Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь 119 082 грн. 21 коп. заборгованості за договором позики від 22.12.2014 року, що складається з суми позики у розмірі 54100 грн., суми процентів за договором позики у розмірі 27028,90 грн., суми інфляційних витрат та 3% річних за прострочення повернення позики у розмірі 32543,31 грн., суми штрафу за прострочення повернення позики у розмірі 5410,00 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь 128 198 грн. 10 коп. заборгованості за договором позики від 24.12.2014 року, що складається з суми позики у розмірі 59851 грн., суми процентів за договором позики у розмірі 29845,89 грн., суми інфляційних витрат та 3% річних за прострочення повернення позики у розмірі 38501,21 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 22 грудня 2014 року він з відповідачем уклали нотаріально посвідчений договір позики, за яким він передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 54100,00 грн. на строк до 01.03.2016 року. 24 грудня 2014 року він з відповідачем уклали договір позики, за яким він передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 59851,00 грн. на строк до 01.04.2015 року, на підтвердження чого надав йому розписку. У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув, ухиляється від зустрічі з ним, а тому він звернувся до суду з даним позовом. Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином у порядку визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування 08 травня 2018 року оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України» на сторінці Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, причину неявки не повідомив, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Відзив на позов від відповідача до суду не надходив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Встановлено, що 22 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів (а.с.20), за яким [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 54100,00 грн., та зобов'язався повернути борг в строк до 01 березня 2016 року. Вищевказаний договір позики грошових коштів підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. та зареєстровано в реєстрі за №3526, отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Окрім цього, 24 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, підтверджений розпискою (а.с.21), за яким [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 59851,00 грн., та зобов'язався в строк до 31 грудня 2014 року повернути 30000 грн., а іншу частину боргу у розмірі 29851,00 грн. зобов'язався повернути до 01 квітня 2015 року. Вищевказаний договір позики (розписка) підписаний відповідачем, отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Отже факт знаходження боргових документів - оригіналів розписки та договору позики грошових коштів у [PERSON], свідчить про невиконання із сторони [PERSON] своїх боргових зобов'язань. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по договору позики (розписки) від 24.12.2014 року та договору позики грошових коштів від 22.12.2014 року із сторони [PERSON] перед [PERSON] Відповідач грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернув, а тому суд прийшов до висновку, що основний борг по договору позики (розписки) від 24.12.2014 року складає 59851 грн., та по договору позики грошових коштів від 22.12.2014 року складає 54100 грн., які необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь суми процентів за договором позики, суми інфляційних витрат та 3% річних за прострочення повернення позики, суми штрафу за прострочення повернення позики за договором позики грошових коштів від 22.12.2014 року, суд прийшов до наступного. Згідно з п. 3 Договору позики грошових коштів від 22.12.2014 року, повернення боргу має здійснювати безготівково шляхом перерахування на банківський рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» м. Дніпропетровськ: перша сплата - 28.01.2015 року у сумі 2000 грн., наступні - 28 числа кожного наступного місяця по 4000 грн. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Аналогічна позиція викладена в постанові ВСУ у справі № 6-36цс14, зокрема, «У частині першій статті 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер, установлена презумпція ошатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Таким чином, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики». Згідно з правового позицією ВСУ, викладеною в постанові у справі № 6-369цс15, проценти за договором позики нараховуються до дня фактичного повернення позики. У зв'язку з тим, що відповідач і досі не повернув позичені кошти, він має сплатити суму боргу, а також проценти до дня фактичного повернення позики на рівні облікової ставки Національного банку України, адже в Договорі не зазначено розмір процентів за позикою, а також не зазначено, що позика є безпроцентною. З дати позики 22.12.2014 року і по день складання позову (як зазначив позивач в своєму позові) - 19.11.2017 року минуло 1063 дні. Середня ставка НБУ з дати укладення договору позики (22.12.2014 року) і по день складання позову (19.11.2017 року) складає 17,37% річних (зазначена ставка вираховувалась за формулою: сума облікових ставок НБУ за період з дати укладення договору позики (22.12.2014 р.) і по день складання цього позову (19.11.2017 р.) / кількість таких періодів). Розрахунок розміру процентів за 1 календарний день: 17,37% річних : 365 днів у році дорівнює 0,047%. Так, сума процентів до сплати вираховується наступним чином: 54100 грн. (розмір позики) х 0,047% (розмір процентів за 1 календарний день) х 1063 дні (з дати укладення договору позики (22.12.2014 року) і по день складання цього позову (19.11.2017р.))/100% дорівнює 27028 грн. 90 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загальна сума інфляційних втрат з урахуванням 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання складає 32543 грн. 31 коп. Згідно з абз. 2 п. 1 Договору позики грошових коштів від 22.12.2014 року, у разі несвоєчасного повернення позики відповідачем, він має сплатити штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. У зв'язку з тим, що відповідач не повернув боргові кошти, він має сплатити позикодавцю 5410 грн. штрафних санкцій. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь суми процентів за договором позики, суми інфляційних витрат та 3% річних за прострочення повернення позики за договором позики (розписки) від 24.12.2014 року, суд прийшов до наступного. За умовами договору позики (розпискою) від 24.12.2014 року, [PERSON] повинен був повернути [PERSON] 30 000 грн. до 31 грудня 2014 року, решту рівними частинами по 9950 грн. кожного 28 числа відповідного місяця до 01.04.2015 року. Разом з тим, як і за попереднім Договором позики грошових коштів від 22.12.2014 року, відповідач кошти позивачу не повернув, а тому є всі правові підстави для стягнення з нього процентів, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання. З дати позики 24.12.2014 року і по день складання позову (як зазначив позивач в своєму позові) - 19.11.2017 року минуло 1061 день. Середня ставка НБУ з дати укладення договору позики (24.12.2014 року) і по день складання позову (19.11.2017 року) складає 17,37% річних (зазначена ставка вираховувалась за формулою: сума облікових ставок НБУ за період з дати укладення договору позики (24.12.2014 р.) і по день складання цього позову (19.11.2017 р.) / кількість таких періодів). Розрахунок розміру процентів за 1 календарний день: 17,37% річних : 365 днів у році дорівнює 0,047%. Так, сума процентів до сплати вираховується наступним чином: 59851 грн. (розмір позики) х 0,047% (розмір процентів за 1 календарний день) х 1061 дні (з дати укладення договору позики (24.12.2014 року) і по день складання цього позову (19.11.2017р.))/100% дорівнює 29 845 грн. 89 коп. Загальна сума інфляційних втрат з урахуванням 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання складає 38 501 грн. 21 коп. Таким чином, загальна сума, яка належить до сплати позивачу, визначається наступним чином: 119 082 грн. 21 коп. заборгованості за договором позики від 22.12.2014 року, що складається з суми позики у розмірі 54100 грн., суми процентів за договором позики у розмірі 27028,90 грн., суми інфляційних витрат та 3% річних за прострочення повернення позики у розмірі 32543,31 грн., суми штрафу за прострочення повернення позики у розмірі 5410,00 грн., та 128 198 грн. 10 коп. заборгованості за договором позики від 24.12.2014 року, що складається з суми позики у розмірі 59851 грн., суми процентів за договором позики у розмірі 29845,89 грн., суми інфляційних витрат та 3% річних за прострочення повернення позики у розмірі 38501,21 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 2472,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved