Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати за нею право власності на 3\\4 частки квартири [ADDRESS] , стягнути з відповідача на користь позивача суму 38150 грн компенсації, що складає 50% вартості спільного сумісного майна автомобіля «Опель Вектра» державний номерний знак [NUMBER] , 1993 року випуску. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що 11 вересня 2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Шлюб розірвано рішенням суду від 09 липня 2018 року. За час шлюбу сторони придбали наступне майно: квартиру [ADDRESS] та автомобіль «Опель Вектра» д\\н [NUMBER] , 1993 року випуску. У зв`язку з тим, що спільний автомобіль відповідач продав без її згоди та розпорядився коштами на власний розсуд, позивач вважає можливим отримання грошової компенсації від відповідача у розмірі 50%його вартості . Також відповідач не проживає в вказаній квартирі, не несе витрати на її утримання, не сплачує комунальні послуги, а до неї застосовує фізичну силу та виражається нецензурною лайкою в присутності дитини. Тому просить з врахуванням інтересів дитини відступити від рівності часток подружжя при поділі спірної квартири. 07 листопада 2018 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнає спільку сумісну власність на вказану квартиру , проте заперечує від відступу від рівності часток подружжя за відсутності правових підстав. Також зазначив, що до складу спільного айна, що підлягає поділу , не може бути вклчено автомобіль Опель Вектра , оскільки він був відчужений ще у період рперебування сторін у шлюбних відносинах за взаємною згодою , а кошти від його продажу витрачені на потреби сім`ї. 30 листопаад 2018 року надано відповідь на відзив, в якому позивачка зазначає , що відповідач ще в лютому 2017 року покинув сім`ю та з того часу фактично припинені шлюбні відносини і ведення спільного господарства .Тоді ж він забрав спірний автомобіль, а згодом розпорядився ними на власний розсуд, кошти від продажу автомобіля не були витрачені на потреби сім`ї. Отже, вартість цього автомобіля повинна бути врахована при поділі спільного майна. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили про їх задволення з викладених в позові та відповіді на відзив підстав. Представник відповідача в судовому засіданні просила про часткове задоволення позову в частині поділу спільної квартири в рівних частках. В задоволенні інших вимог просила відмовити, з викладених у відзиві підстав. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 11 вересня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням центрального районного суду м.Миколаєва 09 липня 2018 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з вказаного рішення суду до суду з позовом про розрівання шлюбу звертався [PERSON] , [PERSON] , проти задоводення позову не заперечувала. Судом встановлено, що на час розгляду справи подружні стосунки припинені та не підтримуються, час їх припинення - судом не встановлювався. Під час шлюбу сторонами ( що ними не заперечується) було набуто право власності на автомобіль «Опель Вектра» та квартира [ADDRESS] - на підставі Договру купівлі-продажу від 25.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ММНО Середою О.О. за реєстровим № 1360. Право власності на квартиру зареєстровано в цілому за [PERSON] . На теперішній час в квартирі , яка є однокімнатною, загальною площею 30,3 кв.м., зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , реально проживають, що також не заперечувалося відповідачем, позивачка з неповнолітнім спільним сином. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 12 квітня 2018 року , з яким [PERSON] звернулася 22 березня 2018 року, стягнуто з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , аліменти у розмірі 1500 грн щомісячно і до повноліття дитини. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів - заборгованість відповідача відсутня станом на травень 2019 року. За укладеним 30 травня 2017 року договором купівлі-продажу автомобіль «Опель Вектра », державний номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований за продавцем [PERSON] , 01 лютого 2011 року, було відчужено відповідачем за 42 587 грн за домовленістю сторін - в територіальному сервісному центрі МВС в Дніпропетровській області м.Новомосковськ. З наданого представником позивача Звіту з незалежної оцінки майна у вигляді колісного транспортного засобу автомобіля Опель Вектра, 1993 року випуску , р\\н [NUMBER] від 07.05.2019 року вбачається, що оціночна ринкова вартість цього автомобіля складає 76 599 грн. Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України. Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя половину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про те, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, що не заперечується сторонами, є цінним майном та неподільною річчю. Проте позивачем не доведено належними та достеменними доказами , що відповідач здійснив його продаж іншій особі без згоди позивачки, як другого з подружжя. Так, спірний автомобіль був проданий відповідачем в період перебування у шлюбі з позивачкою , отже презюмується, що діяв за згодою другого з подружжя. Момент припинення сторонами шлюбних відносин не встановлювася судом при розгляді справи про розірвання шлюбу, жодних належних доказів того, що станом на травень 2017 року ( за рік до розірвання шлюбу) сторони вже припинили шлюбні відносини позивачка не надала . Не містять і матеріали справи доказів того, що отримані відповідачем кошти було використано не в інтересах сім`ї . Частиною 1 ст.61СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентуєтьсястаттею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сімї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п.23, 24 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від21.12.2007№11«Про практикузастосування судамизаконодавства прирозгляді справпро правона шлюб,розірвання шлюбу,визнання йогонедійсним таподіл спільногомайна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК Українипередбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до п.п. 4 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Відповідно дост.70 СК Україниу разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи зазначене положення, відсутність домовленості сторін щодо поділу майна та обставин, що б давали підставу для відступу від рівності часток, суд приходить до висновку, що частки сторін у спільному майні є рівними. З огляду на те, що жодна із сторін не заявила вимог про реальний поділ спільного майна, відсутність даних про технічну можливість такого поділу, суд приходить до висновку, що таке майно слід поділити в межах заявлених вимог, визначивши за кожним із сторін по рівній частці у спільній власності, а саме по 1/2 частці у праві спільної власності на вказану квартиру. Суд не приймає до уваги посилання позивача та представника позивача щодо необхідності відступу від рівності часток та визнання за нею права власності на 3\\4 частки квартири з огляду на наступні обставини. Підставами для відступу від рівності часток у відповідності до ч.2ст.70 Сімейного кодексує обставини, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Крім того, віповідно до ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Зважаючи на те, не подано суду достатніх доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя ( недостатність утримання спільної дитини , витрати майна на шкоду інтересам сім`ї тощо) , суд вважає, що в цій частині вимоги слід відмовити . При цьому суд не може прийнти до уваги посилання на те, що відповідач зневажливо ставиться до озивачки та вчиняв до неї дії насильницького характеру - оскільки, по-перше, це не є осбтавинами для відсутпу від рівності часток подружжя в роузмінні ст. 70 СК України, по-друге, не підтверджені достеменними доказами. Так, суд не приймає до уваги доводи позивача про недостатній розмір аліментів, які виплачує відповідач на утримання синаБогдана, так як позивач не зверталася до суду з вимогами про збільшення розміру аліментів на утримання синаі з рішення суду про стягнення алміентів слідує, що вона сама погодила розмір аліметів у 1500 грн щомісяця. З урахуванням викладеного та беручи до уваги положення норм ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України суд не вбачає підстав для відступлення від засад рівності часток сторін при поділі спірного майна подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу квартира, що знаходиться за адресою: квартира [ADDRESS] , , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - в розмірі 1/2 частини вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт на режим спільної часткової власності. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку, що позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає частковому задоволенню, а саме визнання за нею права власності на 1\\2 частини вакзаної квартири . В порядк уст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки 349 грн. судового збору - пропорційно до задволених позовних вимог.

Outcome: partial