Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

В обґрунтування позову зазначено, що 20.10.2014 року Фрунзенським районним судом м. Харкова була постановлена ухвала про скасування судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, абонентський рахунок № 360724. У відповідача утворилася заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведенняу розмірі 4656,07грн., з яких 3906,98 грн. за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2001 року по 31.01.2015 року; 749 грн. 09 коп. за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.12.2011 року по 31.01.2015 року; інфляційні витрати у розмірі 465 грн. 82 коп.; три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 94 грн. 63 коп.Посилаючись на Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Закон України «Про питну воду та питне водопостачання», які передбачають обов'язок споживача своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів, положення ст.625 ЦК України щодо відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання, КП «Харківводоканал» просило суд стягнути з відповідача [PERSON] вказану заборгованість. Під час розгляду справи в суді позивач, користуючись правом, передбаченим ст.31 ЦПК України, 25.01.2017 року зменшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідачки [PERSON] та її дочки [PERSON] заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведенняу розмірі 2555,12грн., з яких 2218,50 грн. за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2001 року по 31.01.2015 року; 93,15 грн. за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.12.2011 року по 31.01.2015 року; інфляційні витрати у розмірі 196,67 грн.; три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 46,80 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснив суду, що підставою для зменшення позовних вимог став той факт, що в процесі розгляду справи було встановлено, що відповідачка [PERSON] через необхідність догляду за сином інвалідом 1-ї групи в період з 01.11.2012 року по 31.05.2016 року не мешкала за адресою: [ADDRESS], фактично проживала разом із сином за адресою: [ADDRESS]. Непроживання відповідачки є підтвердженням неотримання нею послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за вказаний період за адресою [ADDRESS], а тому за цей час нарахування проведено із розрахунку проживання в квартирі однієї особи, в той час як за вказаною адресою зареєстровано дві особи - [PERSON] та неповнолітня на той час її дочка [PERSON] Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала. Вказувала, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані дві особи - вона та її дочка [PERSON], яка досягла повноліття 07.11.2015 року. Будь-які договори з приводу надання комунальних послуг з КП «Харківводоканал» вона та члени її сім'ї не укладали, а тому посилання на сам факт реєстрації як підставу для нарахування плати за послуги, є безпідставними. Крім того, пояснила, що має сина [PERSON], якому з 01.06.2002 року встановлена інвалідність 1-ої групи, який мешкає за адресою: [ADDRESS], та за висновками лікарської комісії не може проживати з іншими особами та потребує постійного стороннього догляду. Такий догляд надає йому саме [PERSON], яка проживає разом із ним, а тому послугами з централізованого водопостачання та водовідведення в квартирі [ADDRESS] вона фактично не користувалася з 2002 року. Звертала увагу суду, що вимоги про стягнення заборгованості з 01.03.2001 року заявлені КП «Харківводоканал» з пропуском строку позовної давності, про застосування якої вона заявляє відповідне клопотання. Приймаючи до уваги надані з її боку квитанції про сплату послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в межах строку позовної давності за її розрахунком наявна переплата в розмірі 422, 29 грн. З врахуванням викладеного, під час розгляду справи [PERSON] в особі її представника [PERSON] було заявлено зустрічний позов (з урахуванням уточнень від 07.04.2017 року, а.с.63-64, 103 - т.2), в якому вона просила зобов'язати КП «Харківводоканал» повернути переплачену суму 422,29 грн. з урахуванням індексу інфляції та виплатити моральну шкоду 10 000 грн., завдану діями позивача, який безпідставно вимагає стягнення коштів, завдає внутрішніх переживань, призводить до погіршення самопочуття відповідачки, безсоння. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що про здійсненні розрахунку заборгованості КП «Харківводоканал» не враховано квитанції про погашення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, надані [PERSON] в процесі розгляду справи, що вимагає проведення перерахунку. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов КП «Харківводоканал» таким, що підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов [PERSON] таким, який задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописки, виданої 04.08.2014 року за № 404 ОБК «Сфера», в квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON], [INFO], відповідач та справі, а також її донька [PERSON], [INFO] ( а.с.5 т.1). Статтею ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. Положеннями ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] має сина [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], та якому з 01.06.2002 року встановлена інвалідність 1-ї групи, а також за висновками лікарської комісії встановлено не можливість проживати з іншими особами та потреба у постійному сторонньому догляді ( а.с. 186,209-211 т.1). В процесі розгляду справи доведено, що постійний сторонній догляд за місцем проживання [PERSON] йому надає [PERSON], що підтверджується актами Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Червонозаводського району Харківської міської ради, актом та довідками органу управління будинком за місцем проживання [PERSON] ( а.с. 134-151, 187 т.1, 67-72 т.2). Крім того, з боку [PERSON] надано квитанції про сплату нею комунальних послуг за фактичною адресою її місця проживання з [PERSON].( а.с.212 т.1). За таких обставин суд вважає доведеним той факт, що з 2002р. вона не споживає за адресою реєстрації місця проживання в [ADDRESS] послуги водопостачання та водовідведення, за її відсутності в квартирі залишалася проживати її неповнолітня донька [PERSON], а тому нарахування вказаних послуг слід проводити на одну особу. Згідно зі ст.1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживач питної води - юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб. Відповідно до положень ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» визначено, що споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду та відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. У Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», установлено, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем. Таким чином, законодавство не пов'язує споживання питної води з реєстрацією особи. При цьому відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року №6-59цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З врахуванням наведеного вище заборгованість за спожиті послуги централізованого водопостачання та водовідведення з розрахунку однієї особи за адресою: [ADDRESS], підлягають стягненню з [PERSON] в повному обсязі. З питання віднесення сум оплат за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, які здійснювалися за особовим рахунком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] суд зазначає наступне. У відповідності до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Строки внесення плати за послуги централізованого водопостачання та водовідведення передбачені п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Таким чином, споживачі зобов'язані здійснювати оплату послуг централізованого водопостачання та водовідведення до 20 числа місяця , який є наступним за тим, у якому споживачі отримали послуги. Пунктом 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх н6ормативів (норм) споживання , тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Перелічені вимоги законодавства передбачають не тільки обов'язок споживачів по сплаті за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, а також яким чином він має виконуватись. Дотримання споживачем перелічених вище вимог законодавства є належним виконанням зобов'язання по сплаті за отримані послуги централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідач по справі [PERSON] в порушення встановлених вимог законодавства вимог та умов виконання зобов'язання по сплаті за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, здійснювала оплату не у встановлені строки, не у розмірі, визначеному за розрахунковий місяць. Суми здійснених нею платежів не мали зрозумілого призначення платежу. Окрім суми сплати за розрахунковий місяць , вказаний у квитанції, не має призначення надлишку сплачених коштів, враховуючи, що розмір надлишку не погашає усієї заборгованості ( а.с. 1640169 т.1). Такі дії відповідачки є причиною виконаних підприємством нарахувань та віднесення здійснених з порушенням законодавчих умов оплат. Відповідно до довідки абонентського відділу КП «Харківводоканал» нарахування за послуги централізованого водопостачання та водовідведення на 1 особу та проведені оплати за період з 15.08.2011 року по 31.05.2015 року за адресою: [ADDRESS], заборгованість за послуги з централізованого водопостачання за період з 15.08.2011 року по 31.01.2015 року складає з урахуванням проведених оплат 1176,47 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.12.2011 року по 31.01.2015 року - 584,87 грн., в зв'язку з простроченням грошового зобов'язання розмір інфляційних витрат складає 196,67 грн., 3% річних - 46,80 грн. (а.с. 123 -125 т.2). Згідно з ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Відповідачкою зроблена відповідна заява про застосування судом позовної давності. Частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 96 цього Кодексу. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 118 ЦПК України, позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Позовна заява щодо вимог, визначених у ч.1 ст. 96 цього Кодексу,може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Як вбачається з матеріалів справи 15.08.2014 року КП «Харківводоканал» зверталося до Фрунзенського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. 08.09.2014 року за заявою КП «Харківводоканал» було винесено судовий наказ про стягнення вказаної заборгованості, який 20.10.2014 року на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова було скасовано за заявою [PERSON], ( а.с.4 т.1, а.с.104 т.2). За таких обставин заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення до 15.08.2011року виходять за межі встановленої ст. 256 ЦК України позовної давності тривалістю в три роки. Крім того при вирішенні спору суд керується принципами диспозитивності цивільного судочинства та враховує межі позовних вимог, викладених КП «Харківводоканал» в уточненій позовній заяві від 25.01.2017 року (а.с. 34 т.2). Оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а у відповідності до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, за вимогою кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми боргу, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача інфляційних та річних. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КП «Харківводоканал» підлягають частковому задоволенню, а саме за послуги з централізованого водопостачання за період з 15.08.2011 року по 31.01.2015 року в розмірі 1176,47 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.12.2011 року по 31.01.2015 року в розмірі 93,15 грн., в зв'язку з простроченням грошового зобов'язання розмір інфляційних витрат складає 196,67 грн., 3% річних - 46,80 грн. В зв'язку з тим, що за наслідками розгляду справи було встановлено факт несвоєчасного та неналежного виконання обов'язку з боку [PERSON] щодо сплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та наявності заборгованості, яка підлягає стягненню з нею на користь позивача, вимоги, зазначені у зустрічному позові [PERSON] щодо зобов'язання КП «Харківводоканал» повернути їй зайво сплачені кошти 422,29 грн. з урахуванням інфляції суд залишає без задоволення. Положеннями ч.1 ст.3 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З врахуванням наведеного, факт звернення КП «Харківводоканал» до суду з вимогами про захисту порушеного права шляхом подання заяви про винесення судового наказу та шляхом пред'явлення позову про стягнення заборгованості за надані послуги, на погляд суду не може оцінюватися як неправомірні дії по відношенню до відповідачки [PERSON], а тому її вимоги щодо стягнення на її користь моральної шкоди 10 000 грн. суд вважає безпідставними. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідачки понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду із заявою про винесення судового наказу 121,80 грн. та при зверненні до суду із позовом 121,80 грн., а всього 243,60 грн. Приймаючи до уваги положення ч.3 ст.33 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких [PERSON], як споживач комунальних послуг, звільнена від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням її прав, судові витрати у виді судового збору, який не було сплачено нею при поданні зустрічного позову відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial