Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

В липні 2015 року заявник - [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила визнати [PERSON], [INFO], уродженця селища Берегаєво, Тегульдетського району Томської області, Росія, останнє відоме місце проживання якого - м. Миколаїв, вул. Генерала Попеля, 143 безвісно відсутнім. В обґрунтовування заяви заявник вказувала, що 12 липня 1997 року вона уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований Корабельним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Миколаєва, за актовим записом № 257. Після реєстрації шлюбу заявниця разом із чоловіком у будинку № 143 по вулиці Генерала Попеля у м. Миколаєві, до часу його відїзду на заробітки до Росії у 2013 році. На початку весни 2013 року [PERSON] поїхав на роботу до Росії з метою працевлаштування на суднобудівний завод, розташований у м. Санкт-Петербург, та з того часу спілкувався з заявницею дуже рідко по телефону. У листопаді 2013 року [PERSON] подзвонив заявниці з м. Санкт-Петербург з проханням вислати йому гроші на придбання квитків для повернення до України. Заявник виконала це прохання та вислала гроші , однак з того часу ніяких відомостей від нього більше не надходило. 11 листопада 2013 року заявниця звернулася до Корабельного РВ ММУ УМВС України у Миколаївській області із заявою про встановлення його місця знаходження, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013160050003906. Однак звернення не дало позитивного результату і встановити місце перебування [PERSON] не вдалося. Встановлення юридичного факту визнання фізичної особи безвісно відсутнім необхідно заявниці для реєстрації іншого шлюбу. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву, просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання по справі був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення заявника її представника, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд вважає за можливе задовольнити заяву з огляду на наступне. Згідно ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. У відповідності до ч 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 248 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Одночасно суд вживає заходів через органи опіки та піклування щодо встановлення опіки над майном фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, якщо опіку над майном ще не встановлено. Факт відсутності відомостей про місце перебування [PERSON] в місці його постійного проживання за адресою: [INFO], протягом одного року підтверджується зібраними у справі доказами: листом Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 20.10.2015 року про те, що проведеним розслідуванням встановити місце знаходження [PERSON] не надалося можливим; довідкою КП ДЄЗ Корабел № 143 від 25.01.2016 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - кожний окремо показали, що не бачили [PERSON] та не мають відомостей про нього з 2013 року, коли він поїхав на заробітки до м. Санкт-Петербурга. Із матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 12013160050003905, вбачається, що органом досудового розслідування були допитані як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Зокрема, свідок [PERSON] пояснив, що він у жовтні 2013 року разом зі своїм знайомим [PERSON] поїхав у м. Санкт-Петербург, на заробітки, і там вони працевлаштувались на суднобудівний завод. Однак через 1,5 місяці їх звільнили з роботи через невідповідність займаним посадам, і вони були змушені знову шукати собі роботу, але пошуки виявились безрезультатними і роботи вони не знайшли. В подальшому, [PERSON] вислали гроші на білет, але в подальшому, у м. Санкт-Петербург, їх обікрали і вони залишились без грошей, а 12.11.2013 р. [PERSON] повідомив, що він вирішив повертатися додому самостійно. Після цього жодних відомостей про нього не надходило. Із наявної у матеріалах справи квитанції від 08.11.2013 р. вбачається, що заявник по даній справі [PERSON] зробила грошовий переказ на ім'я [PERSON] у розмірі 3 000 російських рублів. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість доказів, досліджених по даній справі. Даних про заінтересованість свідків у результатах розгляду справи відсутні, їх показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним по справі доказам. Задоволення заяви має для заявника юридичне значення. Судовим розглядом не виявлено будь-яке рухоме чи нерухоме майно [PERSON], відносно якого необхідно встановити опіку відповідно до ч. 2 ст. 248 ЦПК України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved