Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 16 листопада 2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Починаючи з серпня 2015 року відповідач проживає окремо від них в с. Зелене Дубенського району Рівненської області. З цього ж часу покладених на нього законом, як на батька, обов`язків не виконує, дочку не виховує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. 01 березня 2016 року рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області шлюб між сторонами було розірвано, а дитину було залишено проживати з матір`ю. 26 липня 2016 року заочним рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 2500 гривень щомісячно. Враховуючи те, що відповідач не хотів належним чином забезпечувати свою дитину та сплачувати аліменти в розмірі 2500, 00 грн., він звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. 22 червня 2017 року заочне рішення щодо стягнення аліментів було скасовано Дубенським міськрайонним судом Рівненської області та постановлено нове рішення, яким стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1000,00 гривень на місяць. На сьогоднішній день заборгованість по сплаті відповідачем аліментів відсутня, що підтверджується довідкою про отримання аліментів, виданою Дубенським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Рівненській області 08.11.2018. З серпня 2015 року всі питання щодо виховання дочки Злати вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. У цьому також допомагають її батьки та баба, яка проживає із нею, що підтверджується довідкою про склад сім`ї. У зв`язку з невиконанням відповідачем покладених на нього обов`язків щодо виховання своєї дочки, 20 березня 2017 року звернулась до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року у задоволенні позову було відмолено. Вирішено попередити відповідача [PERSON] про необхідність зміни його ставлення як батька до виховання дитини [PERSON] . Покладено на орган опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області контроль за виконанням відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] , [INFO] , протягом одного року. Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 20 лютого 2018 року рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року залишено без змін. Під час перебування справи про позбавлення батьківських прав у суді представник відповідача подавала до органу опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації заяву про встановлення порядку спілкування [PERSON] з донькою. Проте, на засідання комісії з питань захисту прав дітей ні [PERSON] , ні його представник не з`являлись, необхідні документи для встановлення режиму відвідування дитини не надавали. У зв`язку з цим у розгляді заяви представника [PERSON] 29.11.2017 на засіданні комісії було відмовлено, що підтверджується витягом №13 засідання комісії з питань захисту прав дітей Дубенської райдержадміністрації від 29.11.2017. З дня винесення Дубенським міськрайонним судом Рівненської області рішення 26 жовтня 2017 року відповідач своєї поведінки та ставлення до доньки не змінив. Жодного разу відповідач не приїхав відвідати свою доньку, не спілкувався з нею, не поцікавився її станом здоров`я. Тобто, відповідач, отримавши шанс на виправлення своєї поведінки та відносин із донькою, не використав його, а продовжує і далі ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків. Всі ці обставин дають підстави вважати, що відповідач продовжує ухилятись від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки, тим самим заслуговує на позбавлення його батьківських прав, бо фактично створює своєю бездіяльністю умови, які шкодять інтересам дитини. Позивач планує створити сім`ю для того, щоб дитина зростала в любові та злагоді, отримувала повноцінне батьківське піклування, так як свого рідного батька дівчинка не знає та раніше називала батьком діда, а тепер майбутнього чоловіка [PERSON] . На сьогоднішній день відповідач повністю ігнорує факт спорідненості із донькою та зайнятий лише своїм життям. Відповідач, як біологічний батько дитини, зовсім не виходить на зв`язок, постійно перебуває закордоном і тому навіть вирішення будь-яких юридичних питань пов`язаних зі спільною дитиною є неможливим. Позбавлення відповідача батьківських прав у даному випадку не поставить малолітню [PERSON] у гірше становище, а навпаки дасть змогу, не пояснюючи причин, умов та підстав розлучення виховувати її у повноцінній, здоровій сім`ї. Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав відповідача не звільняє його від обов`язку утримувати свою дитину, у зв`язку із змінами до чинного законодавства просить збільшити аліменти, так як мінімальний гарантований розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів - розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З моменту винесення рішення суду про стягнення аліментів матеріальний стан відповідача покращився, так як останній їздить на заробітки закордон. Домовленості між ними з приводу добровільного збільшення розміру аліментів не досягнуто. Виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), а також з того, що відповідач зобов`язаний утримувати свою малолітню дочку, повинен забезпечити їй рівень життя, необхідний та достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, у зв`язку із збільшенням мінімального розміру аліментів, вважає, що розмір стягуваних з відповідача аліментів на доньку має бути збільшений із 1000 гривень до 1000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про місце, день та час судового зсідання, про причини неявки не повідомив, відзив до суду не направив. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задоволити, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Свідки [PERSON] пояснив, що проживає разом з позивачем та дитиною Златою, дівчинка знає його як свого батька, а він відноситься до неї як до своєї дочки, виховує та піклується про неї. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . підтвердили обставини викладені в позові, пояснили, що [PERSON] до дитини не навідується, не спілкується та не піклується про неї. Вихованням та утриманням дитини займається мама та її батьки, а також [PERSON] Заслухавши учасників, свідків, дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] . Її батьком зазначено [PERSON] (а.с. 7). 01 березня 2016 року рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а дитину залишено проживати з матір`ю (а.с. 9). 26 липня 2016 року заочним рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 2500 гривень щомісячно. 22 червня 2017 року заочне рішення щодо стягнення аліментів було скасовано Дубенським міськрайонним судом Рівненської області та постановлено нове рішення, яким стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1000,00 гривень на місяць (а.с.10-11). Заборгованість по сплаті відповідачем аліментів відсутня, що підтверджується довідкою про отримання аліментів №24325, виданою Дубенським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Рівненській області 08.11.2018 (а.с.28). Згідно довідки №967 від 06.11.2018, виданої виконкомом Іваннівської сільської ради Дубенського району, дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю по [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №611 від 06.11.2018 умови проживання задовільні (а.с.20, 21). Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав було відмолено. Вирішено попередити відповідача [PERSON] про необхідність зміни його ставлення як батька до виховання дитини [PERSON] . Покладено на орган опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області контроль за виконанням відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] , [INFO] , протягом одного року (а.с.12-15). Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 20 лютого 2018 року рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року залишено без змін (а.с.16-17). Згідно відповіді заступника голови Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області №2790/02-13/18 від 31.10.2018 на адвокатський запит, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки [PERSON] , не цікавиться станом здоров`я, життям та подальшою долею дитини, не піклується про неї, а тому орган опіки та піклування Дубенської райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] (а.с.29). Згідно висновку органу опіки та піклування Дубенської райдержадміністрації від 30.09.2019 № 2402/02-13/19, [PERSON] , [INFO] , доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 74-77). За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивачем було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання батьківського обов`язку відносно своєї дитини. Він не спілкується з нею, дитина не знає, що відповідач її батько, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дочкою загальновизнаних норм моралі. Згідно показів свідків та зібраних доказів, відповідач байдуже ставиться до виховання дитини, не прагне бачити та спілкуватись з дитиною. Зазначене є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України. Відповідно до вимог ст.180, ч.3 ст.181, ч.2 ст.182, ч.1 ст.192 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно роз`яснень, викладених в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно правового висновку, викладеного Верховним судом 03.05.2018 в справі № 581/638/17-ц, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Судом встановлено, що рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 червня 2017 року вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 гривень щомісячно, з 25 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що мінімально гарантований розмір стягуваних за рішенням суду аліментів на даний час підлягає приведенню у відповідність до діючих нині норм абзацу другого частини другої статті 182 СК України і не може бути менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дочкою сторін повноліття, про що позивачем заявлено вимогу у даному позові, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду від 15.05.2006 року № 3 про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у розмірі 704 гривні 80 копійок, за правилом ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial