Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

В квітні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 15800 грн, проценти в сумі 4036,14 грн, інфляційні втрати в сумі 3002 грн, 3% річних в сумі 562,51 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що 03.02.2015 він надав відповідачу для реалізації обладнання на суму 15800 грн. [PERSON] надав позивачу розписку, згідно якої зобов`язався повернути останньому кошти. Позивач просив з посиланням на ст.1046, 1048, 1049 ЦК України стягнути з відповідача на його користь кошти від реалізації обладнання. В подальшому позивач в особі свого представника уточнив позов та просив стягнути з відповідача суму боргу у сумі 23400,65 грн, з яких: 15800 грн сума основного боргу, 4036,14 проценти за користування чужими грошовими коштами, 3002 грн інфляційні втрати, 562,51 грн 3% річних. Позивачем було змінено підстави позову. Так він зазначив, що 03.02.2015 ним було продано [PERSON] за усним договором купівлі-продажу обладнання. Сторони домовилися про розстрочку оплати на два місяці до 03.04.2015. Відповідач на підтвердження отримання від позивача придбаного обладнання загальною вартістю 15800 грн надав розписку, в якій зобов`язувався повернути грошові кошти за придбаний товар до 03.04.2015. Позивач зазначає, що відповідно до змісту ст.657 ЦК України обов`язкових вимог щодо письмової форми та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу обладнання закон не містить. Покупець зобов`язаний оплатити товар. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплату товару та сплату процентів за користування чужими грішми. Оскільки відповідач прострочив сплату грошових коштів у сумі 15800 грн позивачем були нараховані проценти за користування чужими грошовими коштами відповідно до ст. 536, 1048 ЦК України, індекс інфляції і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідачем в особі представника неодноразово подавалися письмові заперечення та відзив на позов, в яких просив відмовити у позові. В обґрунтування своїх заперечень [PERSON] зазначив, що обставини викладені у первісному та уточненому позові суперечать один одному та не ґрунтуються на доказах. Відповідач визнав той факт, що 03.02.2015 [PERSON] попросив написати його розписку, із трактування змісту якої не погоджується. Сторони домовилися вказати в розписці приблизну ціну на час домовленості щодо здійснення допомоги у продажу обладнання та вказати дату, до якої ціна обладнання не зміниться 03.04.2015. Відповідач вважає, що наданий позивачем письмовим документ не є ані розпискою, ані будь-яким іншим документом, що містить зобов`язання обов`язкового повернення запозичених або отриманих внаслідок інших правочинів грошей або будь-якого товару. Проти факту придбання товару (обладнання) у позивача заперечує. [PERSON] пояснив, що позивач звернувся до нього для надання допомоги із продажу обладнання, яке попередньо було виготовлено та встановлено ним на [PERSON] . Домовилися, що у разі звернення клієнтів за таким обладнанням він запропонує їм саме це обладнання. Передача обладнання повинна була відбутися Новою Поштою. [PERSON] попросив відповідача написати письмові документ, в якому вказати приблизну ціну на час домовленості та вказати дату, до якої ціна обладнання не зміниться. Після 3.04.2015 зазначена домовленість вже не діяла, оскільки обладнання, що експлуатувалося втрачає свою вартість кожного дня. Коли у відповідача з`явився клієнт на обладнання, він зателефонував до [PERSON] , телефон був вимкнений, тоді він зателефонував власнику автомобіля Шевроле, після чого [PERSON] вислав поштою лише Маф контролер, який відповідач отримав, сплативши 4000 грн, інші відправлення від [PERSON] не отримував і де знаходиться обладнання йому невідомо. Домовленість, що виникла між сторонами не має правової природи договору купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу, укладений на думку позивача, насправді укладеним не був, адже відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. 25.04.2016 ухвалою судді відкрито провадження. 18.09.2018 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник у судовому засідання підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні. Відповідач надав пояснення, що наданий позивачем документ є протоколом-наміром про продаж, [PERSON] повинен був перегнати автомобіль в м.Маріуполь, там зняти вказане обладнання і направити відповідачу, гроші по домовленості і після продажу повинен був повернути [PERSON] . Суд, вислухавши доводи представників сторін і відповідача, показання свідка, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Відповідно до розписки від 03.02.2015 написаної власноруч [PERSON] за усним договором придбав обладнання, перелік та вартість якого зазначена, на загальну суму 15800 грн та зобов`язався реалізувати обладнання і повернути кошти до 03.04.2015 [PERSON] . Відповідач не спростовує, що надана позивачем розписка була написана ним. Зі змісту розписки вбачається, що відповідач [PERSON] придбав обладнання вартістю 15800 грн, зобов`язався його реалізувати і повернути кошти позивачу [PERSON] у строк до 03.04.2015. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (мати відповідача) пояснила, що у лютому 2015 року її сину [PERSON] подзвонив [PERSON] з Києва та сказав, що хоче щось продати з автомобіля, який ремонтував [PERSON] . Вона з сином вийшла, стояв помаранчевий Шевроле. В автомобілі сидів чорнявий хлопець, який не дозволив [PERSON] подивиться нічого в автомобілі. [PERSON] сказав: « [PERSON] , я його реалізую», після чого хлопець поїхав. Зі слів сина свідок дізналася, що пізніше син з хлопцем зустрілися в місті і [PERSON] написав розписку про зобов`язання продати запчастини. В травні прислали одну запчастину, форма оплати невідома. Пояснення свідка жодним чином не спростовують придбання у [PERSON] зазначеного у розписці обладнання, не містять конкретних дат, переліку обладнання. Свідок не була присутня при складанні розписки, а тому не може знати обставини її надання. Крім того, надані пояснення не надають можливості ідентифікувати хлопця на помаранчевому Авео як [PERSON] , сама свідок зазначила, що ім`я хлопця [PERSON] . Суд відхиляє надані відповідачем у якості доказів диск з відеозаписом та фотознімки автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , як такі, що не містять інформацію щодо предмета доказування. Також суд не бере до уваги виписку по рахунку ПриватБанк, оскільки інформація, що міститься в ній не спростовує та не підтверджує аргументи відповідача, не завірена банком, має вид роздруківки без жодного підтвердження того, що це дійсно роздруківка з рахунку (не зазначено номер рахунку та його власник). Надані відповідачем Декларація на пересилання поштових відправлень від 29.05.2015 та товарно-транспортна накладна від 26.05.2015 не спростовують обставин, зазначених у розписці та датовані поза межами періоду, визначеному розпискою від 03.02.2015. Доказів того, що зазначені документи стосуються зобов`язань, встановлених розпискою, суду не надано. Аргументи відповідача, що позивач [PERSON] припинив підприємницьку діяльність очевидно не відноситься до предмету спору. Аргумент [PERSON] , що він виготовляє обладнання, яке нібито було придбано у [PERSON] , спростовується розпискою власноруч написано відповідачем, в якій зазначено, що він саме придбав обладнання та зобов`язався повернути кошти саме позивачу. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є\~правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана вчинити\~на користь\~другої сторони\~(кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього\~Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Ч.1 ст.11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Розписка від 03.02.2015 [PERSON] є зобов`язанням в сенсі ст.509 ЦК України, внаслідок якого у [PERSON] виникло зобов`язання щодо повернення коштів за обладнання у строк до 03.04.2015 [PERSON] , а у [PERSON] виникло право вимагати від [PERSON] виконання взятого на себе обов`язку. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Ст.657 ЦК України містить перелік видів договорів купівлі-продажу, які потребують обовязкової письмової форми та нотаріального посвідчення. Договір купівлі-продажу обладнання не входить до переліку таких договорів, а тому може мати усну форму. По суті розписка від 03.02.2015 підтверджує факт отримання обладнання [PERSON] , вартість обладнання та зобовязання сплатити кошти [PERSON] у визначений строк. Мета придбання обладнання у даному випадку (згідно розписки - для реалізації) не має значення для надання правової оцінки спірним правовідносинам. Відповідачем не підтверджено достатніми доказами факту надання ним розписки без передання йому самого обладнання. Розписка не містить зазначення про придбання обладнання в майбутньому. Також не доведено, що обладнання передане [PERSON] не належить позивачу. При цьому виконання зобовязання по поверненню коштів [PERSON] відповідачем не доведено. Відповідно до\~ч.1,\~2,\~3\~ст.692\~ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Суд зауважує, що розпискою встановлено оплату придбаного обладнання до 03.04.2015, проте така оплата товару є відстроченням оплати товару, а не розстрочкою, як зазначає позивач Сплата вартості придбаного за договором купівлі-продажу товару з відстроченням не суперечить законодавству та відноситься на розсуд сторін у зобов`язанні. В даному випадку сторони погодили таку оплату, що підтверджується змістом розписки. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність зобов`язання за договором купівлі-продажу обладнання від 03.02.2015 [PERSON] по оплаті придбаного товару у сумі 15800 грн у строк до 03.04.2015. Оскільки відповідач не підтвердив повернення коштів позивачу, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу 15800 грн в повному обсязі. Відповідно до\~ч.1,\~ч.2\~ст.536\~ЦК України\~за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний сплачувати\~проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позивачем проценти за користування чужими грошовими коштами нараховані у відповідності до ст.1048 ЦК України. Проте зазначена норма закону регулює правовідносини щодо нарахування процентів за договором позики. В даному випадку має місце правовідносини щодо купівлі-продажу, а тому норми закону, які регулюють нарахування процентів за іншим видом договору застосуванню не підлягають. Загальною нормою, яка встановлює відповідальність за прострочення грошового зобов`язання є ст.625 ЦК України. Ч.2 ст.625 ЦКЕ України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому вимоги щодо стягнення з боржника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми є обґрунтованими та підлягають задоволенню в межах періоду, заявленого позивачем: індекс інфляції квітень 2015 року березень 2016 року, 3% річних з 03.04.2015 по 31.03.2016. Судом проведено розрахунок індексу інфляції і 3% річних, нарахованих на суму боргу 15\~800 грн за період з 03.04.2015 по 31.03.2016. Сума індексу інфляції за розрахунками суду перевищує суму заявлену позивачем, тому суд задовольняє вимогу про стягнення індексу інфляції в межах заявлених вимог в сумі 3002 грн. Позивачем розраховано 3% річних на суму боргу з включенням індексу інфляції, що не відповідає нормам ст.625 ЦК України, в якій зазначено, що 3% річних нараховується на прострочену суму, яка в даному випадку складає 15800 грн. З розрахунку суду отримано суму 3% річних за період 03.04.2015 по 31.03.2016 в розмірі 471,40 грн (15800х363х3%/100%/365), саме в такій сумі суд задовольняє вимоги про стягнення 3% річних. Отже суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині: 15800 грн сума основн6ого боргу, індекс інфляції в сумі 3002 грн, 3% річних - 471,40 грн. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, тобто судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 451,99 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial