Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

В липні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивачка вказала, що є власником квартири [ADDRESS]. З 29 квітня 2004 року у її квартирі зареєстрована подруга [PERSON], однак фактично там не проживає з моменту реєстрації. Факт реєстрації відповідачки у квартирі [PERSON] створює їй зайві клопоти з комунальними платежами, можливістю оформити субсидію та обмежує її права як власника нерухомого майна щодо володіння, користування і розпорядження ним. Тому позивачка просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловою квартирою [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В ході судового розгляду позивачка уточнила позовні вимоги, і просила ухвалити рішення в порядку ст. 386 Цивільного кодексу України про усунення їй перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримують, просять задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлової квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом на право приватної власності на квартиру від 10 березня 2000 року. З копії будинкової книги вбачається, що в [ADDRESS] з 29 квітня 2004 року зареєстрована відповідачка [PERSON] Згідно довідки № 2086 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 06.07.2018 року, виданої відділом з питань державної реєстрації Чортківської міської ради, до складу сім'ї (зареєстрованих) [ADDRESS] входять: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Актом про встановлення факту непроживання встановлено, що [PERSON] з 01.06.2017 року по місцю прописки не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в квартирі не утримує. На даний час проживає в Італії. Отже, вищезазначеними доказами підтверджується, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] і в цій квартирі значиться зареєстрованою з 2004 року відповідачка [PERSON], яка фактично в квартирі не проживає і нею не користується. Відповідно до частини першої статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартири від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене,

Outcome: approved