Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

В липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що вона [PERSON] з 27.10.1998 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира неприватизована та відповідно до ордеру на житлове приміщення, була отримана [PERSON] на сім`ю, в тому числі доньки [PERSON] , а також доньки [PERSON] . Позивачка зазначає, що є рідною донькою [PERSON] , який в свою чергу був рідним сином відповідача, [PERSON] , відтак, позивачка є рідною онукою відповідачки та правнучкою бувшого наймача - [PERSON] . Починаючи з 22.11.1993 року відповідачка [PERSON] перебувала у розшуку Ленінградського РУВС м. Києва, як особа, яка зникла безвісті, про що заведено розшукову справу №06-533 від 21.12.1993 року. Станом на 05.07.1996 року відповідачка також обліковувалась в органах внутрішніх справ, як безвісно відсутня особа. Позивач зазначає, що станом на дату подання позовної заяви до суду, будь-які відомості щодо місцеперебування чи місцезнаходження відповідачки у неї відсутні, у квартирі [ADDRESS] остання не проживає багато років, відповідно не сплачує плату за комунальні послуги, а також не несе будь-яких витрат по утриманню вказаної квартири. 09.02.2001 року наймач квартири [ADDRESS] [PERSON] - померла. [INFO] батько позивача [PERSON] - помер. Рідна донька наймача квартири - [PERSON] , знята з реєстраційного обліку даного помешкання та наразі не є зареєстрованою у даній квартирі. Враховуючи вищевикладене просить суд, визнати [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Судові витрати покласти на відповідача. 14.07.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с. 43). 25.02.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду (а.с.74). У судові підготовчі засідання, які були призначені на 11.11.2020 року, 25.02.2021 року, судове засідання 31.05.2021 року відповідач не з`явилася, при цьому повідомлена про розгляд справи належним чином, причини її неявки суду невідомі (а.с. 49, 78). Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином. До суду надійшла заява від представника відповідача про розгляд справи без його участі (а.с. 80). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалили заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, встановив наступні правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно Ордеру на жиле приміщення №100372 від 31.07.1963 року виданого [PERSON] на родину із трьох осіб на право заняття двох кімнат в квартирі [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 20). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Судом встановлено, зо згідно довідки Ленінградського РУВД м. Києва, [PERSON] , [INFO] розшукується Ленінградським РУВД м. Києва як особа яка зникла безвісті з 22.11.1993 року (а.с. 21). Судом встановлено, що згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 24.12.2019 року, 03.02.2020 року, 26.03.2020 року, 14.05.2020 року, 30.06.2020 року [PERSON] , [INFO] станом на дату підписання цього акту у квартирі [ADDRESS] не проживає (а.с. 23, 24, 25, 26, 27). Судом встановлено, зо згідно відповіді КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» №107/56-974 від 18.05.2020 року звернення гр.. [PERSON] щодо усунення перешкод у користуванні або порушення її права на користування квартирою [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 35). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головних із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 14 Конституції України). Відповідно до ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрала чинності для України з 11.09.1997 року та є складовою її правової системи, відповідно до вимог ст. 9 Конституції України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під право володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 64 ЖК України Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно зі ст. 71 ЖК України При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі з 1993 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст. ст. 64, 71, 72, 107 ЖК України, суд

Outcome: approved