Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з 23 грудня 2005 року їй на праві власності належить 7/15 частин житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , а співвласниками іншої частини житлового будинку являються [PERSON] і [PERSON] . Навесні 2019 року в належній їй частині житлового будинку, з її дозволу, зареєстрували своє місце проживання відповідачі по справі [PERSON] і [PERSON] разом зі своїми малолітніми дітьми. Відповідачі пообіцяли їй до 01 вересня 2019 року знятися з реєстраційного обліку в її будинку. Але відповідачі в будинку фактично не проживали жодного дня, та як згодом з`ясувалось, навіть виїхати на постійне проживання до Російської Федерації. В зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані в будинку, але в ньому фактично не мешкають і добровільно не виписались з будинку, позивач не має змоги повністю розпоряджатися своєю частиною житлового будинку. Саме тому позивач була змушена звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою від 07 вересня 2021 року провадження в справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження, одночасно на Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Любтинської міської ради Харківської області було покладено обов`язок надати висновок щодо розв`язання спору. Одночасно від Державної прикордонної служби України було витребувано інформацію про те, чи перетинали відповідачі в період з 01 травня 2019 року кордон України. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, але подала заяву про підтримання позовних вимог та проведення розгляду справи за її відсутності. Позивач також висловила свою згоду на проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідачів. В судове засідання відповідачі не з`явилися, хоча про день, час і місце розгляду справи вони були повідомлені у належний спосіб. Про причини неявки в судове засідання відповідачі не повідомили, тому суд виходить з того, що їх неявка відбулась за неповажних причин. Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідачів в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Любтинської міської ради Харківської області Самура Л.М. подала заяву про підтримання позовних вимог про проведення судового розгляду за її відсутності. Треті особи - Відділ з питань державної реєстрації виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, [PERSON] і [PERSON] про день, час і місце розгляду справи були повідомлені у належний спосіб, але в судове засідання не з`явились та про причини своєї неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши наявні в справі письмові матеріали, встановив наступне. Згідно з договором дарування, посвідченим 23 грудня 2005 року Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області за реєстр. № 1-2151, позивачу [PERSON] на праві власності належить 7/15 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивача на вказану частину житлового будинку також підтверджується витягом про реєстрацію права власності № 9421591, сформованим Люботинським БТІ 26 грудня 2005 року. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Люботинської міської ради № 03-10/1733 від 26 липня 2021 року, в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , ралом з [PERSON] зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та їх малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Записи, внесені до будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , свідчать, що реєстрація місця проживання відповідачів [PERSON] і [PERSON] в частині житлового будинку, яка належить позивачу, відбулась 19 березня 2019 року і 14 березня 2019 року відповідно; а малолітні діти відповідачів зареєстровані в житловому будинку 19 квітня 2019 року. Проте, як зазначено в акті, складеному комісією ОСН № 47 м. Люботин від 27 липня 2021 року, відповідачі [PERSON] і [PERSON] та їх малолітні діти фактично не мешкають в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , від моменту їх реєстрації. 14 березня 2019 року відповідачі [PERSON] і [PERSON] надали позивачу [PERSON] розписку про те, що вони в строк до 01 вересня 2019 року зобов`язуються подати усі необхідні документи для їх зняття з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Вказане свідчить, що між сторонами було визначено строк, на який відповідачам було надано житлове приміщення в будинку для проживання. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень гл. 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачі вселився у спірний будинок і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно з відповіддю Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 07 вересня 2021 року, в базі даних інформації щодо перетину державного кордону України наявні відомості про те, що громадянин [PERSON] , [INFO] , востаннє виїхав за межі території України 06 жовтня 2019 року, громадянка [PERSON] , [INFO] , востаннє виїхала за межі території України 19 жовтня 2019 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , - виїхав 25 червня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , - виїхав 01 липня 2019 року, і [PERSON] , [INFO] , - виїхала 19 липня 2019 року. Від тоді жоден з відповідачів на територію України не повертався. З дослідженого документу вбачається, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] разом зі своїми дітьми дійсно виїхали за межі території України, що свідчить про байдуже ставлення до наданого їм позивачем права на проживання у житловому будинку. Те, що відповідачі обрали місцем свого постійного проживання територію іншої іноземної держави, підтверджується їх власноручно написаними заявами від 17 вересня 2021 року, направлених позивачу [PERSON] , в яких вони звертаються до позивача з проханням зняти їх реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . До своїх заяв відповідачі додали такі документи: фотокопію договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , з якого випливає, що [PERSON] , [INFO] придбав у свою власність вказану квартиру, і що на час укладання цього договору він вже мав паспорт громадянина Російської Федерації, який був виданий 27 серпня 2019 року; та три свідоцтва про реєстрацію місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. За відсутності фактичного вселення особи до належного власнику житла наступна вимога власника житла про скасування реєстрації їх місця проживання не позбавляє їх права, якого вони за відсутності фактичного вселення так і не набули. За таких обставин згадані законні гарантії збереження житла для неповнолітньої особи та правові висновки ЄСПЛ не є релевантними до обставин цієї справи. На виконання вимог ст. 19 СК України Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Любтинської міської ради Харківської області подав суду висновок № 03-36/3750 від 11 жовтня 2021 року, в якому вказав про відсутність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. До такого висновку орган опіки та піклування дійшов з результатами перевірки умов проживання в спірному житлі та спілкування зі співвласниками житлового будинку [PERSON] і [PERSON] . Проведеною перевіркою встановлено, що сім`я [PERSON] в житловому будинку фактично ніколи не проживали, їх речі в будинку відсутні, малолітні Венедіктови [PERSON] і [PERSON] в закладах освіти на території м. Люботин не навчаються. Враховуючи те, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] разом з своїми дітьми у спірному житловому будинку не проживають від моменту реєстрації та спільним побутом із позивачем [PERSON] не пов`язані, оскільки ніяких стосунків з позивачем не підтримують, відтак припинені обставини, які були підставою для сервітутних відносин. Тому право цих відповідачів на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. На підставі викладеного, суд задовольняє позовні вимого в повному обсязі.

Outcome: approved