Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

В листопаді 2019р. позивачка [PERSON] звернулася о Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Шевченківський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просила суд: - визнати батьківство відповідача щодо позивачки; - внести зміни до актового запису про народження позивачки за № 1430 від 28 серпня 1969р. народження, вказавши відповідача батьком позивачки. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що її мати [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, [INFO] народилася позивачка. Реєстрація факту народження дитини (позивачки) було здійснено її матір`ю одноособово, оскільки батьки її матері були проти реєстрації шлюбу між відповідачем та матір`ю позивачки. В подальшому відповідач виїхав на постійне місце проживання за кордон, при цьому постійно спілкуючись з позивачкою, як донькою, а мати позивачки [INFO] померла. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо, остання звернулась до суду для захисту свого права. Ухвалою судді Шевченківського районного суд м. Києва від 27 січня 2020р. відкрито провадження по справі в загальному позовному провадженні і призначено справу в підготовче засідання. 09 листопада 2020р. на адресу суду надійшла заява від відповідача, про визнання позову, та здійснення розгляду справи у його відсутність. Крім того, відповідач визнав, що є батьком позивачки. 01 грудня 2020р. на адресу суду представником позивачки було подано заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд позов задовольнити. В засідання сторони, третя особа, не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень СК України, Цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей Кодекс набрав чинності 01 січня 2004р. Пунктом 4 цих положень діючого ЦК України передбачено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. За змістом ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Статтею 53 КпШС України, визначено, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно положень ст. 55 КпШС України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис про батька дитини провадиться за заявою батька. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис відомостей про матір і батька дитини провадиться за правилами, викладеними в цій статті, за заявою осіб, зазначених у статті 163 цього Кодексу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13, 14 Постанови № 16 від 12 червня 1998р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» звернути увагу судів на те, що заяви про встановлення батьківства можуть бути прийняті до судового розгляду, якщо в органах РАГС проведено реєстрацію народження дитини. Питання про походження дитини від осіб, які не перебувають між собою в шлюбі й не подали в органи РАГС спільної заяви про їх реєстрацію як батьків, може вирішуватися судом за заявою про встановлення батьківства (факту батьківства, факту визнання батьківства), поданою одним із батьків або опікуном (піклувальником), іншою особою, на утриманні якої перебуває дитина, а також самою дитиною після досягнення повноліття. При зверненні із заявою особи, на утриманні якої перебуває дитина і яка не є опікуном (піклувальником) останньої для захисту інтересів дитини, до участі у справі залучається орган опіки та піклування. Згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Роз`яснити судам, що в тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про встановлення батьківства мають розглядатися лише одночасно з вимогами про вилучення відомостей про батька із актового запису про народження дитини, яким підтверджувалось інше її походження. У разі виникнення підвідомчого суду спору про право вимоги про встановлення факту батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 р. особою, яка померла, а за життя визнавала дитину своєю, утримувала її або бажала її народження під час вагітності матері, розглядаються у позовному, а не в окремому провадженні. Умови й порядок встановлення батьківства визначено законом, тому в справах даної категорії суди не мають права затверджувати мирові угоди. Якщо відповідач виявить бажання добровільно подати заяву в органи РАГС про реєстрацію встановлення батьківства, суд відкладає розгляд справи або оголошує перерву для проведення реєстрації, а при наданні нового свідоцтва про народження дитини - закриває провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 227 ЦПК. При пред`явленні позову про встановлення батьківства або про стягнення аліментів неповнолітньою матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, так само як і при пред`явленні позову про це до такої ж неповнолітньої особи, суд має обговорити питання про залучення до участі у справі батьків, усиновителів або піклувальників позивача чи відповідача для захисту прав та інтересів останніх (статті 60, 117, 143 КпШС). Рішення про встановлення батьківства, факту батьківства, факту визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина повинна містити відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах РАГС (прізвище, ім`я, по батькові батька, число, місяць, рік його народження, національність, громадянство, місце постійного проживання й роботи, номер запису акта про народження дитини, коли та яким органом його складено). Як встановлено судом, позивачка народилася [INFO] . Згідно свідоцтва про народження позивачки, в актовому запису про її народження за № 1430 від 28 серпня 1969р., її батьками зазначені: « [PERSON] », « [PERSON] ». 04 березня 1991р. мати позивачки померла. В позові позивачка зазначала, що в актовому записі про її народження , запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень, було проведено відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС України, за заявою її матері. Зазначені обставини підтвердив і відповідач. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про визнання її батьком - відповідача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, при цьому судом враховано, що зазначений факт визнав і сам відповідач, про що зазначив письмовій заяві, надісланої на адресу суду. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивачки про визнання відповідача її батьком, а тому підлягають задоволенню і вимоги позивачки про внесення змін до актового запису про її народження № 1430 від 28 серпня 1969р., щодо внесення відомостей про її батька, а саме зазначенням відповідача. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,4 грн.

Outcome: approved