Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи його тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, питання про розірвання шлюбу на даний час вирішується в суді. В період шлюбу сторони придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка оформлена на імя відповідача. В звязку з чим позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири в порядку поділу майна подружжя. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи без його участі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. З 27 лютого 1993 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В період спільного життя, на підставі договору купівлі-продажу від 30.06.2000 року № 4-2021 на ім'я [PERSON], сторони придбали у власність квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS]. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого 08.02.2018 року Білоцерківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області, позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. В ході розгляду справи сторони дійшли згоди про розподіл спірної квартири шляхом визнання за кожною із сторін по 1/2 цієї квартири. У зв'язку з цим, відповідачем подано відповідну заяву про визнання позову. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному випадку, суд не вбачає підстав для відмови у визнанні позову відповідачем. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідачем не оспорюється та обставина, що спірна квартира була придбана у шлюбі, а також те, що житло є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ст. 71 СК України). З урахуванням наведеного, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін у справі, тому можливо здійснити її поділити між сторонами у рівних частках шляхом визнання права власності за кожним із них на 1/2 частинку квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 626,75 грн. сплаченого при поданні позову в сумі 1 253,50 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 626,75 грн. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved