Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

В липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, яку в серпні 2020 року уточнив та просив суд встановити факт, що [PERSON] , що народився [INFO] у с. Кишеньки Кобеляцького району Полтавської області, поляк за національністю, є його прадідом; встановити факт, що [PERSON] , що народився [INFO] у с. Кишеньки Кобеляцького району Полтавської області, поляк за національністю, є його дідом; встановити факт, що [PERSON] , що народився [INFO] у селі Кишеньки Кобеляцького району Полтавської області, поляк за національністю, є його батьком; відповідним відділом державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області за місцем зберігання відповідного актового запису внести зміни до актового запису про народження за №4246 від 17.12.1969 року, вчиненого Ленінським районним у м. Дніпрі відділом державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області на його, [PERSON] ім`я, в графу «національність батька» народженого [PERSON] замість «українець» вказати «поляк» та після внесення змін до зазначеного актового запису видати йому, [PERSON] нове свідоцтво про народження. Адвокат заявника [PERSON]. за ордером про надання правової допомоги Сорока Т.В. заявлені вимоги [PERSON] підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник зацікавленої особи Індустріального районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надав суду лист про розгляд справи без участі їх представника, просив постановити рішення на розсуд суду (а.с.20). Суд, вислухавши пояснення адвоката заявника, свідка [PERSON] , ознайомившись з матеріалами цивільної справи, вважає за необхідне задовольнити заяву про встановлення факту родинних відносин, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. В свою чергу, в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити, загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України, передбачено, що в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 17 грудня 1969 року Відділом ЗАГС Ленінського району м. Дніпропетровська на підставі актового запису про народження № 4246 від 17 грудня 1969 року, [PERSON] народився [INFO] в м. Дніпропетровську (а.с.10). Батьками заявника є [PERSON] за національністю українець та [PERSON] за національністю українка. Згідно архівної довідки Державного архіву Полтавської області Полтавської обласної державної адміністрації №04-13/548 від 24 червня 2020 року (а.с.12), відомості про народження батька заявника [PERSON] , [INFO] не збереглися, оскільки книги реєстрації актових записів громадянського стану про народження с. Кишеньки (нині Кобеляцького району Полтавської області) за 1940 рік на зберігання до Державного архіву Полтавської області не надходили, у зв`язку з чим немає можливості надати архівну довідку про народження [PERSON] та [PERSON] . Значна кількість документів періоду Другої світової війни втрачена в роки окупації Полтавщини в 1941-1943 роках нацистськими загарбниками. Відповідно архівної довідки Державного архіву Полтавської області Полтавської обласної державної адміністрації №04-13/549 від 24 червня 2020 року (а.с.11), за відомостями погосподарських книжок с. Кишеньки (Кобеляцького району Полтавської області) на території селища проживав [PERSON] 1869 року народження, поляк за національністю; інші відомості стосовно складу родини відсутні. У травні 2020 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного у місті Дніпрі відділу державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області з заявою про внесення змін до актового запису про його народження, на що 16 липня 2020 року отримав висновок (а.с.15), яким Індустріальний районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відмовив [PERSON] у внесенні змін до актового запису про народження на підставі того, що Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» визнано таким, що втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року №70/99. Для вирішення даного питання [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду з метою встановлення юридичних фактів відносно того, що прадід та дід, батько по батьковій лінії заявника були поляками. Встановлено, що також підтверджується матеріалами справи, [PERSON] з дитинства прививали, окрім українських традицій, польські традиції та звичаї, заявник досконало вивчив польську мову, відвідує впродовж всього свого життя осередки поляків, які є на території України. Родина заявника завжди дотримувалась культурних і релігійних традицій польського народу, культура якого була домінуючою у їх сім`ї. Саме польські традиції та звичаї заявнику ближчі, він завжди вважав себе саме поляком, а не українцем. На теперішній час, заявник має намір отримати громадянство Польщі та виїхати до Польщі на постійне місце проживання, оскільки вважає себе поляком. Від встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та його прадідом [PERSON] , дідом [PERSON] та батьком [PERSON] залежить виникнення у заявника права на внесення змін до актового запису про народження. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану регулює Закон України від 1 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюється Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 за № 55/18793 (далі - Правила). Пунктом 1.1. Правил визначено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головних територіальних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Пунктом п. 1.5 Правил визначено, що заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, визначеному цими Правилами. Пунктом 1.7 Правил встановлено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил. Відповідно до п. 2.1 Правил, заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених ст. 53 Сімейного кодексу України, також до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про шлюб (крім випадків, коли актовий запис про шлюб складено дипломатичним представництвом або консульською установою України) при пред`явленні паспорта або паспортного документа. Пунктом 2.6 Правил визначено, що разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті. Згідно з абз. 1 та 3 п. 2.7 Правил, на підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України додаються до матеріалів справи повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому. Якщо актовий запис цивільного стану, до якого потрібно внести зміни, зберігається в архіві іншого відділу державної реєстрації актів цивільного стану України, то відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який прийняв заяву, надсилає відповідний запит щодо підтвердження відповідності відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян даним паперового носія актового запису цивільного стану, яке в подальшому додається до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян у відповідній справі. Копія актового запису цивільного стану направляється, якщо про необхідність її надіслання було зазначено у запиті. За змістом п. 2.11 Правил, факти, зазначені в заяві, а також записи у свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану та в інших поданих заявником документах, якщо вони викликають сумніви щодо їх достовірності, можуть бути перевірені відділом державної реєстрації актів цивільного стану шляхом направлення запитів до відповідних установ, організацій для затребування необхідних документів. Пунктом 2.12 Правил передбачено, що на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов`язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України. Статтями 1, 3 Закону України «Про національні меншини в України», гарантовано громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід`ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність, примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦК України, фізична особа має право на індивідуальність. Згідно з ч. 2 ст. 300 ЦК України, фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. ст. 1, 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 1 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 9 грудня 1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв?язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Статтею 8 Європейської Конвенції щодо захисту прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в Україні є джерелом права, поняття приватного життя та сфера дії ст. 8 Конвенції розповсюджується й на право фізичної особи на самоідентифікацію, в тому числі щодо визначення імені, релігійних переконань, статі тощо. З цього вбачається, що поняття поваги до приватного життя може охоплювати й повагу до національної самоідентифікації особи. Зокрема, як зазначається у п. 37 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гарнага проти України», хоча мета статті 8 Конвенції головним чином стосується захисту особи від свавільного втручання державних органів, вона не лише зобов`язує державу утриматися від такого втручання, але й покладає на неї позитивні зобов`язання, властиві дієвій повазі до приватного та сімейного життя. Якщо межі між позитивними та негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 не можна визначити з достатньою точністю, то застосовні принципи, тим не менш, є подібними. В обох контекстах слід дотримуватись справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права. Відповідно до пп. 2.13.2 п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду. Підпунктом 2.16.7 п. 2.16 вказаних Правил, встановлено, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Відповідно до ст. 76, 89 ЦПК України, доказами с будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оскільки заявник позбавлений можливості реалізувати право на визначення своєї національності в інший спосіб, крім встановлення у судовому порядку факту родинних відносин з батьком, дідом, прадідом, які за національністю були поляками, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення заявлених вимог [PERSON] . Встановлення того факту, що [PERSON] має польське походження має польську національність дає заявнику можливість возз`єднатися із своїми родичами і переїхати в майбутньому до Польщі. Таким чином, заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved