Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

В лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу в сумі 207440 грн. 25 коп. свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору позики грошових коштів від 23 вересня 2006 року, відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] , яка є його дружиною, грошові кошти у розмірі 15 000 євро, що на той час складало 99 000 гривень. Відповідно до п. 4 вказаного договору відповідач брав на себе зобов`язання повернути позику у строк до 23.07.2008 року. 24 січня 2020 року уклав з дружиною нотаріально посвідчений договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, на підставі якого набув права вимоги, що належали позикодавцю на підставі договору позики грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Алаєвою Т.А. від 23.09.2006 року та став новим позикодавцем за основним договором позики грошових коштів, укладеним між позикодавцем та [PERSON] . Добровільно відповідач кошти не повернув. Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 14.05.2020 року позов задоволено. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 30.12.2020 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 14.05.2020 року скасовано. Справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив суд його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити. Відзив не надавався. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до договору позики грошових коштів від 23 вересня 2006 року, відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] , яка є дружиною позивача, грошові кошти у розмірі 15 000 євро. Пунктом 4 вказаного договору передбачено, що відповідач бере на себе зобов`язання повернути позику у строк до 23.07.2008 року. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст..512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 24 січня 2020 року позивач уклав з дружиною [PERSON] нотаріально посвідчений договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, на підставі якого набув права вимоги, що належали позикодавцю на підставі договору позики грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Алаєвою Т.А. від 23.09.2006 року та став новим позикодавцем за основним договором позики грошових коштів, укладеним між позикодавцем та [PERSON] . Відповідно до ст..514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 04.02.2016 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м.Чернігова з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 96450 грн, а також 10000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням умов договору позики, та 3000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу адвоката. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.11.2016 року в задоволенні позову відмовлено оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, який сплив 23.07.2011 року. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України (далі - Кодекс) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно статті 257 Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В судовому засіданні допитана як свідок [PERSON] пояснила, що її чоловік [PERSON] був присутній при укладання договору позики, про визначену дату повернення позики відповідачем знав, її місце фактичного проживання йому також було відомо. Шлюб між нею та [PERSON] не розірвано. Отже, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Щодо заявленних представником відповідач сум витрат на правову допомогу суд не знаходить підстав для їх стягнення з позивача виходячи з наступного. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1.2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. (ст.. 174 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи відповідач та його представник відзив з зазначенням орієнтовного розрахунку судових витрат на позовну заяву не надавали. Крім того, наданий договір про надання правової допомоги не містить дати його підписання.

Outcome: dismissed