Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

В лютому 2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Приватний нотаріус Дніпровського міського округу Занько Едуард Петрович про визнання договору іпотеки недійсним у зв`язку з відсутністю основного зобов`язання. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 17 січня 2017 року між ним - [PERSON] , як позичальником, та відповідачем [PERSON] , як позикодавцем, був підписаний договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрований в реєстрі за N°39, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в безготівковому вигляді в сумі 300000 грн., а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю пози ку (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк не пізніше 17 липня 2017 року. Відповідно до п.2 договору грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору: цей факт підтверджується відповідним банківським документом, який приєднаний до справи нотаріуса. Пунктом п`ятим цього договору було передбачено, що для забезпечення виконання зобов`язань щодо повернення позики у встановлений Договором термін позичальник зобов`язується за свій рахунок укласти з позикодавцем договір іпотеки нерухомого майна позичальника не весь період дії договору. На виконання вимог пункту п`ятого договору позики 17 січня 2017 року, тобто в той же день, між ним - [PERSON] , як іпотекодавцем, та [PERSON] , як іпотеко держателем, на забезпечення виконання зобов`язань, що виникло у іпотекодавця перед іпотекодержателем на підставі договору позики, був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрований в реєстрі за №40, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань за основним договором іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку комплекс будівель (А-1 - будівля павільйону площею - 472,8 кв.м.; Б-1 - адміністративно-побутова будівля площею - 39,0 кв.м.; В-1 - насосна площею - 5,6 кв.м.; Г-1 - побутова будівля площею - 24,3 кв.м.) загальною площею - 541,7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Як роз`яснив позивачу відповідач - він в ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» має особистий рахунок, в цьому ж банку він відкрив рахунок на ім`я позивача, та банк за його вказівкою здійснив переказ грошової суми в розмірі 300 000 грн. з його рахунку на рахунок позивача. Позивач повірив відповідачу, оскільки довіряв, і при цьому не був в достатній мірі обізнаним з правилами ведення банківських операцій, та був абсолютно впевнений в тому, що гроші дійсно перебувають на його рахунку, так як нотаріус прийняв наданий відповідачем документ - платіжне доручення, як достатню підставу вважати, що гроші вже йому передані. Саме переконання позивача в тому, що гроші за договором позики знаходяться на його банківському рахунку, яке було обумовлене поясненнями відповідача та наданням нотаріусу платіжного доручення, і призвело до підписання позивачем договору позики та в подальшому договору іпотеки. Оскільки вже після підписання двох вищевказаних договорів відповідач почав ухилятися від повідомлення позивача про банківський рахунок, на якому повинні були знаходитися перераховані ним кошти, то він звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. з проханням повідомити про те, яким конкретно банківським документом підтверджувався факт передачі предмету позики. Від нотаріуса він дізнався, що таким документом є Платіжне доручення від 17.01.2017 року за №4 надане [PERSON] до Відділення №7 ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», в якому платник [PERSON] доручав банку перерахувати грошову суму в розмірі 300 000 грн, з свого рахунку № [NUMBER] на рахунок отримувача [PERSON] № [NUMBER] , призначення платежу: перерахування коштів згідно Договору позики від 17.01.2017 р. реєстр. №39, нотаріус Занько Е . П . Після отримання цієї інформації позивач в вересні 2018 року звернувся з письмовою заявою до керуючого 7-м Відділенням ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» з проханням надати інформацію по вищевказаному платіжному дорученню, по руху грошових кошті по рахунку № [NUMBER] та надати копію даного платіжного доручення, З отриманою ним письмової відповіді (вихідний №29/06/07 від 18.09.2018 р.) за підписом керуючого 7-м Відділенням ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» він дізнався, що рахунки на його ім`я не відкривалися, а фінансова операція по перерахунку коштів взагалі не мала місця. Таким чином, передача позивачу предмета договору позики - грошової суми в розмірі 300 000 грн., не відбувалася, позивач вважає договір позики не укладеним. Позивач вважає, що вказані обставини підписання договорів позики та іпотеки доводять факт не укладання договору позики та недійсність вналідок цього договору іпотеки. Позивач просить визнати недійсним договір іпотеки від 17 січня 2017 року, підписаний між [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , як іпотекодавцем, та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , як іпотекодержателем, на забезпечення виконання зобов`язань, що виникло у іпотекодавця перед іпотекодержателем на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Едуардом Петровичем, зареєстрований в реєстрі за №40, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань за основним договором іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку комплекс будівель (А-1 - будівля павільйону площею 472,8 кв.м.; Б-1 - адміністративно-побутова будівля площею - 39,0 кв.м.; В-1 - насосна площею - 5,6 кв.м.; Г-1 - побутова будівля площею - 24,3 кв.м.) загальною площею - 541,7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21 березня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13 травня 2019 року в зв`язку із тривалою відпусткою судді Ковальової А.Б. в зв`язку із вагітністю та пологами справу було згідно автоматичного перерозподілу прийнято до свого провадження суддею Багбая Є.Д. Ухвалою суду від 31 січня 2020 року було закриоо підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував /а.с. 131/. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надавав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про доставку копії ухвали про відкладення розгляду справи /а.с. 127/, та довідкою про доставку смс /а.с. 130/, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав, причини неявки не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Приватний нотаріус Дніпровського міського округу Занько Едуард Петрович про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином причини неявки суду не повідомили, Надав заяву про розгляд справи за його відсутності /а.с. 32/. На підставі ст. ст. 211, ст. 247 ЦПК України, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. 17 січня 2017 року між позивачем - [PERSON] , як позичальником, та відповідачем [PERSON] , як позикодавцем, був підписаний договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрований в реєстрі за N°39, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в безготівковому вигляді в сумі 300000 грн., а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк не пізніше 17 липня 2017 року, що підтверджується копією договору /а.с. 8/. Відповідно до п.2 договору грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору: цей факт підтверджується відповідним банківським документом, який приєднаний до справи нотаріуса. Пунктом п`ятим цього договору було передбачено, що для забезпечення виконання зобов`язань щодо повернення позики у встановлений Договором термін позичальник зобов`язується за свій рахунок укласти з позикодавцем договір іпотеки нерухомого майна позичальника не весь період дії договору. На виконання вимог пункту п`ятого договору позики 17 січня 2017 року, тобто в той же день, між позивачем - [PERSON] , як іпотекодавцем, та [PERSON] , як іпотеко держателем, на забезпечення виконання зобов`язань, що виникло у іпотекодавця перед іпотекодержателем на підставі договору позики, був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрований в реєстрі за №40, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань за основним договором іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку комплекс будівель (А-1 - будівля павільйону площею - 472,8 кв.м.; Б-1 - адміністративно-побутова будівля площею - 39,0 кв.м.; В-1 - насосна площею - 5,6 кв.м.; Г-1 - побутова будівля площею - 24,3 кв.м.) загальною площею - 541,7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору /а.с. 9-13/. Як роз`яснив позивачу відповідач - він в ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» має особистий рахунок, в цьому ж банку він відкрив рахунок на ім`я позивача, та банк за його вказівкою здійснив переказ грошової суми в розмірі 300 000 грн. з його рахунку на рахунок позивача. Позивач повірив відповідачу, оскільки довіряв, і при цьому не був в достатній мірі обізнаним з правилами ведення банківських операцій, та був абсолютно впевнений в тому, що гроші дійсно перебувають на його рахунку, так як нотаріус прийняв наданий відповідачем документ - платіжне доручення, як достатню підставу вважати, що гроші вже йому передані. Саме переконання позивача в тому, що гроші за договором позики знаходяться на його банківському рахунку, яке було обумовлене поясненнями відповідача та наданням нотаріусу платіжного доручення, і призвело до підписання позивачем договору позики та в подальшому договору іпотеки. Оскільки вже після підписання двох вищевказаних договорів відповідач почав ухилятися від повідомлення позивача про банківський рахунок, на якому повинні були знаходитися перераховані ним кошти, то він звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. з проханням повідомити про те, яким конкретно банківським документом підтверджувався факт передачі предмету позики. Від нотаріуса він дізнався, що таким документом є Платіжне доручення від 17.01.2017 року за №4 надане [PERSON] до Відділення №7 ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», в якому платник [PERSON] доручав банку перерахувати грошову суму в розмірі 300 000 грн, з свого рахунку № [NUMBER] на рахунок отримувача [PERSON] № [NUMBER] , призначення платежу: перерахування коштів згідно Договору позики від 17.01.2017 р. реєстр. №39, нотаріус Занько Е.П . Після отримання цієї інформації позивач в вересні 2018 року звернувся з письмовою заявою до керуючого 7-м Відділенням ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» з проханням надати інформацію по вищевказаному платіжному дорученню, по руху грошових кошті по рахунку № [NUMBER] та надати копію даного платіжного доручення, що підтверджується копією заяви /а.с. 14/. З отриманої ним письмової відповіді (вихідний №29/06/07 від 18.09.2018 р.) за підписом керуючого 7-м Відділенням ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» він дізнався, що рахунки на його ім`я не відкривалися, а фінансова операція по перерахунку коштів взагалі не мала місця, що підтверджується копією відповіді /а.с. 15/. Згідно ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.І ст.1046 ЦК). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Таким чином, в даному випадку, оскільки предметом позики є грошова сума в розмірі 300 000 гри., договір позики від 17 січня 2017 року буде вважатися укладений з моменту передання позикодавцем позичальникові 300 000 грн. Як вже зазначалося вище - в п.2 договору позики зазначено, що грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору: цей факт підтверджується відповідним банківським документом, який приєднаний до справи нотаріуса. Тобто, ні під час укладання договору позики, ні до моменту його укладання - позикодавець не передавав кошти безпосередньо та особисто готівкою позичальнику, а зазначив, що передавав їх в безготівковому вигляді і на підтвердження факту передачі коштів надав нотаріусу відповідний банківський документ, при цьому цим документом було платіжне доручення. За своєю суттю платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача, що визначено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Таким чином, передача позивачу предмета договору позики - грошової суми в розмірі 300 000 грн., не відбувалася, тобто договір позики від 17 січня 2017 року підписаний між позивачем - [PERSON] , як позичальником, та відповідачем [PERSON] , як позикодавцем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрований в реєстрі за №39, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в безготівковому вигляді в сумі 300 000 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому Позикодавцем) у строк не пізніше 17 липня 2017 року, - є неукладеним, так як відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Приймаючи до уваги те, що неукладений договір позики не породжує жодних прав та обов`язків, то в даному випадку основного зобов`язання, яким повинно бути зобов`язання з мого боку, як позичальника, повернути предмет позики, - в позивача не виникло. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.3 вказаного Закону іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст.7 вказаного Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. З наведених правових норм очевидно, що в силу правової природи іпотеки, яка полягає в забезпечення основного зобов`язання, і є похідною від нього, - існування іпотеки не можливо без існування основного зобов`язання. Даний висновок також ґрунтується на вимогах п.1 ч.1 ст.593 ЦК України. З урахуванням того, що в даному випадку в позивача немає жодних обов`язків за основним зобов`язанням, яким повинно бути зобов`язання повернути гроші за договором позики, в силу не укладання останнього, то договір іпотеки від 17.01.2017 р. є таким, що суперечить Закону України «Про іпотеку», так як забезпечує виконання неіснуючої вимоги відповідача. Будучи введеним в оману відповідачем щодо дійсних обставин, що стосуються договору позики, в частині існування у сторін прав та обов`язків за цим договором, а саме: відповідач запевнив позивача в тому, що він перерахував предмет позики - 300 000 грн. на його банківський рахунок, у зв`язку з чим в [PERSON] виник обов`язок ці кошти повернути, а у відповідача, відповідно, право ці кошти від нього вимагати, але при цьому відповідач замовчав що, грошова сума в розмірі 300 000 грн., яка нібито була передана йому у власність в безготівковому вигляді відповідно до договору позики від 17 січня 2017 року, в дійсності передана не була, - позивач під впливом цього обману 17 січня 2017 року підписав іпотечний договір, який в даному випадку підписувати жодної необхідності не було, так як в нього не було перед відповідачем жодних зобов`язань, які б необхідно було забезпечувати іпотекою. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина 3 статті 215 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Оскільки оспорюваний договір іпотеки укладений в забезпечення виконання договору, який є неукладеним, що суперечать вимогам цивільного законодавства щодо застави майна та частини 4 статті 3 Закону України «Про іпотеку». Даний висновок суду погоджується із висновком викладеним ВС ВП по справі № 305/1180/15-ц, постанова від 29.05.2018 року. Враховуючи вищенаведене, згідно вивчених судом матеріалів справи, з`ясованих обставин справи які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Приватний нотаріус Дніпровського міського округу Занько Едуард Петрович про визнання договору іпотеки недійсним у зв`язку з відсутністю основного зобов`язання. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України в частині сплаченого позивачем судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000 гривень суд вважає за необхідне відмовити оскільки останні жодними доказами суду не доведені.

Outcome: approved