Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], оскільки той не проживає в квартирі з 2007 року без поважних приин, проживає за іншим постійним місцем проживання. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що після смерті дружини [PERSON] в березні 2015 року , він є основним квартиронаймачем зазначеної квартири, яка є неприватизованою. Його син [PERSON] прописаний у цій квартирі і проживав там до 2007 року, коли зібрвши свої речі разом з майбутньою дружтиною пішов з квартири. Після чого його мати допомогла йому реалізувати бажання жити окремо своєю родиною і йому надали кімнату у гуртожитку, де він і постійно проживає разом з дружтною та сином останні 8 років. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач сплачує самостійно, за весь цей час відповідач жоного разу не допоміг у опалті житлово-комунальних послуг, не висловлював намірів вселитися до квартири, в квартирі відсутні його речі. Періодично він лише приходив у гості як до батьків. Додатковою підставою позову визначала відсутність сімейних почуттів та взаємоповаги з відповідачем, оскільки останій не допомагав ні йому, ні хворій матері, зловживає спиртним. На теперішній час відповідач має банківські борги, за місцем його реєстрації постійно дзвонять колекторські фірми з погрозами, приходять повідомлення з ДВС, отже вони постійно перебувають під загрозою опису та арешту майна, що знаходиться в квартирі, в той час як жодного майна відповідача в квартирі не знаходиться. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив винести рішення на розсуд суду. Суду пояснила, що є рідним сином позивача , дійсно з 2007 року не проживає в квартирі батьків , а проживає у кімнаті в гуртожитку за місцем роботи. Але зазначив, що виїхав з батьківської квартири з тих підстав, що має неприязнені стосунки з сестрою, і вони з майбутньою його дружиною не могли проживати в одному помешканні. До того ж в квартирі не має вільної окремою кімнати, де віін міг би проживати з родиною, сокільки одну займали батьки, іншу- сестра з дітьми, а третя кімната є прохідною. Тому весь цей час він і не намагався повернутися проживати в квартиру. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала. Суду пояснила, що в 2007 році її брат пішов забрав усі речі із квартири і пішов проживати у гуртожиток, так як створив власну сім'ю і його дружина не бажала проживати разом з їх батьками. З того часу брат не робив жодної спроби повернутися додлму, натомість приходив нетверезий, власштовував сварки, постійно вимагав у батьків грошей, ніколи нічим не допомагва батькам, хворій матері. Останнім часом їм постійно погрожують працівники банку, оскільки у брата численні борги, і вони мають побоювання, що арештують майно , яке перебуває в квартирі за місцем реєстрації [PERSON], проте яке йому не належить, і як це потім будуть доводити невідомо. Вислухавши пояснення сторін , допитавши свідка, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Частиною 3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і у порядку, передбачених законом. Як вбачається із матеріалів справи, квартира [ADDRESS] отримана на підставі Ордера № 1345 від 20 листопада 1982 року , виданого виконкомом Центральної райради народних депутатів дідусеві відповідача на сім'ю з шести осіб, в тому числі і на позивача з дружиною [PERSON]В та двох неповнолітніх дітей (відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON]В.). 16 березня 2015 року [PERSON], дружина позивача, померла. [PERSON] , який є сином позивача, прописаний в квартирі з 1994 року. Також в спірній квартирі зареєстровані позивач, третя особа [PERSON], яка є рідною донькою позивача, та дві її неповнолітні дитини. Квартира перебуває у комунальній власності. Як підтверджується матеріалами справи , а також повністю визнав відповідач в судовому засіданні, [PERSON]В, не проживає в зазначеній квартирі з 2007 року, постійно проживає в кімнаті 504 гуртожитку по вул. Бузника, 3 в м.Миколаєві . Як пояснив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], дійсно в кінці 2006 року до нього прийшов його кум [PERSON] з майбутньою дружиною і попросив пожити декілька днів , оскільки через конфлікт та сварку з сестрою він не має наміру там проживати. Через декілька днів [PERSON] забрав усі свої речі з вкартири батьків. З того часу він не чув, щоб відповідач намагався вселитися до квартири батьків чи висловлював намір повернутися проживати до батьків. Відповідно до ст. 71 ЖК України, постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсудності понад встановлені законом строки. Відповідач була прописаний в квартирі як член сімї наймача, в ордері на отримання спірної квартири він зазначений як член його сімї. З 2007 року відповідач фактично постійно проживає за іншою адресою, доказів того, що він намагався повернутися до квартири батьків і що вони чинили перешкоди у цьому суду не надано. Навпаки, сам відповідач пояснював, що приходив у гості до батьків, а коли сварився з дружиною не було перешкод відвідати та переночувати в квартирі. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.71,72 ЖК України суд дійшов до висновку про відсутність відповідача без поважних причин понад шість місяців у вказаній квартирі , враховуючи тривалість не проживання, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщення вказаної квартири. При цьому суд не може взяти до уваги заперечення відповідача, оскільки відсутність окремої кімнати за місцем проживання , а також сварка з сестрою за життя основного квартиронаймача- без існування реальних перешкод в користуванні квртирою та вселенні до житлового приміщення , не є підставою для зберігання за ним права на користування спірним житлом. Крім того, суд враховує, що відповідач добровільно фактично вибув на постійне місце проживання в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті , отже відповідно до ч.2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. За таких обставин та виходячи із меж заявлених вимог, положень п. 7 ст. 8 ЦПК, ст. 71,72, 107 ЖК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову, підлягають відшкодуванню відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved