Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

В листопаді 2015 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду і протягом всього часу проживання з нею їхньої спільної малолітньої дитини-інваліда: [PERSON], [INFO], та опікування ним. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем з 10 березня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2015 року. Від шлюбу вони мають малолітню дитину-інваліда: [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбні відносини між ними припинені. Дитина після припинення шлюбних відносин між сторонами проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини та позивачки, з якою проживає дитина-інвалід, не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить і на його утриманні ніхто не знаходиться. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні частково визнали позовні вимоги позивачки та не заперечували проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині вимог позивачки заперечували проти задоволення та просили відмовити їй в повному обсязі. При цьому, вказали, що вказані нею обставини не відповідають дійсності, адже відповідачем було перераховано на рахунок позивачки: 11.07.2015 року - 1500,00 грн., 12.08.2015 року - 1510,00 грн., 12.09.2015 року - 1500, 00 грн., 12.10.2015 року - 1500, 00 грн., 12.11.2015 року - 1510,00 грн. Відповідач приймає активну участь в утриманні та оздоровленні дитини. Так, ним організовано лікувально-профілактичне оздоровлення дитини у Трускавці. Але, відповідач має кредитні зобовязання перед ПАТ КБ «Приват Банк» та ПАТ «Дельта Банк», а саме: сума заборгованості відповідача перед ПАТ КБ «Приват Банк» складає 13507, 94 грн.; а перед ПАТ «Дельта Банк» складає 17805,08 грн. Наведені відповідачем обставини є істотними для відмови позивачці в задоволенні її вимог. Крім того, позивачка щомісяця отримує грошову допомогу від держави з надбавкою на догляд за дитиною-інвалідом, що перевищує прожитковий мінімум, отже вона не потребує матеріальної допомоги. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки, добровільно допомогу на його утримання відповідач надає, що підтверджується відповідними квитанціями, наданими суду, але не регулярно та не в належному обсязі. Згідно положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При цьому, судом встановлено, що дитина позивачки та відповідача є дитиною-інвалідом з діагнозом: дитячий церебральний параліч, подвійна геміплегія зі стійкими вираженими руховими розладами, що підтверджується медичною документацією наданою суду. Вищевказані обставини, зокрема, що малолітній [PERSON], [INFO], є дитиною-інвалідом з вищевказаними діагнозами, визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі, а тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивачка отримує допомогу на їхню дитину від держави в розмірі 1111,80 грн., що підтверджується довідкою № 80 від 27.08.2013. Допомога призначена по 04.07.2018 року. Проте, суд прийшов до висновку, що з урахуванням тяжкості захворювання малолітньої дитини-інваліда розмір отримуваної позивачкою допомоги є таким, що не забезпечує в повній мірі потреб цієї дитини. Тому, з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований та має постійне джерело доходу, що також не заперечувалося та визнавалося сторонами. Тому, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти в частині від заробітку, встановивши їхній розмір в 1/3 частині від доходів щомісячно. Разом з тим, у відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд вважає вимоги позивачки в цій частині завищеними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, а підлягають частковому задоволенню. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає можливим встановити розмір аліментів в частині від заробітку відповідача та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини - [PERSON], допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Крім того, судом встановлено, що відповідач також не надає матеріальну допомогу на утримання позивачки, з якою проживає їхня спільна дитина-інвалід, яка (дитина) не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею. Відповідно до ч. 1 ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Судом під час розгляду даної справи не було встановлено умов, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу позивачці, з якою проживає їхня спільна дитина-інвалід. Відповідач вказував, що він має боргові зобовязання перед ПАТ КБ «Приват Банк» та ПАТ «Дельта Банк», які загалом складають понад 31000 грн., що підтверджується наданими ним довідками з вказаних банків. Разом з тим, вказані відповідачем обставини не є такими обставинами, в розумінні ч. 2 ст. 75 СК України, які не дають йому змоги утримувати матір своєї дитини-інваліда, з якою проживає ця дитина і якою вона опікується. Інших належних доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти, відповідачем суду не надано, зокрема, що він не працює чи в нього відсутнє постійне джерело доходу або, що в нього на утриманні ще хтось перебуває. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 30 листопада 2015 року і протягом всього часу проживання з нею їхньої спільної малолітньої дитини-інваліда: [PERSON], [INFO], та опікування ним, допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 974 грн. 40 коп., з яких судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину в сумі 487 грн. 20 коп. та судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів на дружину в сумі 487 грн. 20 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial