідає дійсності. В даному випадку, на думку суду, вагоме доказове значення мали б висновки експертизи, які б визначили таку невідповідність, але клопотань про її проведення заявлено не було. Крім того, позивачем зазначалося, що технічна документація є підробною, оскільки межі із сусідами не погоджувалися. На підтвердження цьому вони посилалися на пояснення допиатної в судовому засіданні свідка [PERSON], ділянка якої під № 207 межує з ділянкою [PERSON] Вона підтвердила, що на схемі погодження меж ділянки у технічній документації підпис не її. Також, на підтвердження таких свої посилань представник позивача надав суду письмову заяву іншого сусіда [PERSON], згідно з якою він ніяких документів по ділянці [PERSON] не підписував. Однак суд таку заяву шарати С.І. не може прийняти як допустимий доказ, оскільки вона ніким не завірена. Між тим, на думку суду, сам по собі факт не узгодження меж земельних ділянок під час виготовлення одним із користувачів земельної ділянки технічної документації із землеустрою, за відсутності доказів порушення межі та площі земельної ділянки, яка перебувала у користуванні іншого землекористувача, не є достатньою підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. СТ Зайчевське, пред'являючи свій позов про скасування державного акту і зазначаючи підставі для цього - неузгодження меж ділянки із суміжними садоводами, не вказало яким чином це порушує його (товариства) права. При цьому, з пояснень представників позивача вбачається, що пред'явивши вимоги до [PERSON] про перенесення кордонів його ділянки в її вглиб по фасадній частині не можливо, оскільки перенесена огорожа та кордон відновленої ділянки буде накладатися на будівлі, розміщені на цій ділянці. Проте це посилання суд не знаходить обґрунтованими, оскільки вважає, що позивач намагається захистити своє порушене право не у спосіб, передбачений законом. Згідно зі статтею 55 Закону України Про землеустрій встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. Відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція), яка була чинною на час видачі спірного державного акта, межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Згідно з п. 2.4 Інструкції перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі земельної ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. Положеннями статті 198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. Таким чином, погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності. Виконання усіх підготовчих робіт з виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку передбачає як перевірку того, чи є земельна ділянка вільною, чи не належить вона іншому власнику чи користувачеві та чи не накладаються межі вказаної земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Крім того, згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В силу статей 321, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України. За вимогами ст.ст. 60 та 61 ЦПК України обовязок по доказуванню обставин, на які посилається сторона лежить на ній, крім випадків звільнення від доказування. Таким чином, суд не знаходить обґрунтованим заявлений позов і не знаходить підстав для його задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у разі відмови в

Outcome: dismissed