Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач послався на те, що в період з 1996 року по 25.11.2008 рік пропрацював у відповідача підземним гірничим робітником, підземним кріпильником, гірничим майстром, підземним заступником начальника дільниці очисного вибою, був звільненим із підприємства по ст. 38 КЗпП України у звязку із виходом на пенсію за віком. Зазначив, що в 2012 році дізнався, що відповідач на протязі 1998 2008 років його роботи не в повному розмірі виплачував йому заробітну плату за час щорічних відпусток. Після його звернення до відповідача із заявою про виплату недоплаченої заробітної плати за час щорічних відпусток за минулі роки, останній нарахував та виплатив йому 04.04.2012 року заробітну плату за час щорічних відпусток за період із 1998 року по 2008 року 7208 гривень 20 копійок. Зазначає, що ст. 117 КЗпП України встановлено обовязок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Посилаючись на довідку про середньоденний заробіток, наданої відповідачем за два останні місяці перед звільненням 25.11.2008 року, зазначив, що його середньоденна заробітна плата складала 354 грн. 96 коп., з моменту звільнення і по день нарахуванням відповідачем заробітної плати за час щорічних відпусток минув 1231 день, тому при середньоденній заробітній платі у 354.грн. 96 коп. та 1231 день заробітна плата за час затримки при розрахунку складає 436 955 гривень (354 грн.96 коп. Х на 1231 день). Уважає, що відповідач в зобовязаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки в розмірі 436955 гривень. Указує також, що працював у відповідача в підземних та шкідливих умовах праці, працював сумлінно, виконував вимоги законодавства про охорону праці, щоденно ризикував своїм здоровям та життям, виконуючи трудові обовязки в підземних умовах праці, а взамін відповідач порушував у відношенні нього законодавство про оплату праці, недоплачуючи щорічно заробітну плату за час відпусток, тим самим спричинивши йому моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10000 гривень, яку просить суд стягнути з відповідача на його користь. Від представника позивача до суду надійшла письмова заява про те, що позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з'явився. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Суд досліджено копію трудової книжки на імя [PERSON], згідно якої останній пропрацював в Публічному акціонерному товаристві «Євраз [PERSON]» з 1996 року по 25.11.2008 рік підземним гірничим робітником, підземним кріпильником, гірничим майстром, підземним заступником начальника дільниці очисного вибою ба був звільненим із підприємства за ст. 38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію за віком (а.с.6-8). Спільною постановою генерального директора і профкому ПАТ «Євраз [PERSON]» (п 1.1.) було вирішено провести перерахунок заробітної плати працівникам ПАТ «Євраз [PERSON]» за період з 01.01.1995 року по 01.03.2010 рік (9). Із листа за підписом Генерального директора ПАТ «Євраз [PERSON]» на імя позивача (вих. № 4062 від 13.12.2012 року) встановлено, що позивачу були донараховані кошти по заробітній платі за час відпусток в сумі 8480 грн. 23 коп. з урахуванням утримань з цієї суми у виді податку з доходу фізичних осіб та йому фактично було виплачено 7208 грн. 20 коп.(а.с.11). У відповідності до довідки про середньоденний заробіток [PERSON], за період з липня 2008 року по жовтень 2008 року його заробіток становив 354 грн. 96 коп.(а.с.12, 13). Із рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29.10.2014 року (справа №214\\5145\\14-ц) установлено, що позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення компенсації втрати частин заробітної плати в звязку із порушенням строку її виплати та моральної шкоди з відповідача ПАТ «Євраз [PERSON]», де просив стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати в звязку із порушенням строку виплати в розмірі 8353 гривень 04 копійки, 10000 гривень за спричинену моральну шкоду, яким з ПАТ «Євраз [PERSON]» на користь позивача було стягнуто 8353 гривні 04 копійки та 500 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди яке з боку відповідача було оскаржене, але ухвалою апеляційного суд Дніпропетровської області від 28.10.2015 року залишено без змін (а.с.14). Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №49473832 від 01.02.2016 року стягнуто з ПАТ «Євраз [PERSON]» на користь [PERSON] 8853 гривень 04 копійки (14). Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України. Кабінетом Міністрів України Постановою №100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток. Пунктом 10 Порядку передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Статтею 117 КЗпП України встановлено обовязок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому суми при звільнені, суд на підставі ст.. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку середньоденна та середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи. Суд уважає, що строк звернення до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] не пропущений, оскільки повного розрахунку підприємство відповідача не провело з позивачем ані в 2012 році, ані в 2008 році при його звільненні з підприємства. Повний розрахунок з позивачем проведений 01.02.2016 року, про що свідчить зазначена вище постанова про закінчення виконавчого провадження. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 зазначив, що положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Суд уважає, що несвоєчасною виплатою відповідачем заробітної плати за час щорічних відпусток за період з 1998 року по 2008 року порушено право позивача, передбачене ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а саме що заробітна плата повинна виплачуватись не рідше двох разів на місяць. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє документальне підтвердження, встановлено факт затримки зі сторони відповідача виплати заробітної плати позивачу за період з 1998 року по 2008 рік, що призвело до заборгованості, тому позивачу ПАТ «Евраз [PERSON]» повинно виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Відповідно до довідки про середньоденний заробіток, наданої відповідачем, за два останні місяці перед звільненням 25.11.2008 року, його середньоденна заробітна плата склала 354 грн. 96 коп., з моменту звільнення і по день нарахуванням відповідачем заробітної плати за час щорічних відпусток минув 1231 день. При середньоденній заробітній платі у 354.грн. 96 коп. та за 1231 день заробітна плата за час затримки при розрахунку складає 436 955 грн. (354 грн.96 коп. Х на 1231 день) Таким чином, відповідач зобовязаний виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки, що складає 436955 грн., але в даному випадку суд уважає, що необхідно стягнути з ПАТ «Євраз [PERSON]» на користь позивача заборгованість в розмірі пропорційному до недонарахованої суми заробітної плати за час щорічних відпусток, що становить 8480 грн. 23 коп. У задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати за час щорічних відпусток, слід відмовити, оскільки зазначеним вище рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29.10.2014 року на користь позивача вже стягувалась моральна шкода за несвоєчасну виплату заробітної плати за час щорічних відпусток. Отже, суд доходить висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, від сплати якого звільнений позивач. пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial