Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

В листопаді 2011 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення завданої матеріальної шкоди, посилаючись на те, що декілька років назад при проїзді Чернівецької області його дружиною [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON], зламався належний йому на праві власності автомобіль марки УАЗ-31512 держномер [NUMBER]. Для ремонту, автомобіль був залишений у родича [PERSON] в [ADDRESS]. Однак, через певний проміжок часу відповідач самовільно забрав автомобіль та продав його [PERSON]. В даний час автомобіль є непридатним для експлуатації. У зв'язку із тим, що відповідач у добровільному порядку не повертає йому суму вартості автомобіля, просив стягнути з нього в примусовому порядку середню ринкову вартість автомобіля із урахування його експлуатації в сумі 22890 гривень 26 копійок та судові витрати по справі у виді оплати правової допомоги в розмірі 300 гривень і вартості послуг щодо визначення ціни автомобіля в розмірі 150 гривень. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі, додатково пояснивши, що його автомобіль був залишений в [ADDRESS] в 1998 році. Після цього, він розірвав шлюб із дружиною та вважав, що автомобіль забрала вона. Тільки в 2011 році він дізнався, що відповідач самовільно продав автомобіль на запчастини без документів. Просив задовольнити його позовні вимоги. Відповідач позов визнав у повному обсязі, пояснивши суду, що приблизно 8-10 років назад його родич [PERSON] залишив автомобіль марки УАЗ для ремонту у [PERSON], який проживає в [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] мав грошовий борг перед ним в сумі 1300 доларів США, він самовільно без будь-якого дозволу, взяв цей автомобіль та продав його без документів на запчастини [PERSON] за 800 доларів США. Кому належав даний автомобіль він не знав. Усвідомлює неправильність вчинених дій та готовий відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду та судові витрати по справі. Свідок [PERSON] показав суду, що близько 8-10 років назад він попросив у позивача його автомобіль марки «УАЗ» для поїздки в Чернівецьку області. Останній погодився надати йому автомобіль та водієм поїхав [PERSON], який мав доручення на керування автомобілем. Автомобіль знаходився в доброму стані. Проте, поблизу м. Чернівці вийшла з ладу прокладка головки блоку автомобіля, у зв'язку із чим, вони залишили автомобіль для ремонту [PERSON] в [ADDRESS]. Через декілька тижнів, йому стало відомо про те, що після ремонтування автомобіля його родич [PERSON] самовільно взяв даний автомобіль та продав його на запчастини. Він особисто автомобіль [PERSON] не залишав та будь-яких відносин зобов'язаного характеру з ним не мав. Знає [PERSON] з негативної сторони, вважає його винним у продажі автомобіля [PERSON], у зв'язку із чим, відповідач має сплатити позивачу вартість транспортного засобу. Свідок [PERSON] показав суду, що декілька років назад він відвіз в м. Чернівці [PERSON] на автомобілі позивача марки «УАЗ» держномер [NUMBER]. Автомобіль знаходився в доброму стані. По дорозі вийшла з ладу прокладка головки блоку автомобіля, у зв'язку із чим, вони залишили автомобіль у родича [PERSON] в с. Припруття Новоселицькогго району. Що далі сталось з даним автомобілем йому не відомо. Свідок [PERSON] показав, що близько 8-10 років назад його родич [PERSON] залишив йому вдома автомобіль марки «УАЗ», якому він мав поміняти прокладку блоку. Після ремонтування автомобіля, він пригнав його до дому тещі, звідки його мав забрати [PERSON]. Однак, відповідач самовільно забрав даний автомобіль та продав його без документів. Свідок [PERSON] показав суду, що приблизно 7-8 років назад він купив у відповідача за 800 доларів США автомобіль марки «УАЗ». Даний автомобіль він купив на запчастини, оскільки відповідач продав його без документів. Автомобіль знаходився у когось з родичів відповідача в [ADDRESS]. Він вважав, що автомобіль належить відповідачу та не знав, що фактично це автомобіль іншої особи. Після угоди, він розкомплектував куплений автомобіль. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що автомобіль марки УАЗ-31512, державний номерний знак [NUMBER], 1989 року випуску, № двигуна [NUMBER], № кузова [NUMBER], належав позивачу [PERSON], що підтверджується технічним паспортом автомобіля серії [NUMBER] від 13 червня 1989 року. Показами сторін та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] встановлено, що приблизно в 1998 році автомобіль марки УАЗ-31512 державний номерний знак [NUMBER] був залишений [PERSON] для ремонту у [PERSON] в [ADDRESS]. Після його ремонту, відповідач [PERSON] самовільно продав вказаний автомобіль за 800 доларів США без належних до нього документів [PERSON]. Приймаючи до уваги, що позивач не уповноважив відповідача на продаж власного автомобіля, відповідач самовільно, без дозволу власника розпорядився автомобілем позивача, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, оскільки вказаними діями відповідача позивачу спричинена матеріальна шкода на суму вартості автомобіля. Враховуючи, що у добровільному порядку відповідач не відшкодував позивачу нанесену матеріальну шкоду, її слід стягнути з нього в примусовому порядку. З довідки ДП «Експерт-сервіс авто» № 27 від 20 жовтня 2011 року вбачається, що середня ринкова ціна КТЗ автомобіля УАЗ-31512, 1989 року випуску, який був у користуванні, із урахуванням строку його експлуатації, складає 22890 гривень 26 копійок. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що відповідач позов визнав в повному обсязі, визнання ним позову не суперечить обставинам справи та закону, не порушує права та інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ст. 88 ЦК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача на користь якого ухвально рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім судові витрати по справі у виді сплати послуг щодо оцінки вартості автомобіля та на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної суми позову. Крім цього, відповідно до ст. 84 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу у вигляді оплату послуг адвоката в сумі 300 грн. за підготовку позову до суду, розмір яких не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави». На підставі ст.ст. 190, 325, 1166, 1192 ЦК України, ст.ст. 84,88, 174 ЦПК України, Постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», суд

Outcome: approved