Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

В квітні 2020р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимог позивач обґрунтовував тим, що він є власником зазначеної квартири, в якій зареєстрований він, та відповідачка, яка у вказаній квартирі зареєстрована, однак не проживає з 2017р., забравши свої особисті речі, перешкод у користуванні квартирою їй ніхто не чинив, в квартирі не проживає, витрати по утриманню квартири не несе, а тому позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020р. відкрито провадження по справі та призначено справу в підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2020р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги сторона підтримує в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка, про час та місце розгляду справи була оповіщена в установленому законом порядку, в судові засідання не з`являлася, відзив на позов не подавався, про поважність причин неявки суд не повідомляла та не просила розглядати справу у свою відсутність. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . В зазначеній квартирі, крім нього зареєстрована: відповідачка. Згідно з нотаріально посвідчених заяв свідків [PERSON] , [PERSON] (а.с. 19, 20), встановлено, що відповідачка [PERSON] не проживає у вищезазначеній квартирі без поважних причин понад один рік. В судовому засіданні не встановлено, що відповідачка зверталася до позивача чи відповідних органів з заявами, що їй чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.. Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідача без поважних причин понад шість місяців, який підтверджується наданими письмовими доказами. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,8 грн.

Outcome: approved