Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

В листопаді 2015 року позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідачки [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою вул. Старицька, 44 (бувша Урицького) в м. Старокостянтинові Хмельницької області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що вона є власником будинку № 44 по вул. Старицька (бувша Урицького) в м. Старокостянтинові Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності, виданого Старокостянтинівською міською радою від 11 червня 1998 року. У вказаному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON], але вже більше чотирьох років не проживає у будинку, ним не користується та не бере участі у витратах на утримання будинку. В позасудовому порядку відповідачка не бажає вирішити дане питання, а тому позивачка звернулася до суду. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та обставини, заявлені на їх обґрунтування. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних в справі доказів. Відповідачка повторно в судове засідання не зявилась, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Протокольною ухвалою від 08 лютого 2016 року суд постановив заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Старокостянтинівською міською радою 11 червня 1998 року на підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради за № 204 п 5 від 10 квітня 1998 року позивачка [PERSON] являється власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Старицького, 44 (бувша Урицького) м. Старокостянтинова Хмельницької області. Згідно довідки (Ф-4) про склад сімї та реєстрацію громадян, виданої Старокостянтинівським комбінатом комунальних підприємств від 03 листопада 2015 року № 13198 та даних домової книги, оглянутої в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] зареєстрована у [INFO]. Згідно акта депутата Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області [PERSON], складеного 09 листопада 2015 року за участю позивачки [PERSON], сусідів [PERSON] та [PERSON], відповідачка зареєстрована у вказаному будинку, але не проживає в ньому вже приблизно чотири роки. Вказані обставини в судовому засідання підтвердили також свідки [PERSON] та [PERSON], вказавши, що у дійсності відповідачка [PERSON] майже чотири роки не проживає у [INFO], ним не користується. Частинами 1 і 4\~статті 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст.\~316,\~317, 319, 321ЦК України. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені\~ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі\~ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. У відповідності до\~ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1\~статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. ст. 3, 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку. Оскільки між позивачкою та відповідачкою відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, остання не проживає та не користується заявленим будинком більше року, суд вважає, що відповідачка [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням в будинку № 44 по вул. Старицького в м. Старокостянтинові Хмельницької області. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved