Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 30 грудня 2005 року помер його дідусь [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 1/7 частку домоволодіння, яке розташоване по вул. Будей, № 4 в с. Малинівка Новоселицького району. Спадщину після його смерті прийняла його дружина - [PERSON], яка мала право на обовязкову частку та він, як спадкоємець за заповітом. Після смерті 11 квітня 2015 року [PERSON] відкрилася спадщина на 1/7 частку домоволодіння, яка належала їй як члену колгоспного двору та на 1/28 частку, яку вона успадкувала як обовязкову долю у спадщині після смерті свого чоловіка [PERSON]. Він як спадкоємець за законом 5 черги спадщину після смерті своєї бабусі [PERSON] прийняв своєчасно. Однак, оскільки спадкодавці не отримали при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, він не може оформити на себе право власності на спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності на 2/7 частки домоволодіння в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району та треті особи в судове засідання не зявилися, направивши на адресу суду заяви, в яких позов визнали та просили розглянути справу у їх відсутності. Суд вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 100 від 12 лютого 2016 року станом на 1990-1991 року домоволодіння, яке розташоване по вул. Будей, № 4 в с. Малинівка Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали семеро осіб, в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/7 частці домоволодіння. Житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння, побудовані до 1990 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровані в [PERSON] сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роках особам на праві спільної сумісної власності. Після смерті 30 грудня 2005 року [PERSON] відкрилася спадщина 1/7 частку домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкодавець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Відповідно до заповіту, який був складений 19 вересня 2003 року від імені спадкодавця [PERSON] та посвідчений секретарем Малинівської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець все своє майно в рівних долях заповів своїй доньці - [PERSON] та позивачу - [PERSON]. З свідоцтва про одруження серії ЯФ № 465560 від 28 жовтня 1956 року вбачається, що спадкодавець [PERSON] був чоловіком [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивач як спадкоємець за заповітом, який протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, та [PERSON] як непрацездатна вдова на обовязкову долю у спадщині після смерті свого чоловіка, яка на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем. Інший спадкоємець за заповітом [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась, а тому частка у спадщині, яку вона мала право прийняти в порядку ч.1 ст. 1275 ЦК України перейшла до іншого спадкоємця за заповітом, а саме позивача [PERSON]. Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець за заповітом на 3/28 частину домоволодіння прийняв позивач - [PERSON] та на 1/28 частку домоволодіння прийняла дружина спадкодавця, яка мала обовязкову долю у спадщині. 11 квітня 2015 року [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина на 5/28 частки вказаного домоволодіння, а саме на 1/7 частку, яка належала їй як члену колгоспного двору та на 1/28 частку домоволодіння, яку вона успадкувала як обовязкову долю після смерті свого чоловіка [PERSON]. З свідоцтва про народження позивача серії І-МИ № 155639 від 27 січня 2012 року вбачається, що його матірю є [PERSON] (дошлюбне Георгіца) О.Ф.. З свідоцтва серії ІІІ-УР № 439029 від 27 квітня 2061 року про народження [PERSON] (дошлюбне Георгіца) О.Ф. вбачається, що її матірю була спадкодавець [PERSON]. Таким чином, позивач [PERSON] є онуком спадкодавці [PERSON] по лінії своєї матері. У відповідності до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. За вказаних обставин, позивач будучи онуком спадкодавці [PERSON] входить до кола спадкоємців за законом 5 черги другого ступеня споріднення. Спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець за законом 5 черги позивач прийняв своєчасно, звернувшись протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини із відповідною заявою до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, у звязку із смертю спадкодавців та відсутністю за ними зареєстрованих належним чином правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та спадкоємцем за законом 5 черги після смерті [PERSON], спадщину після їх смерті прийняв своєчасно, інші спадкоємці спадщину не прийняли, то право власності на спадщину слід визнати за ним. На підставі ст.ст. 328, 1223, 1241, 1265, 1268, 1270, 1275 ЦК України, суд

Outcome: approved