Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 02.10.2014 р. [PERSON] визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. У період з 25.04.2014 р. по 12.05.2014 р., тобто 17 ліжко-днів потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Рівненської ЦРЛ. Закладом охорони здоровя були понесені витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, і такі витрати складають 7\~776, 22 грн., що підтверджується розрахунком за № 607а від 13.07.2015 р. Оскільки завдана шкода не відшкодована, то прокурор просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 7 776, 22 грн. відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, та судові витрати. В судовому засіданні прокурор Рівненської місцевої прокуратури позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунального закладу «Рівненська центральна районна лікарня» підтвердила правильність проведених розрахунків, що були викладені в довідці (рахунку) за № 607а від 13.07.2015 р. Додала, що такий розрахунок був проведений у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 р. за № 545. Також надала пояснення з приводу того що сума витрат, яка зазначена в розрахунку, була обчислена виходячи з бюджетних асигнувань та витрачених медичним закладом грошових коштів. Відповідач позов визнав частково та пояснив суду, що він згідний відшкодувати частину грошової суми, що зазначена в розрахунку № 607а від 13.07.2015 р. Зазначає, що проведений розрахунок є безпідставним. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99 встановлено, що поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає з посиланням на законодавство підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Захист прокурором інтересів держави полягає також і в захисті інтересів територіальної громади, в тому числі з питань захисту економічних інтересів територіальної громади. Комунальний заклад «Рівненська центральна районна лікарня» заснована на спільній власності територіальної громади Рівненського району Рівненської області. Фінансування лікарні здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету Рівненського району Рівненської області. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Згідно частини 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети є місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Таким чином органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Рівненська районна державна адміністрація Рівненської області в особі відділу охорони здоров'я Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області, який і є головним розпорядником бюджетних коштів. Суд вважає, що звернення прокурора до суду з даним позовом відповідає нормам діючого законодавства. Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 02.10.2014 р. [PERSON] визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Судом встановлено, що [PERSON] 25.04.2014 року близько 15 год., перебуваючи в кімнаті житлового будинку за місцем проживання [PERSON] [INFO], на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли на побутовому ґрунті, умисно наніс [PERSON] не менше двох ударів руками в область голови, а після падіння потерпілого на підлогу, наніс йому не менше двох ударів ногами по тулубу, в результаті чого заподіяв [PERSON] наступні тілесні ушкодження: внутрішньочерепна травма у вигляді: крововиливів в м'яку мозкову оболонку, двох ран (ліва брова, ліва вилична ділянка), трьох обширних синців на обличчі, масивного крововиливу м'які тканини волосистої частини голови; закрита тупа травма грудей у вигляді перелому 8-го та 9-го лівих ребер по задній під пахвинній лінії; синець на задньо-зовнішній поверхні верхньої третини лівого передпліччя, синець на передньо-зовнішній поверхні нижньої третини лівого стегна. Того ж дня [PERSON] було госпіталізовано до Рівненської центральної районної лікарні. Від отриманої травми голови, яка за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, [PERSON] 12.05.2014 р. о 6 год. 20 хв. помер в приміщенні Рівненської ЦРЛ. Разом з тим, у період з 25.04.2014 р. по 12.05.2014 р., тобто 17 ліжко-днів потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Рівненської ЦРЛ. Так, Комунальним закладом «Рівненська центральна районна лікарня» понесені витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] на загальну суму 7766 грн. 22 коп., що підтверджується розрахунком, складеним зазначеною лікарнею (№607а від 13.07.2015 р.) Даний розрахунок відшкодування витрат складено у відповідності до Порядку обчислення розміру фактичних витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 р. № 545. Згідно із статтею 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. В судовому засіданні представник Комунального закладу «Рівненська центральна районна лікарня» підтвердила правильність проведених розрахунків, що були викладені в довідці №607а від 13.07.2015 р. Також детально пояснила методику проведеного нарахування, надала суду докази щодо підтвердження фінансування лікарні та проведених нею витрат. Тому пояснення відповідача про те, що немає підстав для стягнення з нього всієї суми 7 776, 22 грн. не заслуговують на увагу. За нормам ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні й письмові пояснення судові, подавати свої доводи, висловлювати міркування та заперечення (ст. 27 ЦПК України). Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Доказуванням є діяльність суб'єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Обов'язок з доказування покладається як на того, хто звернувся за допомогою до суду, так і на того, хто заперечує заявлені позовні вимоги. Невиконання обов'язку з доказування для сторін й інших суб'єктів правового спору має матеріально-правові і процесуально-правові наслідки. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України). Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд сприяв тому, щоб відповідач подав суду належні і допустимі докази на підтвердження свої заперечень, але відповідач фактично відмовився скористатися своїми правами. А рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав суду власний розрахунок на підтвердження наданих пояснень з приводу необґрунтованості нарахувань, що були проведені Комунальним закладом «Рівненська центральна районна лікарня» та відображені у відповідному розрахунку. Зважаючи на наведене суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та доведеним, а тому підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved