Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

В листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, до [PERSON], треті особи Одеськая міська рада, [PERSON] (з врахуванням уточнених та збільшених позовних вимог в ході розгляду справи) про встановлення факту його постійного проживання однією сім'єю з померлою 22 вересня 2009 року [PERSON] не менше як 5 років до часу відкриття спадщини; визнання його спадкоємцем четвертої черги, встановленя факту відсутності родинних відносин між [PERSON] та померлою [PERSON], визнання за ним в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] права власності на житловий будинок № 165 по вул.Люстдорфська дорога в м.Одесі. При цьому, позивач посилається на те, що 22 вересня 2009 року померла [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно-житловий будинок під № 165 по вул.Люстдорфська дорога в м.Одесі, який належав померлій на праві власності. Він прийняв спадщину після померлої [PERSON] фактично, оскільки проживав з нею однією сім'єю з 2004 р. до смерті спадкодавця в будинку № 165 по вул. Люстдорфська дорога в м.Одесі. Спадкодавиця [PERSON] була особою похилого віку, вона хворіла, потребувала сторонньої допомоги, потребувала матеріальної допомоги, і так як у неї не було близьких родичів, що оказували їй таку допомогу, [PERSON] вказані функції прийняв на себе та почав піклуватись за [PERSON] Він вважає себе спадкоємцем померлої 4-ої черги спадкування за законом відповідно до ст. 1264 ЦК України, - бо проживав із спадкодавицею однією сім'ю не менше 5 років до відкриття спадщини. Проте оформити свої права на спадщину в нотаріальному порядку він не може, так як у нього відсутнє рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавицею однією сім`єю. Відповідач по справі [PERSON] в особі її представника [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], треті особи Одеська міська рада, [PERSON] про встановлення факту родинних відносин з померлою [PERSON], визнання за нею права власності на будинок № 165 по вул.Люстдорфська дорога в м.Одесі, в порядку спадкування за законом, за правом представлення. При цьому, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що померла [PERSON]І була її прабабусею. 22 вересня 2009 року померла [PERSON] та після її сперті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку. Заповіт на спадкове майно складено не було, тому, спадкування відбувається за законом. Спадкоємцем першої черги спадкування міг би бути чоловік померлої [PERSON]- [PERSON], прадід позивачки [PERSON], проте, останній як і батько [PERSON] [PERSON], померли до часу відкриття спадщини, тому, спадкування відбувається за правом представлення в порядку ст. 1266 ЦК України.[PERSON], яка є донькою померлого [PERSON] та постійно проживала з померлою [PERSON], не зверталась з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], оскільки бажала прийняття спадщини своєю онучкою [PERSON], про що усно домовилась з її матір`ю [PERSON] яка діючи від імені малолітньої дочки [PERSON], [INFO], (у встановлений законом шестимісячний термін) звернулася із заявою про прийняття спадщини до третьої Одеської державної нотаріальної контори, де було заведено спадкову справу № 1741/09. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заявлений позов підтримав, зустрічний позов представника відповідача [PERSON] [PERSON] не визнав, вважаючи його недоведеним, просив суд відповити у його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] (представник позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні зустрічний позов підтримала, основний позов [PERSON] не визнала, вважаючи його безпідставними та надуманим, крім того, просила застосувати до позовних вимог [PERSON] позовну давність. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] за основним позовом не визнала, вважаючи його надуманим, зустрічний позов представника відповідача [PERSON]-[PERSON] підтримала, вважаючи його таким, що ґрунтується на дійсних фактичних обставинах справи. Третя особа Одеська міська радав судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за відсутності, про час і місце судового розгляду сповіщена належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Так, суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, третю особу, з'ясувавши обставини справи, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх сукупності і взаємному зв`язку, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, а зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду за захистом свого права позивач визначає предмет та підстави позову самостійно. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, саме сторони зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог при вирішенні спору. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З наданих суду доказів, свідчень та пояснень вбачається, що 22 вересня 2009 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина на майно, яке складається з житлового будинку, який розташований по вул.Люстдорфська дорога, 165 в м.Одесі. Зазначений житловий будинок належав померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого ЖКО виконкому Київської районної ради м.Одеси 14 липня 1990 року. 19 жовтня 2009 року третьою Одеською державною нотаріальною конторою за заявою про прийняття спадщини, яку було подано [PERSON] від імені малолітньої дочки [PERSON], [INFO], заведено спадкову справу № 1741/09. Після відкриття спадщини третьою Одеською державною нотаріальною конторою свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON] не було видане, а 03 листопада 2015 року також [PERSON] була подана заява до третьої Одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, але свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON] не було видане [PERSON] через ненадання рішення суду, яким підтверджується факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст.1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.1264 ЦК України в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і Кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно слід зважати на те, що належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Доказами постійного проживання разом із спадкодавцем можуть бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним, реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або у будинковій книзі, інші документи, які підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Так, згідно наявної в матеріалах справи копії паспорту [PERSON] був зареєстрований [INFO] з 03 липня 2006 року. Згідно запису в будинковій книзі, довідці СОН «10 ст. В.Фонтана» та договору найму житла підставою реєстрації [PERSON] у спірному будинку зазначено найм жилого приміщення. В матеріалах спадкової справи наявна заява [PERSON] про прийняття спадщини, подана до третьої державної нотаріальної контори, де він зазначає, що мешкав з померлою однією сім`єю з 2006 року. Тому cуд критично віноситься до твердження позивача про спільне проживання зі спадкодавцем з 2004 року. Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом потрібно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Позивачем [PERSON] не надано належних доказів про те, що померла [PERSON] була у безпорадному стані та потребувала матеріальної допомоги. Згідно наданих до суду медичних документів щодо стану здоровя [PERSON] не вбачається, що вона була у безпорадному стані. Встановлено в ході розгляду справи, що померла [PERSON] отримувала пенсію, здавала житло у найм,займалась городництвом, не перебувала на обліку в поліклініці за місцем проживання, не потребувала сторонньої допомоги, записи лікарів в медичній картці свідчать про те, що швидку допомогу викликала та догляд за нею здійснювала «донька [PERSON]». Суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи представника відповідача [PERSON], що посилання позивача на організацію поховання спадкодавця є недоведеним та не свідчить про те, що позивач [PERSON] опікувався спадкодавцем, оскільки на підтвердження поховання позивачем не надано жодного документа зі сплати витрат на організацію поховання, а надано свідоцтво від 13 листопада 2015 року. Копії поштових конвертів та сумнівні акти виконаних робіт щодо ремонту, нібито проведеного [PERSON] в будинку, не не є належними доказами підтвердження факту проживання однією сім`єю та надання ним матеріальної допомоги спадкодавиці. Допитані в судовому засіданні, заявлені позивачем [PERSON], свідки (близьки знайомі сина позивача) підтвердили той факт, що вони разом проживали в будинку, проте жодний з них не засвідчив період такого проживання, а саме 5 останніх років перед смертю [PERSON] Напроти, свідки [PERSON] та [PERSON] дали пояснення, що [PERSON] проживав у спірному будинку десь з 2006-2007 року, а свідок [PERSON] відповів на питання, що [PERSON] мешкав в будинку з 2009 року. Допитані в судовому засіданні свідки (сусіди померлої) [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали пояснення, що [PERSON] не проживав у спірному будинку, лише приїздив інколи, похованням померлої [PERSON] займалася [PERSON], яка постійно мешкала разом з померлою, готувала їжу, доглядала за будинком та городом. Крім того, до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі. Відповідно до копії паспорта, позивач [PERSON] з 1983 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншою людиною [PERSON], а відтак відсутні підстави вважати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги. Таким чином, вищезазначені судом докази і встановлені на їх підставі обставини не дозволяють зробити висновок про те, що позивач [PERSON] проживав разом із [PERSON] однією сім`єю 5 останніх років перед смертю та що він є спадкоємцем 4 черги. Вимоги позивача [PERSON] про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, є похідними та залежать від встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш 5 років до відкриття спадщини (смерті спадкодавця), а тому не підлягають задоволенню. Крім того,ч. 1 ст. 1270 ЦК встановлено строк для прийняття спадщини, який складає шість місяців і починається з часу відкриття спадщини. За юридичною природою цей строк є присічним, оскільки за загальним правилом сплив цього строку позбавляє особу права на спадкування,. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України визначено, що початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Спадкодавець [PERSON] померла 22 вересня 2009 року. [PERSON] звернувся з позовом до суду в листопаді 2015 року, через шість років після смерті [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Отже, у суду також відсутні підстави задовольняти позовні вимоги [PERSON] з підстав пропускі позивачем строку позовної давності, однак, відповідно до наданих судам розяснень про те, що у випадку необґрунтованості позову та одночасного пропуску позивачем строку позовної давності, суд має виходити саме з підстав необґрунтованості позову. Відпомова у звязку з пропуском позовної давності можлива лише тоді, коли суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог однак неможливості захисту порушених прав позивача у звязку з минуванням передбаченого законом строку. В частині зустрічного позову відповідача [PERSON] судом встановлено наступне. Померла [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія П-ЯМ № 027307, виданого Кировською сільрадою Кировського району Сахалінської області 18 січня 1962 року. Отже, [PERSON] міг би бути спадкоємцем першої черги після померлої [PERSON] [PERSON] помер 21 березня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 111-ЖД № 449709, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану м.Одеси 23 березня 1992 року. [PERSON] є донькою померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ИГ № 879175, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану м.Архангельськ(Росія). Згідно свідоцтва про народження серія 1-ДТ № 334647, виданого Сухумським міським відділом реєстрації актів цивільного стану (повторно) 12 квітня 1980 року, [PERSON] є матірю [PERSON] (російською-Мусиенко) [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серія 1-ЖД № 076019, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Київської районної ради народних депутатів м.Одеси 5 березня 1996 року, батьками позивача [PERSON] записані: батько [PERSON], мати [PERSON]. [PERSON] помер 29 січня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ЖД № 369126, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси 31 січня 2004 року. Крім того з наданих суду доказів, пояснень та свідчень, судом встановлено, що [PERSON] до дня своєї смерті постійно проживала в будинку за адресою: м.Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 165. [PERSON],[INFO], з трирічного віку (з 1974 року) проживав постійно зі своєю бабусєю [PERSON] та дідусєм [PERSON] у будинку № 165 по вул.Люстдорфська дорога в м.Одесі, в 1986 році закінчив 8 класів СШ № 78, у 1988 році СПТУ-5, був призваний в армію, після демобілізації повернувся до будинку, де мешкав до своєї смерті. Зазначене підтверджується копією військового квітка серії НО № 4579932, виданого Київським РВК м.Одеси 05 жовтня 1989 року, копією будинкової книги. [PERSON] з 1991 року постійно стала проживати в батьківському будинку № 165 по вул. Люстдорфська дорога в м.Одесі. Після смерті батька продовжала проживати разом з [PERSON], взаємовідносини між ними були як матері та дочки. Зазначене підтверджується актом з місця проживання, показами свідків, які допитані в судовому засіданні. [PERSON], яка є донькою померлого [PERSON], проживала з 1991 року з померлою [PERSON], але вона не зверталась з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], оскільки бажала прийняття спадщини своєю онучкою [PERSON], про що усно домовилась з її матір`ю [PERSON] [PERSON] від імені малолітньої дочки [PERSON], [INFO], 19 жовтня 2009 року (у встановлений законом шестимісячний термін) звернулася із заявою про прийняття спадщини до третьої Одеської державної нотаріальної контори, де було заведено спадкову справу № 1741/09. Щодо заперечень позивача [PERSON], що домовленість про зміну черговості одержання права на спадкування не може бути усною, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, як зазначено ч.1 ст.218 ЦК України, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення такий правочин у разі спору може бути визнаний дійсним. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що на виконання домовленості від імені малолітньої [PERSON] її мати подала заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] [PERSON], притягнута до участі у справі в якості третьої особи, проти задоволення позову [PERSON] не заперечує, підтвердила домовленість про зміну черговості спадкування та пояснила, що можливості укласти нотаріально посвідчену угоду не було, оскільки у неї не було паспорта громадянина України. Таким чином, позивач [PERSON], яка є донькою [PERSON], померлого 29 січня 2004 року, який в свою чергу був внуком [PERSON], померлого 21 березня 1992 року набула право на спадкування після померлої [PERSON] за правом представлення, оскільки до відкриття спадщини немає в живих її батька-Мусієнко [PERSON] та її прадіда(спадкоємця першої черги) [PERSON]. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.1ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові,бабі,дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. На дотримання вказаних правових позицій наголошує і Вищий спеціалізований суд України у листі від 16 травня 2013 року № 24-753\\0\\4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказавши, що: «5.3. Спадкування за правом представлення мас місце у випадках встановлених ст. 1266 ЦК, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Норми ст. 1266 ЦК застосовуються лише щодо відносин при спадкуванні за законом (глава 86 ЦК). При цьому, щодо вимог зустрічного позову про встановлення факту розинних відночин між спадкодавицею та позивачем за зустрічним позовом, - суд вказує на те, що такі вимоги задоволені бути не можуть, оскільки з наведених вище доказів жодного біологічного звязку між [PERSON] та [PERSON] не вбачається. За викладених вище обставин суд вказує на те, що понесені позивачем за первинним позовом судові витрати, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, компенсації не підлягають, оскільки судом у задоволенні його вимог відмовлено, натомість судові витрати, що були понесені позивачем за зустрічним позом підлягають компенсації пропорційно до частини задоволених вимог - в розмірі 4063,58 грн., що було сплачено [PERSON] згідно квитанції №210126552 від 24.04.2016 року (а.с.118), у звязку з заявленням до суду вимоги майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial