Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернулася в інтересах малолітньої [PERSON] до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в якому вказувала, що відповідачка є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. В той же час [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини, а саме: не підтримує жодних зв'язків з малолітньою, в тому числі не спілкується, не займається вихованням, не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, ухиляється від матеріального утримання [PERSON]. На профілактичні бесіди компетентних органів щодо необхідності зміни відношення до доньки відповідачка не реагує, притягувалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків, а саме за ч. 1 ст. 184 КУАП. Малолітня тривалий час проживає в родині позивачки (тітки), знаходячись на вихованні та утриманні останньої. Враховуючи вказані обставини, [PERSON] просила позбавити відповідачку батьківських прав щодо її малолітньої доньки, призначити її, тобто позивачку, опікуном дитини та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу). В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради - Тичинська Ж.П. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вважаючи їх обґрунтованими. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідачки, оскільки матеріали містять достатньо доказів про обставини справи. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], представника третьої особи - Тичинської Ж.П., показання свідка [PERSON], висновок прокурора з приводу позову, який вбачав підстави для його задоволення, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що відповідачка є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] є дієздатною та працездатною особою, має задовільний стан здоров'я, не працює, маючи лише тимчасові заробітки, аліменти на користь інших осіб не сплачує, інших осіб на утриманні не має. Разом з тим, як вбачається з пояснень осіб, що беруть участь в справі, показань свідка [PERSON], письмових доказів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 5-6, 9-10, 13, 26, 29-30, 42), відповідачка протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини, а саме не підтримує жодних зв'язків з малолітньою, в тому числі не спілкується, не займається вихованням, не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, ухиляється від матеріального утримання [PERSON]. На профілактичні бесіди компетентних органів щодо необхідності зміни відношення до доньки відповідачка не реагує, притягувалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків, а саме за ч. 1 ст. 184 КУАП. Малолітня тривалий час проживає в родині позивачки (тітки), знаходячись на вихованні та утриманні останньої. В матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують поважність причин невиконання відповідачкою батьківських обов'язків в минулому та докази, що свідчать про її бажання виконувати ці обов'язки в майбутньому. Враховуючи вік та рівень розвитку [PERSON] суд не вважав за доцільне заслуховувати її думку з приводу позову. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування про неї. Аналогічно статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За встановлених в судовому засіданні обставин, приймаючи до уваги письмовий висновок органу опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради Миколаївської області від 11 лютого 2015 року, суд вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини, оскільки це буде відповідати інтересам останньої. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 167 СК України в разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини, мають за їхньою заявою баба, дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Суд враховує те, що малолітня [PERSON] протягом тривалого часу проживає, знаходиться на утриманні та вихованні в родині своєї тітки [PERSON], яка встановила контакт з дитиною, піклується про неї, здійснює матеріальне забезпечення останньої. Враховуючи ці обставини, виявлення [PERSON] бажання бути опікуном своєї племінниці, наявність в матеріалах справи доказів, що остання за своїми моральними якостями, станом здоров'я та матеріальним становищем може виконувати обов'язки опікуна, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області від 05 лютого 2015 року, суд приходить до висновку про можливість призначення позивачки опікуном [PERSON] Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Положення ч. 2 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Тому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Ст.ст. 181 та 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність на утриманні платника інших осіб тощо. Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, зокрема стан здоров'я дитини та платника аліментів, матеріальне становище останньої, а також те, що відповідачка аліменти на користь інших осіб не сплачує, інших осіб на утриманні не має, суд прийшов до висновку, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання малолітньої у визнаному нею розмірі - 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З врахуванням положень ст. 88 ЦПК України з відповідачки також підлягає стягненню судовий збір на користь позивачки та на користь держави в розмірі по 243,60 грн. кожному.

Outcome: approved