Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Відповідно до ч.6 ст.268\~ЦПК України 10.04.2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 22 квітня 2019 року. Позивач, [PERSON], звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, із позовною заявою до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 15.07.2011 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду по справі №2-4068/11 з відповідача стягнуто аліменти на її користь у розмірі 500 гривень щомісяця на утримання кожної дитини: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач вказує на те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання дітей значно зросли. На даний час неповнолітні діти потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, збільшуються потреби у навчанні, розвитку та іншому. Дівчата ростуть, розвиваються, відвідують музичну школу, гурток малювання, танців, їм цікаво читати нові книги, журнали, відвідувати музеї, галереї. Крім того, їхня спільна донька [PERSON], є інвалідом і потребує лікування та щорічної реабілітації за кордоном. Позивачка [PERSON] зазначає, що на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною від іншого шлюбу і коштів на утримання дітей та забезпечення їх усім необхідним не вистачає. При цьому стверджує, що відповідач [PERSON] інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, є здоровим та працездатним, а тому просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову до суду і до досягнення дітей повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задоволити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову в повному обсязі, позовні вимоги відповідач визнає частково, просили суд врахувати, що він працює водієм і великих доходів у нього не має, не заперечує проти збільшення розміру аліментів, але сума в розмірі 4000 грн. для нього є дуже великою в звязку з його матеріальним становищем. Згідний платити аліменти в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №308/11613/18, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15.07.2011 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача у розмірі 500 гривень щомісяця на утримання кожної дитини: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Спільна донька позивача та відповідача [PERSON], є інвалідом, з діагнозом «Двобічна нейронксорна глухота», що стверджується випискою з протоколу ЛКК №011/989 виданої 18.11.2011 року та посвідченням серії ААБ №065961 виданого на імя [PERSON], і потребує лікування та щорічної реабілітації за кордоном. Позивач уклала шлюб 14 листопдад 2017 року з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ №170736. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON]. Від даного шлюбу у позивача та [PERSON] донька [PERSON], 12.12.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ № 405772. Позивач [PERSON], на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, що підтверджується Довідкою Управління соціальної допомоги від 12.09.2018 року. Діти проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою ПП «Ужгородський Будинковий Сервіс» від 01.10.2018 року за №3136. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст.\~180\~СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.\~183\~СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення(ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184\~СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст.\~184\~СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143 цс 13. Позивач, в судовому засіданні, пояснила, що розмір аліментів, який визначений рішенням суду від 15.07.2011 року по справі № 2-4068/11 є недостатнім для утримання дітей, у звязку з тим, що їхні з відповідачем неповнолітні доньки потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, оскільки збільшуються потреби у навчанні, розвитку дітей, лікуванні та є меншим за гарантований державою мінімальний розмір. Крім того, позивач на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною і достатніх коштів на утримання їхніх з відповідачем спільних дітей та забезпечувати їх усім необхідним не має можливості. Разом з тим, позивачем в судовому засіданні належних та допустимих доказів про факт покращення матеріального становища відповідача не надано, при цьому з'ясовано, що відповідач [PERSON] офіційно працює водієм автотранспортних засобів та отримує заробітну плату, загальна сума його доходу за період з липня 2018 року по грудень 2018 року становить 18\~450 грн, що стверджується довідкою про доходи виданою ТзОВ «ПМК-10» від 22.01.2019 року, разом з відповідачем проживає мати [PERSON], яка є інвалідом першої групи по зору та потребує часткового стороннього догляду, тому суд вважає, що є підстави для часткового збільшення розміру аліментів. Згідно ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Разом з тим, обставини про те, що позивач несе додаткові витрати на оздоровлення дитини, розвитку її природних здібностей є правовою підставою для стягнення додаткових витрат за положеннями статті 185 СК України, а не за загальною нормою про обовязок сплачувати аліменти за звичайних обставин. Позивач не звертався з позовом за такими правовими підставами, а отже немає правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про збільшення розміру аліментів за загальними положеннями закону. Суд вважає,\~\~що після постановлення рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15.07.2011 року , матеріальний стан позивача змінився, через значні інфляційні процеси в Україні, та значне підвищення вартості життя. Таким чином, враховуючи\~\~матеріальне\~\~та сімейне становище позивача, оскільки розмір аліментів, який відповідач має сплачувати згідно рішення суду, менший від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити гармонійний розвиток дитини, а також те, що відповідно до вимог ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, часткове визнання позовних вимог відповідачем, суд приходить до висновку, за можливе збільшити розмір аліментів на користь позивача, стягнуті за\~\~рішенням\~\~суду до 1100 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дитиною повноліття, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму\~ВСУ від\~15\~травня 2006\~року N\~3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Тому в частині стягнення аліментів з відповідача з дати подання позову заява задоволенню не підлягає. Таким чином дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності суд приходить до висновку про те, що даний позов слід задовольнити частково. Збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15.04.2011 року №2-4068/11, на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 1100 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial