Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказував, що з відповідачем 22 квітня 2015 року була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за яким відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 23755,59 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості відповідач повинен був проводити з 1 по 25 число кожного місяця. Однак [PERSON] свої зобов`язання за договором порушував, внаслідок чого станом на 25 вересня 2019 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 97492,88 грн., яку позивач вимагає від відповідача повернути в повному обсязі. Ухвалою суду від 15 січня 2020 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з доданими до неї матеріалами відповідач [PERSON] отримав 23 січня 2020 року, що підтверджується зворотній поштовим повідомленням. Судом відповідачу був встановлений строк подання відзиву у 15 днів з дня одержання з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі. Від так останнім днем подання відзиву 07 квітня 2020 року. Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. Відповідач [PERSON] процесуальним правом, передбаченим ст.ст. 174, 178 ЦПК України не скористався, особисто від свого імені відзив у встановлений судом строк не подав. Від імені відповідача його представник [PERSON] подав відзив, який був зданий ним на пошту 08 лютого 2020 року. Але такий відзив поданий представником відповідача поза межами встановленого судом строку та без відповідної заяви про поновлення пропущеного процесуального строку. За таких обставин поданий представником відповідача відзив судом залишений без розгляду. Разом з тим, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Ванжа Н.В., реагуючи на отриману позивачем копію відзиву представника відповідача Кузьменка О.С., направила суду відповідь на відзив, яку було здано до поштової служби лише 13 березня 2020 року. Але виходячи з того, що копію відзиву позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримав ще 10 лютого 2020 року, відповідь на відзив також суд залишає без розгляду, оскільки її подано позивачем з порушенням строку, встановленого судом та вказаного в ухвалі про відкриття провадження у справі. За ініціативою суду розгляд справи було вирішено провести з викликом сторін з метою перевірки обґрунтованості представленого позивачем розрахунку заборгованості шляхом з`ясування сутності його складових та підґрунтя їх застосування, в зв`язку з чим ухвалою від 12 лютого 2020 року в судове засідання були викликані сторони та їх представники. Представник позивача Чепіга Д.О. в судові засідання, призначені на 02 березня 2020 року і на 17 березня 2020 року, для дачі пояснень на обґрунтування позову не з`явився. Оскільки первісно позовна заява надійшла разом з заявою уповноваженого представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Савіхіної А.М. про проведення розгляду справи за її відсутності та відсутності відповідача у заочному порядку, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки в судове засідання та їх поважність вказані учасники не повідомили, тому суд виходить з того, що їх неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про відкладення розгляду справи відповідач та його представник до суду не подавали. Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і відповідачем [PERSON] 22 квітня 2015 року була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту банківських карт (далі за текстом Генеральна угода). В останньому абзаці Генеральної угоди, викладеному перед реквізитами сторін, які її підписали, позначено, що Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості разом з Умовами і правилами надання продукту банківських карт складають у сукупності кредитний договір, які сторони - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] підписали. В розділі 2 Генеральної угоди сторони визначили, що [PERSON] надається строковий кредит в сумі 23755,60 грн. на строк користування 24 місяців, тобто з 22 квітня 2015 року по 30 квітня 2017 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою відсотків в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту; з метою погашення кредиту, сплати процентів та інших передбачених Умовами і правилами надання продукту банківських карт. В свою чергу відповідач [PERSON] зобов`язався вносити на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щомісячні платежі в сумі 1188,73 грн. з 1 по 25 число кожного місяця. Крім цього, сторони узгодити в п. 2.8 Генеральної угоди, що у разі порушення позичальником зобов`язань по погашення кредиту, позичальник повинен сплати на користь Банку пеню за кожен день прострочення, розмір якої вказаний в Умовах і правилах надання продукту банківських карт. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, Генеральна угода, укладена між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем [PERSON] 22 квітня 2015 року, є дійсною та підлягає виконанню його сторонами в повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 626, 627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплата неустойки (штрафу), яка є грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобов`язувався повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. У відповідності до ст.ст. 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. З представленого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] користувався кредитними коштами від моменту укладення Генеральної угоди, але не сплачував на користь Банку щомісячні платежі по погашенню кредиту та відсотків за користування кредитом. Оскільки відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування таких доводів позивача, тобто про повну або часткову сплату кредиту, суд вважає встановленою ту обставину, що [PERSON] не виконував взяті на себе зобов`язання протягом усього строку користування кредитом. Згідно з розрахунком позивача, станом на 30 квітня 2017 року (дату закінчення строку кредитування) з боку [PERSON] існувала заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по тілу кредиту в розмірі 23755,60 грн. Саме в такому розмірі суд вважає обґрунтованою заборгованість відповідача [PERSON] по тілу кредиту перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Також позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить в позові стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 19218,27 грн., яка розрахована станом на 25 вересня 2019 року. Але з доводами позивача, викладеними у позовній заяві на обґрунтування вказаної вимоги, суд не може повністю погодитися. Так, в постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду висловила своє судження про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України Таким чином, право позивача щодо нарахування процентів на кредитом, наданим [PERSON] , обмежено у часі датою закінчення строку кредитування. Отже станом на 30 квітня 2017 року, згідно з розрахунком позивача, розмір заборгованості відповідача [PERSON] по процентам на користування кредитом складає 8777,69 грн. Розрахунок позивача цій частині відповідає арифметичному рівнянню помноження показників розміру кредиту на процентну ставку та відповідну кількість днів (23755,60 * 1,5%/30 * 739 днів = 8777,69 грн.), тому суд вважає визначений розмір заборгованості по процентам за користування обґрунтованим. Крім цього, [PERSON] , отримавши строковий кредит, взяв на себе обов`язок погашати кредит шляхом сплати щомісячних платежів. В п. 2.2. Генеральної угоди її сторонами узгоджено, що у випадку порушення позичальником строків погашення заборгованості по зобов`язанням більш ніж на 31 день, позичальник повинен сплатити Банку штраф в розмірі 6057,79 грн. Оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання по погашенню заборгованості по кредиту, що призвело до виникнення безперервного прострочення, суд визнає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення штрафу. Разом з цим, в п. 2.8. Генеральної угоди її сторонами також узгоджено обов`язок позичальника сплатити Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовами і правилами надання продукту банківських карт, за кожен день прострочення зобов`язання по погашенню кредиту. Але в задоволенні вимоги позивача про стягнення заборгованості по пені та комісії суд відмовляє, оскільки належних у допустимих доказів узгодження сторонами розміру пені та комісії не надано. Як було зазначено вище, сторонами була кладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту банківських карт. Але до позовної заяви позивачем в якості доказу додано документ під назвою Умови та правила надання банківських послуг, що виключає можливість визначення його як складової частини кредитного договору. Жодного іншого документу, в якому сторони у належний спосіб узгодили розмір пені та комісії, яку позичальник зобов`язаний сплатити уразі порушення умов кредитного договору, позивачем не надано. Разом з тим, суд зауважує, що одночасне застосування штрафу і пені, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Отже, суд задовольняє позов частково і стягує з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в розмірі 23755,60 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 8777,69 грн., та штраф в розмірі 6057,79 грн. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду, а саме судовий збір в сумі 760,40 грн.

Outcome: partial