Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

В листопаді 2015р. позивач ПАТ «Ідея Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: - вилучити у відповідача транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль «SKODA Oktavia» А5 1.6, 2010р. випуску, д.н. [NUMBER] та передати його в управління позивача на період його реалізації; - в рахунок погашення кредитної заборгованості в сумі 520412,01 грн. звернути стягнення на предмет застави автомобіль «SKODA Oktavia» А5 1.6, 2010р. випуску, д.н. [NUMBER], шляхом продажу зазначеного автомобіля позивачем будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності, для чого надати банку усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов'язані з продажем автомобіля тощо); - стягнути з відповідача судові витрати у справі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01 березня 2010р. між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № 910.70104 (далі по тексту - кредитний договір), згідно умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 194209,0 грн. на придбання транспортного засобу з відсотковою ставкою 28% річних, на строк до 01 березня 2015р. Позичальник [PERSON] зобов'язувався сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтентних платежів (щомісячний платіж) в терміни та сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів, що є додатком до договору. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком і позичальником було укладено договір застави транспортного засобу № 910.70104 (далі по тексту - договір застави), відповідно до якого відповідач передав відповідачу в заставу вищезазначений автомобіль марки «SKODA Oktavia» А5 1.6, 2010р. випуску, д.н. [NUMBER]. Банк надав позичальнику кредитні кошти згідно з умовами договору, проте, в порушення своїх зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків за користування ним не виконує, внаслідок чого станом на 17 листопада 2015р. утворилась заборгованість у відповідача по кредитному договору перед позивачем в загальному розмірі 520412,01 грн. До судового засідання від представника позивача надійшла на адресу суду заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON], про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень та клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, представника до суду не направив. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 01 березня 2010р. між ПАТ «Плюс банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є позивач та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до п. 1 якого банк надав позичальнику кредит в сумі 194209,0 грн. на строк 60 місяців, з процентною ставкою 28,0% річних. Пунктом 2, § 1 кредитного договору визначено, що кредит надається для: - фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки «SKODA Oktavia» А5 1.6, 2010р. випуску у сумі 190400,0 грн. - фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника - 3809,0 грн. Згідно § 4 кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтетних платежів на рахунок № 29096491070104.980 в терміни та сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів, що є додатком № 1 до цього договору. Як вбачається з копії меморіального ордеру № 1 від 02 березня 2010р. та копії меморіального ордеру № 910.40104 від 28 лютого 2010р. кредитні кошти були отримані відповідачем, а отже банк виконав свої зобов'язання та надав позичальнику кредитні кошти у розмірі, визначеному кредитним договором (а.с. 14, 24). Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу, за умовами якого заставодавець передав у заставу заставодержателю вищенаведений транспортний засіб марки «SKODA Oktavia», зареєстрований ВРЕР-5 УДАІ м. Києва 25 лютого 2010р., який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого ВРЕР-5 УДАІ м. Києва 20 лютого 2010р. За згодою сторін оціночна вартість предмету застави встановлена в розмірі 272000,0 грн. (п. 2 §1 договору застави). З довідки-розрахунку вбачається, що станом на 17 листопада 2015р. відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує. Так, загальний розмір заборгованості становить 520412,01 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 194209,0 грн., прострочених процентів в розмірі 323377,66 грн., строкових процентів в розмірі 2825,35 грн. (а.с.26). Відповідно до п. 1 § 5 договору застави, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані, а окрім того - також до настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, у разі настання однієї з обставин: 1) порушення заставодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором; 2) порушення заставодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених договором; 3) виявлення заставодержателем погіршення стану предмету застави, або зменшення його вартості понад нормального фізичного зносу, або фактичної часткової відсутності предмету застави; 4) смерті заставодавця; 5) встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в кредитному договорі або договорі застави; 6) в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Пунктом 2, § 5 договору застави визначено, що звернення стягнення на Предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі-покупцю. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Пунктом 5 § 5 договору застави визначено, що ціна продажу предмета застави визначається відповідно до п.4 § 5 договору застави. Пункт 4 § 5 договору застави визначає, що ціна предмету застави визначається відповідно до незалежної (експертної) оцінки на момент фактичної передачі автомобіля заставодержателю. Отже, ціна предмету застави має бути визначено відповідно до п. 4 § 5 договору застави, а інше її визначення буде суперечити умовам укладеного між сторонами договору. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання підлягає виконанню у встановлений строк. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу застави, згідно зі ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги ,якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частиною 1 ст. 20 цього Закону визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 цієї статті встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечуваного обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно зі ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 6-10цс13 від 06 березня 2013р. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7806,18 грн.

Outcome: approved