Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

В квітні 2018 року до суду надійшов зазначений позов, в якому позивач просив: стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.09.2011 року в розмірі 11 468,44 грн. та судові витрати по справі. В обгрунтування позову зазначав, що між ним та відповідачем укладений кредитний договір № б/н від 28.09.2011 року, який належним чином не виконується, внаслідок чого утворилась заборгованість, що складається із: заборгованості за кредитом 4 745,66 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 1 229,59\~ грн., заборгованості за пенею 4 470,88 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 522,31 грн. штраф (процентна складова). Відповідач надав до суду відзив, в якому заперечував проти позову в частині стягнення процентів, пені та штрафів, оскільки він учасник АТО, мобілізований 29.04.2015 року, про що неодноразово повідомляв позивача. До моменту його мобілізації він активно користувався кредитною картою та сплачував борги, після по кредитній картці утворився борг, він не мав фізичної можливості його сплатити, оскільки перебував в зоні АТО. Посилаючись на п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» просив позов задовольнити лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. 15.05.2018 року у справі відкрите провадження. По справі призначались судові засідання. Позивач бажання брати участь в судових засіданнях не виявив, про що звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності. 16.07.2018 року в призначене судове засідання відповідач не з`явився вперше, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Судове засідання відкладене на іншу дату. 14.08.2018 року в призначене судове засідання відповідач не з`явився повторно, у своєму відзиві на позов просив розглядати справу за його відсутності. В судовому засіданні суд дослідив матеріали справи та встановив наступне. 28.09.2011 року між сторонами укладений договір умови якого зафіксовані в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умовах та Правилах надання банківських послуг у ПриватБанку розміщених на сайті в мережі Інтернет https://privatbank.ua/terms/. За умовами укладеного договору, згідно Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 10), сторони погодили, що базова ставка в місяць, що нараховується на залишок заборгованості становить 3,0 %. При цьому відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг підписавши договір відповідач погодився прийняти будь-який кредитний ліміт, встановлений банком, а відповідно до п. 1.1.7.43 Умов та правил надання банківських послуг сторони визнали, що дія договору припиняється в момент закриття останнього рахунку/вкладу клієнта, відкритого в рамках договору або договору, що підпадає під дію, а також при закінченні використання послуг банку, передбачених договором. За наявності у клієнта до моменту закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед банком по договору, в тому числі заборгованості по овердрафту, а також заборгованості по оплаті комісій банка, дія договору припиняється після повного погашення такої заборгованості. Також, за умовами укладеного між сторонами договору, у відповідності до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. Відповідно до п. 1.1.1.60 Умов та правил надання банківських послуг мінімальний обов`язковий платіж розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісяця має сплачувати клієнт протягом строку дії картки. Згідно Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» обов`язковий щомісячний платіж становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, а з 01.04.2014 року 5 % від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш чи на 30 днів клієнт зобов`язується сплатити банку штраф, розмір якого встановлений тарифами банку. Згідно Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» штраф за порушення строків платежів за будь-якими із грошових вимог становить 500 грн. + 5 % заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій. Відповідно до п. 2.1.7.14 Умов та Правил надання банківських послуг у разів виникнення прострочених зобов`язань клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів або штраф, розмір якого встановлюється в тарифах. Згідно Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» сторони погодили, що в разі несвоєчасного погашення кредиту та/або процентів нараховується пеня: пеня = пеня (1) + пеня (2), де: пеня (1) = (базова процентна ставка за договором) / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується один раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення зобов`язань. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України невиконання або виконання зобов`язання з порушенням умов визначених його змістом є порушенням зобов`язання У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди\~ (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України у разі порушення зобов`язання особа може звернутися до суду за його захистом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи (а.с. 5-8) станом на 14.02.2018 року банк нарахував відповідачу заборгованість за кредитним договором, яка складається із: заборгованості за кредитом 4 745,66 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 1 229,59\~ грн., заборгованості за пенею 4 470,88 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 522,31 грн. штраф (процентна складова). Відповідач не погоджується із нарахованими йому штрафами, процентами та пенею, оскільки він учасник АТО, мобілізований 29.04.2015 року, про що неодноразово повідомляв позивача. До моменту його мобілізації він активно користувався кредитною картою та сплачував борги, після по кредитній картці утворився борг, він не мав фізичної можливості його сплатити, оскільки перебував зоні АТО. Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно посвідчення від 14.04.2016 року, що міститься в матеріалах справи відповідач є учасником бойових дій та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Відповідно до довідки військової частини-польова пошта В 3516 від 27.01.2016 року № 256/11 та довідки військової частини [NUMBER] від 09.08.2018 року № 104/15 відповідач призваний по мобілізації на військову службу та проходить службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] з 28.04.2015 року по теперішній час та безпосередньо бере участь в антитерористичній операції. Отже, оскільки відповідач є військовослужбовцем призваним за мобілізацією, відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» нарахування йому штрафних санкцій та відсотків за кредитом під час дії особливого періоду суперечить закону. Згідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період в Україні діє з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» та буде закінченим з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На час розгляду справи Президент України рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу та про демобілізацію не приймав. Отже, починаючи з 17.03.2014 року та на час розгляду справи в Україні діє особливий період. Як зазначалось, відповідач з 28.04.2015 року призваний по мобілізації на військову службу. Отже, починаючи з 28.04.2015 року позивач не мав права нараховувати відповідачу відсотки за кредитом та штрафні санкції за його невиконання. З розрахунку вбачається, що останнє погашення кредиту він здійснив 08.05.2018 року, станом на вказану дату заборгованість по відсоткам за користування кредитом та штрафними санкціями відсутня. Таким чином, за викладених обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення частково, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 4745,66 грн. В решті позову слід відмовити, оскільки пеня, штраф та проценти за кредитом банком нараховано незаконно. В свою чергу, позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1 762 грн., який він просить стягнути із відповідача. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності і правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)). Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України). Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля. Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» в першу чергу пов`язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів. Таким чином, до 01 вересня 2015 року надання пільг по сплаті судового збору ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було унормоване частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за змістом якої, такі пільги надавалися у випадках, коли спір виник з відносин, що врегульовані безпосередньо цим Законом, проте з 01 вересня 2015 року правове регулювання пільг по сплаті судового збору здійснюється на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», який є спеціальним Законом і не містить жодних обмежень для учасників бойових дій щодо предмету судового захисту порушених прав. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року, справа № 572/2088/17. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору (п. 35 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року). Отже, оскільки відповідач має статус учасника бойових дій та звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне компенсувати позивачу судовий збір за рахунок державного бюджету пропорційно до розміру задоволених вимог. Так, позивачем пред`явлений позов на загальну суму 11 468,44 грн., тоді як судом задоволено позов на суму 4 745,66 грн., що становить 41,38 %. Таким чином, суд вирішив компенсувати позивачу судовий збір в розмірі: 1 762 х 0,4138 = 729,12 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial