Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач за первісним позовом посилається на те, що він проживав в [INFO] разом з дідом [PERSON]та бабою [PERSON] З ними також проживала мати [PERSON] - [PERSON]. Їхнє господарство відносилося до колгоспного двору, про що свідчать записи погосподарських книг виконкому Сатиївської сільської Ради. Головою колгоспного двору був [PERSON] Він також став членом колгоспного двору. Коли вони переїхали проживати в [INFO] головою господарства знову став [PERSON], він та баба [PERSON] - стали членами колгоспного двору. 28.04.1977 року [PERSON] померла. Частка його майна в колгоспному дворі становила до січня 1989 року - 1/3. 31 січня 1989 року помер голова колгоспного двору - [PERSON] Станом на 15 квітня 1991 року право на майно, яке належало колгоспному двору мали баба [PERSON] та він. 5 липня 1995 року померла [PERSON] Він залишився проживати в даному будинку. До спадкового майна ввійшла тільки 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями. Дочка [PERSON] - [PERSON] отримала 18 березня 1996 року свідоцтво про право спадщину на весь житловий будинок, про що він дізнався лише в липні 2008 року . [PERSON]В приховала від нотаріуса, що майно на яке було видане свідоцтво про право на спадщину за законом є майном колгоспного двору і що є живі інші члени колгоспного двору. 16 серпня 2005 року померла [PERSON], після смерті якої єдиним спадкоємцем є син - [PERSON] Останній, як і його матір заперечує його право на ? частину спірного житлового будинку, як частку в майні колишнього колгоспного двору. Він у 2008 році звертався до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, однак Ухвалою Дубенського міськрайонного суду позов було залишено без розгляду, в зв»язку з його повторною неявкою до суду з тих причин, що він був хворий та тривалий час лікувався. Після смерті [PERSON]»янчук О.Ф. відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла тільки ? частина житлового будинку з господарськими будівлями, тому спадкоємці після її смерті могли отримати свідоцтво про право на спадщину за законом лише на ? частину спірного житлового будинку. Просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на 1/2 частину спадкового майна за законом, видане на ім.»я [PERSON] 18 березня 1996 року Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою за реєстровим № 543 та визнати за ним право власності на ? частину домоволодіння, що знаходиться в с. Сатиїв вул. Тиха,53, Дубенського р-ну Рівненської області. В обґрунтування заявленого позову позивач по зустрічному позову [PERSON] посилається на те, що з матеріалів справи, а саме з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року вбачається, що будинковолодіння, на яке видане свідоцтво про право на спадщину, належало на праві власності колгоспному двору, членами якого були [PERSON]»янчук [PERSON] та [PERSON]»янчук [PERSON]. Кожен з них мав право на 1/2 частки в майні колгоспного двору. Норми законів щодо колгоспного двору діяли до 15 квітня 1991 року. [PERSON]»янчук О.Ф. померла 05 липня 1995 року. Вона мала право на 1/2 частину майна бувшого колгоспного двору, в т.ч. - на 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями в с.Сатиїв Дубенського району Рівненської області. Ця частина будинку входить в склад спадкового майна. На вказану частину будинку відкрилася спадщина, яку успадкувала спадкоємець за законом - дочка [PERSON]»янчук О.Ф., його матір [PERSON] Після смерті матері він своєчасно прийняв спадщину, як спадкоємець за законом 1/2 частку зазначеного будинковолодіння, тому просить визнати за ним право власності на ? частину спадкового майна за законом, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями що в с. Сатиїв вул. Тиха, 53 Дубенського р-ну, Рівненської області. Третя особа із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] обґрунтовуючи позовні вимоги зустрічної позовної заяви посилається на те, що 05 липня 1995 року померла її баба [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку, що розташований по вулиці Тиха №53 в селі Сатиїв Дубенського району Рівненської області Бабця мала двох дітей - сина [PERSON] та дочку [PERSON]. Якщо спадкодавець помер до 01.01.2004 року, спадщина оформляється і видається свідоцтво про право на спадщину за Цивільним кодексом 1963 року і застосовуються правила, які діяли за тим кодексом. На той час передбачалися два різновида прийняття спадщини - фактичний і юридичний (ст.549 ЦК УРСР). Юридичне прийняття спадщини встановлювалося шляхом подачі заяви до державної нотаріальної контори в шестимісячний термін, а фактичний означало, що особа вступила в фактичне управління та володіння спадковим майном, що зокрема могло підтверджуватися , наприклад, довідкою житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець користувався майном спадкодавця , сплачував податки і платежі, або якщо упродовж шести місяців після смерті спадкодавця фактично вступив в управління, володіння спадковим майном або проживав у спадковому будинку. [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері шляхом подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи [PERSON] також прийняв спадщину після смерті матері шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Вказана обставина підтверджується довідкою виконавчого комітету Сатиївської сільської ради Дубенського району Рівненської області за №03-15/321 від 23.02.2016 року, поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які проживають [INFO]; звітом від 09 липня 2009 року про оцінку житлового будинку та надвірних будівель і споруд, що розташований по вулиці Тиха, №53 в селі Сатиїв Дубенського району Рівненської області. Її батько [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті матері [PERSON] шляхом догляду за будинком, здійсненням поточного та капітального ремонту, догляду за фруктовим садом, обробітком земельної ділянки. 08 лютого 2015 року [PERSON] помер. Спадкоємцями за законом першої черги, що прийняли спадщину після його смерті є вона, син [PERSON] та дочка [PERSON]. Однак факт вступу в управління та володіння спадковим майном [PERSON] оспорюється [PERSON], так як він подав позов до суду про визнання за ним права власності право на ? частину, а не на ? частину житлового будинку, що розташований по вулиці Тиха, №53 в селі Сатиїв Дубенського району Рівненської області. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON], померлої 05 липня 1995 року в селі Сатиїв Дубенського району Рівненської області та визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме - на 1/12 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по вулиці Тиха, №53 в селі Сатиїв Дубенського району Рівненської області. Відповідач за первісним позовом [PERSON] подав до суду заперечення, в якому посилається на те, що позовні вимоги [PERSON] про те, що її батько [PERSON]»янчук [PERSON], прийняв спадщину після смерті матері [PERSON]»янчук [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном є необгрунтованими та безпідставними. В дійсності він на спадщину не претендував, її не прийняв так як до нотаріуса не звертався. Останньому було відомо, що із заявою про прийняття спадщини звернулася його сестра - [PERSON] Разом із спадкодавцем [PERSON]»янчук О.Ф. він на момент її смерті в с.Сатиїв Дубенського району не проживав, а проживав в [INFO]. Спадщину не прийняв. Вказана обставина стверджується листом Державного нотаріуса Млинівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 27 лютого 2016 року. В листі зазначається, що [PERSON] не подано достатніх доказів прийняття спадщини [PERSON]»янчуком [PERSON] після смерті [PERSON]»янчук [PERSON]. Посилання позивача на довідку сільської ради, пояснення свідків не заслуговує на увагу, так як ними не стверджується факт вступу [PERSON]»янчука П.І. в управління спадковим майном в установлений законом строк. За життя [PERSON]»янчук П.І. не оспорював успадкування його матір»ю всього будинковолодіння в с.Сатиїв Дубенського району, хоча йому про це було достовірно відомо. Крім того, вимога про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на спадкове майно подана за спливом позовної давності. [PERSON]»янчук П.І. міг пред»явити відповідну вимогу протягом 3 років з дня виникнення права на пред»явлення позову - до 06 січня 1999 року, але не пізніше 3 років з дня отримання його матір»ю свідоцтва про право на спадщину, тобто до 18 березня 1999 року. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON]. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову частково із слідуючих підстав У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він проживав з дідом [PERSON] бабою [PERSON] в с. Дядьковичі Дубенського району Рівненської області. Згідно записів погосподарських книг виконавчого комітету Сатиївської сільської Ради Дубенського району Рівненської області, їх господарство відносилося до колгоспного двору, головою якого був [PERSON] Він також був членом колгоспного двору. Згодом вони переїхали в новий будинок в с. Сатиїв вул. Жовтнева, 59, Дубенського району. Статус їх господарства не змінився. До січня 1989 року частка його майна в колгоспному дворі становила 1/3. 31 січня 1989 року [PERSON] помер. Станом на 15 квітня 1991 року право на майно, що належало колгоспному двору мали баба [PERSON], яка 5 липня 1995 року померла, і він, так як залишився проживати в даному будинку. 18 березня 1996 року дочка [PERSON] - [PERSON] отримала свідоцтво про право спадщину на весь житловий будинок, приховавши від нотаріуса те, що є ще живі члени колгоспного двору, які мають право на частку у майні колгоспного двору. 16 серпня 2005 року [PERSON]І померла, після її смерті єдиним спадкоємцем є син - [PERSON] Встановлено, що згідно запису погосподарської книги № 15 за 1974- 1976 роки, господарство [PERSON] знаходилося за адресою с. Дядьковичі Дубенського району. З 1977 року [PERSON] проживав в [INFO] у власному будинку. Спільно із ним проживали: дружина [PERSON], внук [PERSON], теща [PERSON], яка померла 28 квітня 1977 року. Головою колгоспного двору був [PERSON], який помер 31 січня 1989 року. З 1989 року по 1995 рік головою колгоспного двору була [PERSON], яка померла 5 липня 1995 року. З 1996 року по даний час власником будинку рахується [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 березня 1996 року, виданого [PERSON] районною нотаріальною конторою. [PERSON] зареєстрований і проживає у господарстві за адресою с. Сатиїв вул. Тиха 53 з 1974 року і по даний час. Зазначене підтверджено довідкою Сатиївської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 23 вересня 2013 року (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що 16 серпня 2005 року [PERSON] померла. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз'яснень, що викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному дворі збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається і перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанові від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Будинковолодіння, на яке видане свідоцтво про право на спадщину, належало на праві власності колгоспному двору, членами якого були [PERSON]»янчук [PERSON] та [PERSON]»янчук [PERSON]. Кожен з них мав право на 1/2 частки в майні колгоспного двору. Норми законів щодо колгоспного двору діяли до 15 квітня 1991 року. Приймаючи до уваги встановленні обставини справи, у відповідності до вимог закону, що діяв на час виникнення правовідносин, суд приходить до переконливого висновку, що [PERSON]»янчук [PERSON] набув право на 1\\2 частину спадкового майна, як член колгоспного двору. Вирішуючи обґрунтування доводів сторони відповідача за зустрічним позовом [PERSON] у правовідносинах, що виникли з приводу спірного спадкового майна після 30 червня 1990 року « припинення колгоспного двору», суд виходить з наступного. [PERSON]»янчук О.Ф. померла 05 липня 1995 року. За таких обставин, остання мала право на 1/2 частину майна бувшого колгоспного двору,в т.ч. - на 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями в с.Сатиїв Дубенського району Рівненської області. Ця частина будинку входить в склад спадкового майна. На вказану частину будинку відкрилася спадщина, яку успадкувала спадкоємець за законом, дочка [PERSON]»янчук О.Ф.- його матір [PERSON] Після смерті матері, [PERSON] своєчасно прийняв спадщину, як спадкоємець за законом 1/2 частки зазначеного будинковолодіння. А тому, позовні вимоги [PERSON]»янчука В.В. щодо визнання за ним права власності 1\\2 частину спадкового майна, що визнанні позивачем за первісним позовом підлягають до задоволення. Приймаючи рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами суд виходить з наступного. [PERSON] вимоги [PERSON] ґрунтувались на тому, що її батько [PERSON]»янчук [PERSON], прийняв спадщину після смерті матері [PERSON]»янчук [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Дані твердження третьої сторони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. В дійсності, як встановлено у судовому засіданні, маючи заповіт на ? частину спадкового майна правом на успадкування по смерті спадкодавця не скористався, а відмовившись у добровільному порядку, не претендував на успадкування. До нотаріуса не звертався. Останньому було відомо, що із заявою про прийняття спадщини звернулася його сестра - [PERSON] Разом із спадкодавцем [PERSON]»янчук О.Ф., [PERSON]»янчук П.І. на момент її смерті в с.Сатиїв Дубенського району не проживав, а на час відкриття спадщини проживав в [INFO]. Спадщину не прийняв. Вказана обставина стверджується листом Державного нотаріуса Млинівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 27 лютого 2016 року. В листі зазначається, що [PERSON] не подано достатніх доказів прийняття спадщини [PERSON]»янчуком [PERSON] після смерті [PERSON]»янчук [PERSON]. Посилання позивача на довідку сільської ради, пояснення свідків не заслуговує на увагу, так як ними не стверджується факт вступу [PERSON]»янчука П.І. в управління спадковим майном в установлений законом строк. За життя [PERSON]»янчук П.І. не оспорював успадкування його матір»ю всього будинковолодіння в с.Сатиїв Дубенського району, хоча йому про це було достовірно відомо. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] щодо права на успадкування є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed