Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (наділі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович (надалі - третя особа-1), Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ярошенко Костянтин Юрійович (надалі - третя особа-2), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем 06 грудня 2019 року, під реєстровим номером №8007. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів у справі та витребувано від третьої особи-1 належним чином завірену копію нотаріальної справи по вчиненню виконавчого напису від 06 грудня 2019 року, під реєстровим номером №8007. Предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича, вчиненого 06 грудня 2019 року, під реєстровим номером №8007. Правова позиція позивача обґрунтована тим, що вказаний напис порушує права позивача та вчинений з порушенням та не є безспірним. Відповідач з вимогами позовної заяви не погодився та подав відзив на позовну заяву. Як вбачається із змісту відзиву, кредитний договір було підписано позивачем 05 січня 2019 року, о 19 год. 39 хв., шляхом введення одноразового ідентифікатора [NUMBER] в особистому кабінеті на веб-сайтті відповідача в мережі Інтернет. Кредитні кошти у розмірі 3000,00 грн. були відправлені позивачу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Універсал Банк», що підтверджується чеком №123342614 від 05 січня 2019 року. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 30 днів. Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно п. 3.3. Кредитного договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3. Кредитного договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 2,5 % від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Також відповідач зазначив, що процентна ставка за користуванням кредитними коштами вказана в п. 1.2 та п. 3.3. Кредитного договору не змінювалась відповідачем в односторонньому порядку та застосовувалась відповідно до умов Кредитного договору. Позивач, в порушення умов Кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку із чим відповідач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про захист наявного права та із вимогою про стягнення заборгованості. Станом на 23 вересня 2020 року, заборгованість продовжує існувати та становить 8094,38 грн. і складається із 3000,00 грн. заборгованості за кредитом та 5094,38 грн. заборгованості за нарахованими процентами. Розмір заборгованості змінився з урахуванням її погашення у частині 4955,62 грн. На виконання вимог ухвали суду від 13 жовтня 2020 року від третьої особи-1 надійшли копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення спірного виконавчого напису, а саме: -виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича від 06 грудня 2019 року, під реєстровим номером №8007; -заяви відповідача про вчинення виконавчого напису; -довідки про укладення договору; -довідки про ідентифікацію; -додатку дло відомості; -договору №190105-3114-1 від 05 січня 2019 року; -графіку розрахунків (додатку №1 до договору №190105-3114-1 від 05 січня 2019 року); -виписки по особовому рахунку по договору №190105-3114-1 від 05 січня 2019 року. В судове засідання, яке відбулося 01 березня 2021 року, позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, відповідно до якої позов просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, проте у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи без його участі. Третя особа в судове засідання не з`явилася, заяв та клопотань не подавала. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії письмового документа, 05 січня 2019 року, о 19 год. 39 хв., шляхом введення одноразового ідентифікатора [NUMBER] в особистому кабінеті на веб-сайтті відповідача в мережі Інтернет між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. Сторони погодили, що товариство надає позичальникові кошти в розмірі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в п. 1.3. цього договору. Кредит надається на споживчі цілі (п. 1.1. кредитного договору). Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 30 днів. Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно п. 3.3. Кредитного договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3. Кредитного договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 2,5 % від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Також відповідач зазначив, що процентна ставка за користуванням кредитними коштами вказана в п. 1.2 та п. 3.3. Кредитного договору не змінювалась відповідачем в односторонньому порядку та застосовувалась відповідно до умов Кредитного договору. Сукупна вартість кредиту зазначена в графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору (до п. 1.5 кредитного договору). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії чеку №123342614 від 05 січня 2019 року, кредитні кошти у розмірі 3000,00 грн. були відправлені позивачу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Універсал Банк». У графіку розрахунків зазначено дату повернення кредиту (04.02.2019), суму кредиту (3000,00 грн.), нараховану суму процентів (1350,00 грн.). У зв`язку із порушенням грошового зобов`язання, відповідач звернувся до третьої особи-1 із заявою про вчинення виконавчого напису, відповідно до змісту якої, станом на 06 грудня 2019 року розмір зобов`язання за договором №190105-3114-1 від 05 січня 2019 року становить 11850,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за сумою кредиту; 8850,00 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам. Як зазначено у заяві, про необхідність виконання умов договору та наступне (в разі неповернення боргу) вчинення виконавчого напису, боржник додатково повідомлявся 28 листопада 2019 року, шляхом надсилання йому відповідного листа. При цьому, як вбачається із копії матеріалів нотаріальної справи в розпорядженні приватного нотаріуса були лише: заява відповідача про вчинення виконавчого напису; довідка про укладення договору; довідка про ідентифікацію; додаток до відомості; договір №190105-3114-1 від 05 січня 2019 року; графік розрахунків (додатку №1 до договору №190105-3114-1 від 05 січня 2019 року); виписка по особовому рахунку по договору №190105-3114-1 від 05 січня 2019 року. 06 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, під реєстровим номером №8007 вчинено спірний виконавчий напис, про звернення стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором №190105-3114-1 від 05 січня 2019 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 05 січня 2019 року по 29 листопада 2019 рік. Сума заборгованості становить 11850,00 грн., що складається з: 3000,00 грн. заборгованість за сумою кредиту; 8850,00 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам. Після вчинення спірного виконавчого напису, розмір заборгованості змінився з урахуванням її погашення у частині 4955,62 грн., здійсненого позивачем 11 січня 2020 року та 07 лютого 2020 року, що відображено у розрахунку заборгованості. Оцінка суду. Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що вказаний напис порушує права позивача та вчинений з порушенням та не є безспірним. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Як вбачається із копії матеріалів нотаріальної справи, у заяві про вчинення виконавчого напису зазначено про те, що позивач (божник) 28 листопада 2019 року попереджався, про необхідність виконання умов договору та наступне (в разі неповернення боргу) вчинення виконавчого напису, шляхом надсилання йому відповідного листа. При цьому, як вбачається із копії матеріалів нотаріальної справи в розпорядженні приватного нотаріуса були лише: заява відповідача про вчинення виконавчого напису; довідка про укладення договору; довідка про ідентифікацію; додаток до відомості; договір №190105-3114-1 від 05 січня 2019 року; графік розрахунків (додатку №1 до договору №190105-3114-1 від 05 січня 2019 року); виписка по особовому рахунку по договору №190105-3114-1 від 05 січня 2019 року. Тобто, на момент винесення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса була відсутня вимога до боржника. Аналіз пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік) передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), подається: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, дав підставу Верховному Суду у справі № 554/6777/17 (ухвала від 15 квітня 2020 року), дійти висновку про те, що у Переліку не розкрито які саме документи підтверджують безспірність заборгованості боржника. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому існують підстави для застосування частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). У зв`язку із цим, Верховний Суд у цивільній справі №554/6777/17 дійшов висновку про те, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У цивільній справі, що розглядається в процесі судового розгляду витребуваних судом доказів не встановлено дотримання ні першого, ні другого з етапів. Однак приватний нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис, на ці обставини уваги не звернув. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку. Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні із вказаним позовом було сплачено 840,80 грн. судового збору . Позовні вимоги задоволені повністю, а тому судовий збір потрібно покласти на відповідача.

Outcome: approved