Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

В липні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті батька залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка на території Чорнорудської сульської ради Ружинського району Житомирської області. За життя - 28 травня 2008 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів своїй сестрі [PERSON] , свій державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 111744 розміром 3.6000 га виданий 12 листопада 2004 року Ружинською райдержадміністрацією. Вказаний заповіт посвідчений секретарем Чорнорудської сільської ради, Ружинського району, Житомирської області Моргун Т.А., зареєстровано в реєстрі за № 25. Крім того, 28 травня 2008 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів своїй сестрі [PERSON] , свою приватизовано земельну ділянку, яка знаходиться в с. Чорнорудка Ружинського району, Житомирської області і належить йому згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 111744 розміром 3.6000 га виданий 12 листопада 2004 року Ружинською райдержадміністрацією. Вказаний заповіт посвідчений секретарем Чорнорудської сільської ради, Ружинського району, Житомирської області Моргун Т.А., зареєстровано в реєстрі за № 26. Після смерті [PERSON] 06 жовтня 2008 року державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори відкрита спадкова справа за № 548. 12.12.2018 року державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори Ставничим О.В. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме, видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 3.6000 га на території Чорнорудської сульської ради Ружинського району Житомирської області, оскільки встановлена наявність складеного заповіту на користь іншого спадкоємця [PERSON] . Після відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] має намір вступити у спадщину відповідно до закону, але для цього необхідно визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] . Тому позивач [PERSON] просить суд визнати недійсним заповіт посвідчений 28.05.2008року секретарем Чорнорудської сільської ради Ружинського району Житомирської області Моргун Т. А. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в матеріалах справи. Залучений в судовому засіданні в якості співвідповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечував, позовні вимоги визнав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. До суду відповідачем [PERSON] була надана заява від 15.10.2019 року про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає та проти задоволення позову не заперечує. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того, розглянувши визнання відповідачами [PERSON] та [PERSON] позову [PERSON] , суд приходить до наступного висновку. Положенням ч.4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішенні у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Поскільки визнання відповідачами позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, оскільки позивач являється спадкоємцем за законом, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачами та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 28 травня 2008 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів своїй сестрі [PERSON] , свій державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 111744 розміром 3.6000 га виданий 12 листопада 2004 року Ружинською райдержадміністрацією. Вказаний заповіт посвідчений секретарем Чорнорудської сільської ради, Ружинського району, Житомирської області Моргун Т.А., зареєстровано в реєстрі за № 25. 28 травня 2008 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів своїй сестрі [PERSON] , свою приватизовано земельну ділянку, яка знаходиться в с. Чорнорудка Ружинського району, Житомирської області і належить йому згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 111744 розміром 3.6000 га виданий 12 листопада 2004 року Ружинською райдержадміністрацією. Вказаний заповіт посвідчений секретарем Чорнорудської сільської ради, Ружинського району, Житомирської області Моргун Т.А., зареєстровано в реєстрі за № 26. [INFO] заповідач [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.08.2008 року видане Виконкомом Жовтневої сільської ради Ружинського району, Житомирської області. [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Чорнорудською сільською Радою Ружинського району, Житомирської області від 24.03.1983 року. [PERSON] є донькою спадкодавця [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Чорнорудською сільською Радою Ружинського району, Житомирської області від 30.06.1984 року. Після смерті [PERSON] 06 жовтня 2008 року державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори відкрита спадкова справа за № 548. З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла сестра [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] , подавши заяву про прийняття спадщини до Ружинської державної нотаріальної контори. 12.12.2018р. [PERSON] звернувся до Ружинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка знаходиться в с. Чорнорудка Ружинського району, Житомирської області і належить йому згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 111744 розміром 3.6000 га виданий 12 листопада 2004 року Ружинською райдержадміністрацією. 12.12.2018 року державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори Ставничим О.В. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме, видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 3.6000 га на території Чорнорудської сульської ради Ружинського району Житомирської області, оскільки встановлена наявність складеного заповіту на користь іншого спадкоємця [PERSON] . Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання(ст. 30 ЦК України). Згідно статті 1247 заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадови чи службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Ч.1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною/сторонами/ вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. П.8 Пленуму визначає, що підстави, передбачені ч.1 ст. 215 ЦК України, мають бути встановлені саме на момент вчинення правочину. Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст.203 ЦК України), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ( ч. 2 ст. 203 ЦК України), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст. 203 ЦК України), правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Частина 2 ст. 1257 ЦК України встановлює, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті -за позовом інших осіб, чиї права та інтереси порушені. Позивач посилається на те, що заповіт [PERSON] складено в той час коли він внаслідок тяжкої хвороби, вжиття знеболювальних наркотичних заходів, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Як посилається позивач, [PERSON] була обізнані про те, що [PERSON] не розуміє значення своїх дій, однак, навіть не повідомила позивача про існування даного заповіту. Таким чином, на думку позивача, волевиявлення [PERSON] в заповіті не відповідало його внутрішній волі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюються сторонами, [PERSON] з квітня 2008 року перебував на диспансерному обліку у лікаря-онколога Руженської районної центральної лікарні, був визнаний інвалідом 1 групи загального захворювання (новоутворення шлунку з ускладненням). Вживав знеболювальні наркотичні препарати, що підтверджується витягом з журналу контролю видачі наркотичних препаратів за формою № 11. Виходячи з обставин наведених вище, суд дійшов до висновку про те, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді, а тому наявні підстави для задоволення позову. На підставі та

Outcome: approved