Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

В квітні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову зазначено, що його батьку [PERSON], який помер [INFO], - на праві власності належало наступне майно: 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS]; легковий автомобіль [NUMBER]; гаражний бокс [ADDRESS]. Крім того, батько був землекористувачем земельної ділянки (код 90:074:021), площею 1315,19 кв.м та земельної ділянки (код 90:074:025), площею 796,67 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] За життя батьком був складений заповіт, яким він все майно заповів своєму сину [PERSON] Після смерті батька, позивач, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановленому законом порядку, отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на майно. Посилаючись на те, що в інший, позасудовий спосіб, він не може оформити свої права спадкоємця, позивач просив суд визнати за ним право власності на вказане майно в порядку спадкування за заповітом після смерті батька (т. 1 а.с.1-3). В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом також і на 1/ 4 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.03.1990 р. (т. 2 а.с.93-95). Представник позивача в судове засідання не з»явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Представник відповідача - Київської міської ради в судове засідання не з»явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. З будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Представник третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явилась. До суду подала письмову заяву про розгляд справи без її часті. Проти задоволення позовних вимог про визнання права власності на земельні ділянки та частину надвірних будівель та підсобних споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], - заперечувала. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе, розглянути справу за відсутності сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], - є сином [PERSON] (т. 1 а.с. 4,5). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т. 1 а.с.6). За життя [PERSON], останнім, 23.07.2010 року було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мінерт О.А., яким все своє майно він заповів своєму сину [PERSON] - позивачу у справі (т. 1 а.с. 12). 12.08.2014 року позивач звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] (т. 1 а.с.58), та в цей же день була заведена спадкова справа, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (т. 1 а.с.70) Відповідно до довідки № 5838/02-31 від 17.10.2014 року, державним нотаріусом Абісовою Т.Ф. позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом через відсутність в останнього правовстановлюючих документів на майно (т. 1 а.с.17). Встановленим фактам відповідають цивільно-правові відносини, що виникають у зв»язку з реалізацією особами права на спадкування та оформленням спадкових прав і регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Позивач у справі є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], що підтверджується змістом заповіту спадкодавця, та інших спадкоємців судом не встановлено. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину, згідно положень частини 1 статті 1298 ЦК України, видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно роз»яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом в ході розгляду справи встановлено, та стороною позивача доведено, що [PERSON] належав легковий автомобіль [NUMBER] (т. 1 а.с.72). Крім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Першою Київською держнотконторою 20.03.1990 р. № 13н-510, [PERSON] належала ј частина житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с.151). Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації від 05.01.2016 року № 73 (И-2016), згідно даних бюро за адресою: [ADDRESS], на праві власності зареєстровано житловий будинок: ј частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Першою Київською держнотконторою 20.03.1990 року № 13н-510; ј частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Першою Київською держнотконторою 20.03.1990 року № 13н-510; ј частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Одинадцятою Київською держнотконторою 31.07.1996 року № 1н-1366 (т. 1 а.с.150-151). Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на автомобіль та частину житлового будинку є законними та підлягають задоволенню. Разом з тим, в ході розгляду справи судом встановлено, що певне майно, визнання право власності на яке вимагає позивач, не належало спадкодавцю на день його смерті. Так, відповідно до довідки Департаменту земельних ресурсів виконкому Київської міської ради від 12.03.2015 р. за № 05707-4419, за даними міського земельного кадастру, та на підставі технічної документації було встановлено за [PERSON] зовнішні межі землекористування земельними ділянками, загальною площею 1315,19 кв.м та 796,67 кв.м. за адресою: [ADDRESS], однак, документи, що посвідчують право власності чи користування (оренди) вказаними земельними ділянками зареєстровані не були (т. 1 а.с.16). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Згідно із п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 року № 24-753/01-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретну земельну ділянку не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х Земельного Кодексу України «Перехідні положення». Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. В ході розгляду справи стороною позивача не надано суду переконливих доказів щодо належності на праві власності спадкодавцю земельних ділянок (державний акт на право власності на землю, свідоцтво про право власності, рішення про передачу у приватну власність спадкодавцю земельної ділянки, технічну документацію щодо земельної ділянки, докази визначення меж земельної ділянки, погодження меж із суміжними землевласниками, тощо), як і не надано доказів на підтвердження початку процедури приватизації земельних ділянок за життя спадкодавця. Крім того, суд звертає увагу на те, що право власності на частину житлового будинку, яким володів спадкодавець на законних підставах, автоматично не дає підставу для успадкування прав на земельні ділянки, право власності на які не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна вимога в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки, є необґрунтованою, безпідставною та недоведеною, в зв»язку з чим в її задоволенні слід відмовити. Крім того, відповідно до довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації за № 12853 (И-2015) від 01.10.2015 р. та свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.04.1996 р., - [PERSON] належала на праві власності 1/4 частина квартири за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с.103-104), а також відповідно до довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації за № 5235 (И-2016) від 25.04.2016 р. та свідоцтва на право власності, виданого 26.10.2009 р., - [PERSON] належав на праві власності гаражний бокс [ADDRESS] (т. 2 а.с.63-64) . Разом з тим, відповідно до договору дарування гаражного боксу від 13.12.2013 року, [PERSON] подарував [PERSON] гаражний бокс [ADDRESS] (т. 2 а.с.108-109), а відповідно до договору дарування ј квартири від 13.12.2013 року, [PERSON] подарував [PERSON] - 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с.106-107). Зазначені договори є чинними, та в установленому законом порядку недійсними не визнавались, та доказів зворотному матеріали справи не містять та стороною позивача в ході розгляду справи суду надано не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що подароване майно, зазначене у вказаних договорах, не належало спадкодавцю [PERSON] на день його смерті, та, відповідно, не було успадковане позивачем, а відтак позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на ј квартири за адресою: [ADDRESS] та гаражний бокс [ADDRESS], - є також необґрунтованими та безпідставними, в зв»язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним, оскільки в ході розгляду справи, останній, не наполягав на їх стягненні.

Outcome: partial