Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

В квітні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про звільнення від сплати аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам та стягнення аліментів. У позовній заяві позивач зазначив, що він та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 02.06.2007 року, актовий запис № 321, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2015 року шлюб між сторонами було розірвано, але фактично, як зазначає позивач, сім'я розпалася ще з літку 2013 року. За рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2015 року, з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача у справі на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.07.2015 року до досягнення дитиною повноліття, на підставі чого проводилося нарахування аліментів. Але, так як [PERSON] не працював, за період з серпня 2015 року виникла заборгованість по сплаті аліментів. Починаючи з грудня 2016 року неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем, так як відповідач створила нову родину у Туреччині, де постійно проживає до теперішнього часу. Посилаючись на те, що дитина перебуває на повному утриманні позивача, а відповідач ніякої участі в утриманні дитини не приймає, на думку позивача є всі підстави для припинення стягнення з нього аліментів, для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, та підстави для стягнення аліментів на його користь. Тому, [PERSON] просив суд звільнити його від сплати аліментів, стягуваних за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2015 року, на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.07.2015 року до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01.12.2016 року по теперішній час; звільнити від сплати заборгованості по аліментам, за виконавчим листом № 335/7138/15-ц від 26.11.2015 року стягнутих за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2015 року за період з 01.12.2016 року по теперішній час; стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на його користь судові витрати понесені зі сплатою судового збору. Ухвалою судді від 16.05.2018 року, цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Учасники справи заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. 08.06.2018 року до суду надійшов відзив на позов від [PERSON] та її представника, відповідно до якого сторона відповідача заперечує проти позовних вимог [PERSON] частково, як зазначає [PERSON] вона не відмовляється від утримання сина, проте її позбавлено законного права на виховання та спілкування з дитиною. Зазначає, що 16.07.2016 року уклала шлюб з громадянином Туреччини та з цього часу проживає в вказаній країни. В шлюбі, в квітні 2017 року народилася донька. Наразі нею подано позов про усунення перешкод у спілкуванні з сином, у участі у його вихованні, утриманні інше, а тому вважає, що [PERSON] не має право вимагати звільнення від сплати аліментів. 06.08.2018 року старший державний виконавець Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Святченко Є.В. подав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення по справі відповідно до вимог чинного законодавства. Зазначив також, що згідно розрахунку від 31.01.2018 року розмір заборгованості по аліментам складав 38 235 грн. 00 коп., а згідно розрахунку від 28.02.2018 року борг складав 40 448 грн. 00 коп. Станом на 02.07.2018 року розмір заборгованість по аліментам, з урахуванням частково стягнутих коштів складає 33 681 грн. 00 коп. В судовому засіданні, призначеному на 03.09.2018 року, позивач та його представник на задоволенні позовних вимог наполягали, Представник відповідача у судовому засіданні 03.09.2018 року проти позову заперечував, та за його клопотання про виклик у судове засідання свідків судове засідання було відкладено на 08.11.2018 року, про що було повідомлено під відповідну розписку. 08.11.2018 року представник відповідача на судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, явку свідків, яких він заявляв, до судового засідання не забезпечив. 08.11.2018 року позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали до суду спільну заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Представник третьої особи Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки суду не повідомив. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема повага до честі і гідності,рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами. З огляду на викладені положення цивільного процесуального законодавства, враховуючи відсутність доказів на підтвердження поважності причини неприбуття в судове засідання представника відповідача, враховуючи розумність строків розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд за відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами. Крім того, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України та приймаючи до уваги те, що представник відповідача про причини своєї неявки суд не повідомив, а позивачем подано достатньо матеріалів для розгляду справи та ухвалення рішення, суд ухвалює про проведення заочного розгляду справи. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 02.06.2007 року, актовий запис № 321, який за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2015 року було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 11.12.2007 року. За рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2015 року позивач сплачує на дитину аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.07.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили та на його виконання було видано виконавчий лист № 335/7138/15-ц. Відповідно до розрахунку головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, вбачається що за виконавчим провадженням ВП № 49599063 з примусового виконання виконавчого листа № 335/7138/15-ц існує заборгованість по аліментам, яка станом на 02.07.2018 року становить у розмірі 33 681 грн. 00 коп. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Згідно рішень Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справам № 335/8938/17 від 14.12.2017 року та № 335/11106/17 від 11.05.2018 року, які набули законної сили, встановлено, що з грудня 2016 року неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з [PERSON] Рішенням суду у справі № 335/11106/17 від 11.05.2018 року, визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], за місцем проживання його батька, [PERSON]Також, під час розгляду вказаної справи сторонами у судовому засіданні було визнано, що з грудня 2016 року неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з [PERSON], тобто позивачем у справі. Відповідно до вимог п. 4 ст. 82 ЦПК, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи встановлені обставини, а саме те, що з грудня 2016 року неповнолітній [PERSON], [INFO], перестав проживати з матір'ю, а став проживати з батьком [PERSON], тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення від примусового стягнення на користь матері аліментів, бо сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився, а дитина стала мешкати з батьком. Щодо заявлених вимог позивача щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам, то згідно ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них На думка суду позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того, що заборгованість по аліментам утворилася за обставиною, що має істотне значення, а саме через те, що неповнолітній син [PERSON], [INFO], на користь якого стягнуто аліменти на користь відповідачки, проживав з позивачем, тому позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості за аліментами підлягають задоволенню. З огляду на те, що рішенням суду встановлено, що неповнолітня дитина мешкає з батьком з грудня 2016 року, суд вважає за можливе звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам починаючи з 01.12.2016 року по теперішній час. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з положень ч. 8 ст. 7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Комплексний аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що аліменти на утримання дитини підлягають сплаті тим з батьків, який проживає окремо від дитини. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З аналізу положень ч. 3 ст. 184 Сімейного кодексу України та п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України слідує, що визначення аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є також одним з варіантів визначення аліментів у твердій грошовій сумі. Більш того, діти у будь-якому випадку повинні бути захищені та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Ст. 16 вказує, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Крім того, згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У частинах 1, 2 ст. 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага («Olsson v. Sweden (№ 2) від 27.11.1992 року, п. 90, «Хант проти України, п. 54), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. На даний часпозивач несе витрати по утриманню та вихованню дитини. Доказів участі відповідача у матеріальному утриманні дитини під час розгляду справи здобуто не було. Оскільки судом встановлено, що дитина на теперішній час проживає з позивачем та окремо від відповідача, вказане є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. Заперечення відповідача та посилання у її відзиві на утримання неповнолітньої дитини її матір'ю, на позбавлення її права на виховання та спілкування з дитиною, на неможливість виконання батьківських обов'язків, не підтверджені в супереч вимогам ст. 81 ЦПК України відповідними доказами. Щодо посилання відповідача на подання нею позову проусунення перешкод у спілкуванні з сином, у участі у його вихованні, утриманні інше, слід зазначити, що ухвалою суду від 17.08.2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] про усунення перешкод було повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, у зв'язку з невиконанням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог і стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 18.04.2018 року (дня звернення позивача до суду з позовом). Оскільки позивача за подібною категорією справ звільнено від сплати судових витрат з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягають стягненню 704 грн. 80 коп. судового збору. Також, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені зі сплатою судового збору за подачу позову в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved