Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

В липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою, яка належить на праві спільної сумісної власності, шляхом виселення без надання іншого житла. Посилалася на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності їй та її матері - [PERSON] . В квартирі зареєстровані: вона, її мати - [PERSON] , діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідач - [PERSON] . Відповідно до акту обстеження житлових умов від 14.05.2020 року на даний час в квартирі проживає тільки відповідач, а інші зареєстровані особи в квартирі не проживають з липня 2019 року, а проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Дане житло її сім`ї надали знайомі в липні 2019 року, тому що фактично вони залишилися на вулиці. Відповідач в липні 2019 року замінив вхідні замки в квартирі [ADDRESS] і не впустив її з дітьми та мамою в квартиру, мотивуючи це тим, що він в даній квартирі буде проживати зі своєю співмешканкою, що він є учасником бойових дій, отримав поранення під час служби в АТО, є інвалідом 3 групи і тому він має право користуватися даною квартирою, а вона з дітьми і матір`ю не повинні проживати в даній квартирі. Зазначила, що шлюб між нею та відповідачем був розірваний 24.01.2020 року, з відповідача стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] . Протягом тривалого часу відповідач зловживає алкогольними напоями, вчиняє бійки та скандали, створюючи для неї та дітей нестерпні умови проживання. Так, 01 липня 2019 року відповідач перекинув ліжко в спальні, зірвав люстру, а потім кинув в неї телевізор. Тому вони змушені проживати за іншою адресою. Її неодноразові звернення до правоохоронних органів та притягнення відповідача до відповідальності за вчинення насильства у сім`ї були безрезультатними. Просить усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] без надання іншого житла. Ухвалою судді Шевченківського райсуду м. Чернівці від 07 липня 2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського райсуду м. Чернівці від 05 серпня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених у позові, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що ніяких перешкод позивачці та іншим членам сім`ї не чинить, іншого житла у нього не має. Просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: - пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; - виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; - абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї. Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом. Європейський суд з прав людини вказує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (BUDCHENKO v. UKRAINE, № 38677/06, § 40, ЄСПЛ, від 24 квітня 2014 року). Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Європейський суд з прав людини зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У статті 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР. Відповідно до частини першої статті 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] як член сім`ї власника. Шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 січня 2020 року. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] чинить їй та членам її сім`ї перешкоди у володінні та користуванні належній їй квартирі. Відповідач протягом тривалого часу зловживає спиртними напоями, вчиняє бійки та погрози, застосовує щодо неї та членів її сім`ї фізичне насильство, що робить неможливим для інших проживання з відповідачем в одній квартирі. Так, судом встановлено, що відповідно до висновку за результатами розгляду матеріалів ЖЄО №17607 від 30.08.2018 року по зверненню [PERSON] з [PERSON] була проведена профілактична бесіда про неприпустимість вчинення протиправної поведінки (а.с.25). Як вбачається з постанови старшого слідчого СВ Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області кримінальне провадження за ст. 125 КК України закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України (заява [PERSON] про нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень). Матеріали направлено для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КК України (а.с.26). З даної постанови вбачається, що 05 серпня 2018 року о 14-00 годин [PERSON] за місцем проживання вчинив словесний конфлікт з власницею [PERSON] , в ході якого ображав нецензурною лайкою, принижував, вихватив металеву каструлю у неї, схопив за волосся, тягав, чим спричинив фізичний біль. Далі в ході конфлікту накинувся на неї та наніс ще ряд ударів (а.с.26). З досліджених в судовому засіданні справ про адміністративні правопорушення вбачається, що [PERSON] неодноразово притягувався за ст. 173, ч.1 ст. 173-2, ч.2 ст. 173-2, ч.1 ст. 130 КпАП України, за що відповідно був підданий адміністративним стягненням. Зокрема, постановою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2018 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..173-2 КпАП України (насильство в сім`ї) за те, що 01 жовтня 2018 року він висловлювався в сім`ї нецензурною лайкою, включив 4 конфорки газової плити та погрожував фізичною розправою. При цьому перебував в стані алкогольного сп`яніння. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 листопада 2018 року провадження в справі про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст..173-2 КпАП України (насильство в сім`ї) було закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Проте, було встановлено, що [PERSON] 05 серпня 2018 року о 13-40 годин, перебуваючи в квартирі [ADDRESS] , вчинив конфлікт зі своєю тещею [PERSON] , в ході якої кричав на неї та ображав нецензурними словами. З її пояснень вбачається, що [PERSON] , перебуваючи сьомий день в стані алкогольного сп`яніння, б`є її та дочку сковорідкою. У них в хаті троє дітей, а тому просила прийняти міри до [PERSON] . Постановою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2018 року провадження в справі про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст..173-2 КпАП України (насильство в сім`ї) було закрито у зв`язку із малозначністю. Проте, було встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме, 29 вересня 2018 року біля 14-00 годин [PERSON] за місцем свого проживання вчинив сварку, в ході якої декілька разів вдарив свою дружину та тещу [PERSON] . Постановою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2018 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..173-2 КпАП України (насильство в сім`ї) за те, що 12 жовтня 2018 року за місцем свого проживання він вчинив конфлікт зі своєю дружиною [PERSON] , в ході якого виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. З пояснень [PERSON] вбачається, що чоловік, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, виражався в її бік нецензурною лайкою, обмежує ї в користуванні особистими речами. Неодноразово піднімав на неї руки. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2018 року провадження в справі про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст..173-2 ч.2 КпАП України (насильство в сім`ї) було закрито у зв`язку із з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Підставою для відкриття даної справи стала заява [PERSON] про те, що її чоловік [PERSON] 13 жовтня 2018 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, систематично піднімає на неї руки, б`є, погрожує та виражається нецензурною лайкою. Це все відбувається на очах у дітей. В своїх поясненнях [PERSON] свою вину визнав і обіцяв в майбутньому такого не повторювати. Проте, провадження у справі було закрито і зв`язку з тим, що в матеріалах справи були відсутні докази щодо повторності. З наведених обставин в діях відповідача вбачається систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, а заходи правоохоронних органів щодо запобігання, виявились безрезультатними, у зв`язку з чим [PERSON] слід примусово виселити з житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. Вказані обставини свідчать про те, що своїми систематичними діями відповідач протягом тривалого часу робить неможливими проживання з ним у вказаній квартирі. Застосовані до нього заходи впливу позитивного результату не дають. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, то сума, сплаченого нею судового збору в розмірі 840,80 грн., підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved