Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, який уточнила 11.02.2014 року. В обґрунтування вимог вказує, що вона з 26.01.2008 року була власником квартири [ADDRESS]. Квартиру вона отримала від батьків [PERSON] та [PERSON] за договором дарування. В квартирі разом із батьками проживав її племінник, відповідач по справі [PERSON] [PERSON] помер [INFO], а [PERSON] [INFO]. Після їх смерті [PERSON] залишився проживати в квартирі, в яку її не впускає. Договори по сплаті за комунальні послуги оформлені на неї, за послуги вона з лютого 2013 по жовтень 2013 року сплатила 3329,45 грн. Також нею був проведений ремонт в квартирі у період з 2007 по 2011 рік, на який було витрачено 75718 грн.45 коп. Оскільки відповідач позбавляє її права користуватись квартирою, вважає витрачені нею кошти на ремонт та сплату комунальних послуг, спричиненими їй матеріальними збитками, та просить суд стягнути з відповідача. Вважає, що протиправними діями [PERSON] їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 10000 гривень. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити їх в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити в позові. Суду пояснили, що [PERSON] проживає та зареєстрований в [ADDRESS]. Після смерті своїх баби [PERSON] та діда [PERSON], він дізнався від своєї тітки [PERSON], що квартира була їй подарована у 2008 році. В квартирі проводився ремонт у 2007 році на кошти [PERSON] Проти стягнення з нього коштів, витрачених на ремонт заперечує. Позивач, будучі власницею квартири, після смерті батьків, починаючи з лютого 2013 по жовтень 2013 року дійсно сплачувала за комунальні послуги. Він не є членом сім'ї позивача, будь-яких договорів із [PERSON] не укладав, а тому відшкодовувати вартість комунальних послуг не повинен. Вважає, що доказів його протиправної поведінки, що призвела до моральних страждань позивача, суду не надано, а тому ці вимоги задоволенню не підлягають. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на підставі свідоцтва про право власності на житло №5777, виданого Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради 02.11.1998 року [PERSON] та [PERSON] 26.01.2008 року [PERSON] та [PERSON] подарували квартиру [ADDRESS] [PERSON], що підтверджується договором дарування (а.с. 9). В квартирі постійно проживає та зареєстрований відповідач [PERSON] Також в квартирі була зареєстрована до дня своєї смерті [INFO] [PERSON], та [PERSON], який був зареєстрований до дня своєї смерті [INFO]. (а.с. 6). Будучі власником квартири, [PERSON] після смерті батьків уклала договір про користування електричною енергією від 13.02.2013 року (а.с. 43-44), договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 28.01.2013 року (а.с. 45), договір про надання послуг з газопостачання від 30.01.2013 року (а.с. 46-47). Крім того, [PERSON] уклала договір із ПАТ «Укртелеком» про надання телекомунікаційних послуг від 05.02.2013 року (а.с. 48-50). Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 21.11.2013 року свідоцтво про право власності на житло №5777, видане 02.11.1998 року та договір купівлі продажу квартири, посвідчений 23.01.2008 року, визнані недійсними (а.с. 77-82). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.02.2014 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 21.11.2013 року залишено без змін (а.с. 83-84). Спірна квартира є постійним місцем проживанням [PERSON], що встановлено рішенням апеляційного суду Запорізької області від 21.11.2013 року і визнається сторонами по справі. [PERSON] не заперечував, що проживає в квартирі, користується комунальними послугами, але починаючи з лютого по жовтень 2013 року за них сплачувала [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 2007 році проводив ремонт у квартирі [ADDRESS] на підставі усної угоди із [PERSON] Кошти для купівлі будівельних матеріалів надавав чоловік позивачки [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що виконував будівельні роботи у квартирі [ADDRESS], роботами керував [PERSON] Замовником був [PERSON] Роботи тривали близько 3 місяців, відповідач [PERSON] в ремонті не допомагав. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є його дружиною, в 2007 році вони проводили ремонт в квартирі її батьків [PERSON]. Кошти на ремонт були витрачені його та дружини. У зв'язку із конфліктом з приводу проживання в квартирі [PERSON], у [PERSON] погіршився стан здоров'я. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є сестрою його дружини. В 2007 році в квартирі [ADDRESS], де проживали батьки позивача та його дружини проводився ремонт. Кошти на ремонт виділила [PERSON] у розмірі близько 50-55 тисяч гривень. Свідок [PERSON] суду пояснила, що у її батьків [PERSON] в квартирі проводився ремонт у 2007 році. На час проведення ремонту батьки проживали у неї вдома. Ремонтними роботами займався [PERSON] на кошти, які виділила [PERSON] у розмірі близько 55 тисяч гривень. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в квартирі [ADDRESS] в 2007 році проводився ремонт, суму яка була витрачена, вона не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в квартирі [ADDRESS] проводився ремонт за кошти [PERSON], [PERSON] та матері відповідача [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що в квартирі [PERSON] проводився ремонт. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 75718,45 грн., [PERSON] виходила з того, що у період з 2007 до 2011 року нею був зроблений ремонт в спірній квартирі. Оскільки [PERSON] не впускає її в квартиру, вона не може користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а тому протиправними діями [PERSON] їй спричинено матеріальну шкоду. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язковою підставою для відшкодування матеріальної шкоди є протиправна поведінка особи, яка спричинила шкоду. Факт проживання [PERSON] в спірній квартирі не можна вважати протиправною поведінкою в розумінні статті 1166 ЦК України, оскільки він проживає в квартирі на законних підставах. Позивачем не обґрунтовано яким чином витрати на проведення ремонту можна вважати матеріальною шкодою, та яке саме її майно було знищено чи пошкоджено. Частина позовних вимог [PERSON] полягає у стягненні матеріальної шкоди, пов'язаної із сплатою нею платежів за комунальні послуги в той період, коли вона була власницею квартири. Вимоги обґрунтовані позивачем спричиненням їй матеріальних збитків на загальну суму 3329,45 грн., які вона просить стягнути з [PERSON] в повному обсязі. Суд вважає, що підстава для задоволення позовних вимог в цій частині визначена позивачем невірно, оскільки сплата комунальних послуг не може вважатися збитками за правилами статті 22 ЦК України. Однак, проаналізувавши природу правовідносин, що склались між сторонами, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, що не буде суперечити принципу диспозитивності судочинства із зв'язку із наступними обставинами. [PERSON], будучи власником квартири [ADDRESS], уклала відповідні договори про надання комунальних послуг. Після смерті батьків сплачувала кошти за комунальні послуги, в той час як в квартирі проживав [PERSON] і користувався цими послугами. Суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір про стягнення сплаченої вартості комунальних послуг між власником квартири та особою, що проживає в квартирі і користується цими послугами. До даних правовідносин підлягає застосуванню ЖК України, Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2009 року № 5, власник зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Статтею 1 цього Закону визначено, що: - споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальні послуги; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; - власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 151 ЖК України визначений обов'язок власника по забезпеченню схоронності житлового будинку(квартири), а саме громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок(квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати у порядку прибудинкову територію. На підставі ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. У зв'язку із викладеним, суд дійшов висновку, що [PERSON] і [PERSON] несуть солідарну відповідальність при сплаті житлово-комунальних послуг як власник квартири та споживач. У зв'язку із тим, що сплата проводилась виключно позивачем, [PERSON] має право вимагати половину від сплаченої нею суми, оскільки інше не встановлено законом або договором між сторонами. Позивач розрахувала суму сплачених нею коштів у вигляді таблиці (а.с. 26) і надала суду квитанції (а.с. 27-42). Перевіривши і дослідивши їх правильність, суд з'ясував певні неточності, а тому провів помісячний розрахунок оплати. Згідно інформації ПАТ «Запоріжгаз» та квитанцій (а.с. 34, 36, 38) [PERSON] було сплачено за послуги газопостачання у лютому 2013 - 10,60 грн., березні 2013 - 3,97 грн., квітні 2013 - 7,82 грн., травні 2013 - 8,05 грн., червні 2013 - 7,82 грн., липні 2013 року - 10,90 грн., серпні 2013 - 7,82 грн., вересні 2013 - 7,82 грн., жовтні 2013 - 8,92 грн., а всього було сплачено 73,72 грн. Відповідно до розрахунку ВАТ Запоріжжяобленерго» (а.с. 155-164) [PERSON] було сплачено за послуги енергопостачання у лютому 2013 - 3,97 грн., березні 2013 - 28,02 грн., квітні 2013 - 33,90 грн., травні 2013 - 48,96 грн. та 76,73 грн., червні 2013 - 90,55 грн., липні 2013 року - 58,45 грн., серпні 2013 - 58,45 грн., а всього було сплачено 399,03 грн. На підставі роздруківки МКП «Основаніє» (а.с. 67-69), [PERSON] було сплачено за утримання будинку у лютому 2013 - 82,49 грн., березні 2013 - 127,01 грн., квітні 2013 - 116,15 грн., травні 2013 - 116,15 грн., червні 2013 - 116,15 грн., липні 2013 року - 116,15 грн., серпні 2013 - 116,15 грн., вересні 2013 - 116,15 грн., жовтні 2013 - 116,15 грн., а всього було сплачено 1022,55 грн. КП «Водоканал» не надало суду інформацію щодо розміру здійснених платежів, але в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату [PERSON] у жовтні 2013 року суми у розмірі 1000 гривень за послуги водопостачання та водовідведення. Будь-яких заперечень проти факту сплати позивачем даної послуги з боку [PERSON] не надійшло, а тому суд приймає цю квитанцію в якості доказу. Таким чином, в період з лютого по жовтень 2013 року позивачем було сплачено 2495,30 грн., половина від цієї суми у розмірі 1247,65 грн. підлягає стягненню з [PERSON] Сума, сплачена позивачем за надання телекомунікаційних послуг ПАТ «Укртелеком», не підлягає стягненню з відповідача з наступних причин. Згідно із ч.1 договору від 05.02.2013 року між ПАТ «Укртелеком» та [PERSON] (а.с. 48), абонент зобов'язується своєчасно сплачувати отримані послуги відповідно до умов договору. Пунктом 3.4.2 передбачено, що абонент зобов'язаний своєчасно оплачувати отримані послуги в повному обсязі. Договір був укладений за ініціативою [PERSON] і не є комунальною послугою. Домовленості між сторонами щодо користування телекомунікаційними послугами встановлено не було. [PERSON], знаючи, що не проживає в квартирі, мала можливість відмовитись від надання даних послуг, чого не зробила. Тому суд не знаходить підстав для стягнення вартості телекомунікаційних послуг з [PERSON] Позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди, [PERSON] обґрунтувала тим, що [PERSON] не впускав її у квартиру, погрожував їй та принижував, що супроводжувалось її душевними стражданнями та погіршенням стану здоров'я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, спричинена фізичної чи юридичної особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що спричинила його, при наявності його вини. Згідно положень ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При визначенні розміру моральної шкоди слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. Будь-яких конкретних протиправних дій [PERSON] відповідач не навела, її твердження про образи з боку відповідача в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. Наявність моральних страждань позивачем не доведено нічим, крім її власних пояснень та показань свідка [PERSON], який є її чоловіком і заінтересований у результатах розгляду справи. Позивач не обґрунтувала із чого вона виходила при визначенні суми моральної шкоди. У зв'язку із цим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. У зв'язку із викладеним, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 12,47 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial