Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

В лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Завод «Екватор», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві про встановлення місця страхового випадку та зобов'язання вчинити певні дії, мотивуючи тим, що з 14 січня 1985 року по 10 лютого 1997 року знаходився в трудових правовідносинах з ТОВ «Завод «Екватор». З 01 квітня 1988 року по 27 листопада 1996 року на вказаному підприємстві працював на посаді травильника, де під час роботи отримав хронічне професійне захворювання, у зв'язку чим рішенням медико-соціальної експертної комісії встановлено 60% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи. Оскільки, при визначені розміру щомісячних страхових виплат, виходячи з розрахунку середньої заробітної плати, було взято період з травня по жовтень 1996 року, а також не встановлено дійсний місяць в якому настав страховий випадок, розмір вказаних виплат було встановлено не вірно, що змусило звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали та просили його задовольнити, також просили суд поновити позивачу строк позовної давності з 26 жовтня 2011 року. Представники ПАТ «Завод «Екватор» та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Миколаєві позов не визнали та просили залишити його без задоволення, посилаючись на те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, а також, що розмір щомісячних страхових виплат був визначений позивачу згідно положень діючого законодавства. Заслухав сторони, пояснення спеціалістів Фонду, дослідивши надані документи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач з 14 січня 1985 року по 10 лютого 1997 року знаходився в трудових правовідносинах з ТОВ «Завод «Екватор». З 01 квітня 1988 року по 27 листопада 1996 року на вказаному підприємстві працював на посаді травильника, а з 27 листопада 1996 року позивач, відповідно до трудової книжки, був переведений з посади травильника на посаду налагоджувальника станків. Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 19.10.2009 року, затвердженого головним державним санітарним лікарем Заводського району м. Миколаєва позивач [PERSON] отримав професійне захворювання на посаді травильника працюючи у ТОВ «Завод «Екватор». Також вказані обставини підтверджуються випискою з історії захворювання № 0806/1456 Клініки науково-дослідного інституту гігієни труда і профілактичного захворювання ХНМЗ, повідомленням про професійне захворювання (отруєння) форма П-3, а саме, що причиною професійного захворювання позивача є шкідливий вплив токсичних речовин під час трудового процесу. В подальшому, згідно довідки МСЕК від 02.11.2009 року позивачу призначено сукупно 60% втрати професійної працездатності безстроково, з урахуванням двох випадків. 16.11.2009 року позивач звернувся до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві з заявою про призначення щомісячної страхової виплати у зв'язку з професійним захворюванням, яка була зареєстрована за № 813, а також надав довідку про розмір заробітної плати за період травень-жовтень 1996 року, складеною бухгалтерією ВАТ «Завод «Екватор» і інші документи, за якими йому були призначені разова страхова виплата та визначена щомісячна страхова виплата у розмірі 291,71 грн., виходячи з середньомісячної заробітної плати перед настанням страхового випадку у розмірі 972,35 грн., який був обрахований за період травень-жовтень 1996 року. Згідно п. 10 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв'язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Як вбачається середньомісячний заробіток для обчислення позивачу розміру страхових виплат було визначено відповідно до вимог Постанови КМУ від 26.09.2001р. № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням», а саме п. 4 - розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для застрахованих осіб, є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (для страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров'я у зв'язку з раніше отриманим ушкодженням здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання - період роботи за останнім основним місцем роботи перед настанням тимчасової непрацездатності). Також, п. 22 Постанови КМУ № 1266 передбачено, що довідка про середню заробітну плату (дохід) видається роботодавцем за вимогою застрахованої особи або робочих органів виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на підставі платіжних відомостей та інших документів про нараховану заробітну плату (дохід). У зв'язку з чим відповідач ПАТ «Завод «Екватор» і надав до відділення виконавчої дирекції ФССНВ довідку № 89/30 від 12.11.2009 року. Згідно записів у трудовій книжці 27.11.1996 року позивач перейшов працювати на іншу роботу з якою не пов'язане професійне захворювання, тому враховуючи вище викладене, працівниками Фонду для розрахунку середньої заробітної плати позивачу було взято період травень-жовтень 1996 року, а саме останні 6 місяців його роботи на посаді травильника ВАТ «Завод «Екватор», з яким пов'язане професійне захворювання, з урахуванням її коригування. Судом також встановлено, що у 1996 році робота на промисловій площадці № 2 ПАТ «Завод «Екватор», де позивач працював пресувальником гарячої штамповки та травильником 5-го розряду, відбувалася не регулярно, а саме в липні, серпні, вересні і жовтні 1996 року позивач взагалі за фахом не працював, що підтверджується даними довідки про розмір заробітної плати № 89/30 від 12.11.2009 року, тобто фактично останнім місяцем у якому мав місце вплив на позивача токсичних речовин під час трудового процесу є червень 1996 року і який має вважатися місяцем в якому настав страховий випадок, а тому, з урахуванням викладеного, заявлені вимоги підлягають задоволенню. Що стосується доводів представника відповідача Фонду , що до 17.11.2000 року роботодавці під час простою підприємства, посилалися на ч. 2 ст. 26 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року, а саме надавали працівникам безстрокові відпустки без збереження заробітної плати, тому трудові відносини між позивачем та ПАТ «Завод «Екватор» відбувалися до норм законодавства про працю, а тому ніяких порушень трудових прав заявника не вбачається, то суд зазначає, що предметом спору у даному випадку є не порушення трудових прав позивача, а визначення конкретного періоду настання для останнього страхового випадку, право на призначення, розрахунок та отримання страхової виплати. Крім того, суд вважає, що встановлення судом конкретного останнього місяця безпосередньої роботи позивача на роботі зі шкідливими умовами, в якому настав страховий випадок не суперечать положенням Постанови КМУ № 1266 із змінами внесеними згідно Постанови КМУ № 193 від 22.02.2006 року, у якому визначено саме розрахунковий період за який обчислюється середня заробітна плата, тобто останні шість календарних місяців, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок. Також що стосується застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог. Відповідно до положень ч. 2 та ч. 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом встановлено, що 25 лютого 2010 року позивач звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з адміністративним позовом до відділення ВДФССНВ та ПЗ України в Заводському районі м. Миколаєва про зобов'язання здійснити перерахунок страхових виплат та просив зобов'язати Фонд зробити перерахунок страхових витрат у відповідності до його заробітної плати за період з 01.07.1990 року до 31.12.1991 року, оскільки вважав, що в разі настання другого страхового випадку сам має право обрати період обчислення заробітної плати для страхових виплат, не врахувавши, що страхові випадки сталися на різних підприємствах, про що було зазначено в постанові Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.08.2010 року та ухвалі одеського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2011 року. А з урахуванням вказаних обставин, суд вважає, що строк позовної давності перервався і почався заново.

Outcome: approved