Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернувсь до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Коростишівська міська рада про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.06.1982 р. він уклав договір купівлі-продажу частини житлового будинку ( 25/100) загальною площею 36,80 м2., що розташований на земельній ділянці розміром 910 м2, за адресою м. Коростишів, пров. Щорса,36. 29.12.2009 р. [PERSON] уклав договір купівлі-продажу частини житлового будинку ( 75/100) з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою м. Коростишів, провул. Щорса,36. Таким чином позивач володів на праві власності частиною будинку за адресою м. Коростишів, пров. Щорса,36, а у 2009 році став власником усього будинку з надвірними спорудами. Володіння і користування цим житловим будинком здійснюється і на даний момент разом із земельною ділянкою, що знаходиться під житловим будинком та надвірними спорудами. 20.12.2005 р. рішенням сесії Коростишівської міської ради [PERSON] передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 0,1000 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0176 га. У 2005 році відповідачем було замовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку у ТОВ «Бердичівфото». З технічної документації вбачається, що фактичне погодження меж земельної ділянки відповідача у 2005 році відбувалось по факту користування земельними ділянками відповідача та суміжних землекористувачів на той момент, адже конкретних меж, закріплених документально, конфігурацій та місця знаходження земельної ділянки не було встановлено. На протязі усього часу користування земельними ділянками між сторонами не було жодних спірних питань, щодо меж та розмірів належних їм земельних ділянок до 2011 р. У 2011 р. позивач для здійснення капітального ремонту належних йому на праві власності будівель і споруд здійснював роботи по укріпленню фундаменту та обкладання будівлі цеглою. В 2013 році відповідач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Рішенням Коростишівського районного суду від 12.12.2013 р. такі перешкоди усунуто, зобовязано позивача за власний рахунок демонтувати приміщення, що ніби розташовані на земельній ділянці відповідача. У звязку з відсутністю реальної можливості забезпечити правову допомогу у питанні оскарження цього рішення , це рішення не було оскаржено належним чином, а його виконання позбавило позивача права власності на обєкти нерухомості , що існували задовго до набуття відповідачем права власності на земельну ділянку. Зважаючи, що державні акти про право власності на земельні ділянки [PERSON] площею 0,1000 га., для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, серії ЯБ № 857674, та площею 0,0176 га. для ведення особистого селянського господарства, серії ЯБ № 857675 видані на підставі технічної документації, яка не містить каталогу координат, конкретної конфігурації та місця знаходження земельної ділянки, не містить координат та конфігурацій меж земельних ділянок та їх належного погодження з суміжними землекористувачами, враховуючи, що житловий будинок та господарські споруди, належні на праві власності [PERSON] існували до набуття права власності на вказані земельні ділянки реалізація свого права власності на земельні ділянки [PERSON] має наслідком порушення прав та законних інтересів [PERSON], а тому просив визнати недійсним вказані державні акти . Ухвалою від 07 листопада 2017 року у справі було відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції, згідно п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень якого справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Додатково суду пояснили, що в 1982 році під час купівлі продажу 25/100 частин будинку, будинок та земельна ділянка в натурі не виділялись, позивач користувавсь лише придбаною частиною будинку та відповідною земельною ділянкою. Протокол меж [PERSON] позивач не підписував. Всі спори щодо межі земельної ділянки виникли з 2011 року. На даний час рішення райсуду про усунення перешкод [PERSON] в користуванні належною земельною ділянкою [PERSON] не виконано, так як відсутній каталог координат, що є складовою технічної документації із землеустрою та неможливо визначити конфігурацію земельної ділянки відповідача. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити. Суду пояснив, що [PERSON] на час виготовлення технічної документації та отримання державних актів на право власності на земельні ділянки прав позивача порушено не було, оскільки [PERSON] став користувачем земельної ділянки лише в 2009 році. Погодження меж та конфігурація земельної ділянки відбувалась з користувачем земельної ділянки [PERSON], відповідачу були видані межові знаки. В судове засідання третя особа Коростишівська міська рада свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи мається заява про розгляд справи без участі представника міської ради, а рішення просять прийняти на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Так судом встановлено, що 10.06.1982 року [PERSON] придбав у власність 25/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд загальною площею 36,80м2, що розташований на земельній ділянці розміром 910 м2, за адресою м. Коростишів, провул. Щорса, 36. Вказана обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу від 10.06.1982р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.12). Як підтвердила в судовому засіданні представник позивача [PERSON] в натурі 25/100 частин будинку та земельної ділянки в користування їм не виділялось. На той час їх земельна ділянка не межувала з земельною ділянкою [PERSON] Так, у відповідності до положень статей 125, 126 ЗК України, в редакції, яка була чинною на час прийняття рішення Коростишівською міською радою від 20.12.2005 р. та видачі державних актів серії ЯБ № 857674, ЯБ № 857675 від 19.07.2006р., які оспорюються позивачем, передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Таке право власності посвідчується державними актами. Відповідно до п.1.12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, що затверджена Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р. ( чинною на час виникнення спірних правовідносин та видачі державних актів ) - складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, всіх видів проводиться після перенесення в натуру ( на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженими в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. Як встановлено судом та не заперечується сторонами в 2005 р. іншим співвласником 75/100 частин житлового будинку та користувачем земельної ділянки ( що межувала з земельною ділянкою № 34) за адресою провулок Щорса,36 , м. Коростишів був [PERSON] З технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] на території м. Коростишів, пров. Щорса,34 вбачається, що відповідно до протоколу погодження меж земельної ділянки від 25.08.2005 р. [PERSON] були погоджені межі земельної ділянки суміжними землекористувачами; [PERSON] при встановленні меж земельної ділянки визначено, що її площа становить 0,1176 га., межі ділянки закріплені 14 межовими знаками, які передані на зберігання останній. Вищевказана технічна документація містить план та детальний опис меж ( а.с. 18-34). Рішенням Коростишівської міської ради від 20.12.2005 року [PERSON] передано земельні ділянки у приватну власність: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель ( присадибна ділянка) - площею 0,1000 га. та для ведення особистого селянського господарства - 0,0176 га, що розташовані пров. Щорса,34, м. Коростишів та видано державні акти на право власності на вищевказані земельні ділянки 19.07.2006 р. серії ЯБ № 857674 кадастровий номер № 1822510100:01:011:0040, ЯБ № 857675 - кадастровий номер 1822510100:01:011:0044 ( а.с.16-17, 84-85). Відповідно до договору купівлі продажу частини житлового будинку від 29.12.2009 року позивач [PERSON] придбав у [PERSON] 75/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Коростишів, пров. Щорса,36. Отже, власником всього домоволодіння № 36 по провул. Щорса, в м. Коростишів [PERSON] став лише 22.12.2009 р., у власність [PERSON] перейшли земельні ділянки, межі та площа яких\~\~були визначені між попереднім співвласником будинку № 36 [PERSON] та [PERSON], задовго до набуття [PERSON] права власності на будинок та права на користування земельною ділянкою. Враховуючи вищевикладене суд, приходить до висновку, що на час видачі державних актів відповідачу [PERSON] будь-яких прав позивача [PERSON] порушено не було. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 12.12.2013 р. ухваленому в цивільній справі № 611/1757/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою позов [PERSON] задоволено. Вирішено усунути [PERSON] перешкоди у користуванні належної останній земельної ділянки площею 0,1000 га., що розташована в Житомирській області, м. Коростишів, пров. Щорса,34, зобовязавши [PERSON] звільнити вказану земельну ділянку провівши за власні кошти демонтаж належного останньому приміщення, господарських споруд житлового будинку та фундаменту, що розташовані на земельній ділянці [PERSON] Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 02.10.2014 р. вказане рішення райсуду залишено без змін. Вищевказані судові рішення були і предметом розгляду судом касаційної інстанції, так, відповідно до ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015 р. касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Коростишівського райсуду від 12.12.2013 р. та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 02.10.2014 р. залишено без змін. Доводи представників позивача, щодо неможливості виконання вказаних рішень суду через відсутність каталогу координат місця знаходження земельної ділянки відповідача, як на одну з підстав визнання недійсним державних актів, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до повідомлення відділу Держземагенства у Коростишівському районі від 15.09.2015 р. за № 34-612-0.2-3730/2-15 відповідачу [PERSON] було надано копію з Поземельної книги ( номер сторінки 7) з координатами поворотних точок меж земельних ділянок за кадастровими номерами земельних ділянок 1822510100:01:011:0040 та 1822510100:01:011:0044. Відповідно до\~ст.152 ЗК України \~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельній ділянці здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і заподіяння вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до вимог\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України, передбачено, що, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Крім того, у ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, розглядаючи даний спір, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в порушення вимог ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, позивачем, не доведено належними та допустимими доказами фактів на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити в повному обзязі. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 125,126 ЗК України ( в редакції станом на 19.07.2006р.), ст. 156 ЗК України, ст.ст. 4,5,12,13,76-81,89,259,264,268 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed