Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

В листопаді 2013 року до Подільського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] (надалі за текстом - позивач) з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначив, що 20.02.1982 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просив розірвати шлюб. Позивач, до початку судового засідання, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, також вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 15). На виконання вимог ч. 3 ст. 122 Цивільно процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), судом було направлено запит до органів реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с. 8), згідно отриманої відповіді відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). Згідно зі ст. 74 ЦПК України судові повістки - про виклик зі зворотнім повідомленням направлялись за зареєстрованим у вставленому законом порядку місця проживання фізичної особи - відповідача. У разі ж їх відсутності за даною адресою, вважається, що судовий виклик вручений належним чином. Відповідач в судові засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, в судове засідання відповідач викликався судовою повісткою зі зворотнім повідомленням на 13.01.2014 року (а.с. 11), про дату та час судового засідання на 10.02.2014 року викликалася через засоби масової інформації, зокрема, оголошення про виклик в судове засідання в газеті «Урядовий Кур'єр» № 11 (5140) від 21.01.2014 року (а.с. 16). У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, 20.02.1982 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу від 20.02.1982 року, серія І-БВ № 398210, актовий запис № 13, видане міським районним відділом РАГС Хмельницької області (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 02.10.1987 року, серія [NUMBER] виданого Палацом урочистих подій, актовий запис № 2575 (а.с. 7). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного. Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам позивача, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved