Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-АГРО» (на далі ТОВ «СК-АГРО») про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. У своєму позові позивач зазначив, що перебуваючи в пошуках роботи в Сумській області, з інтернет-порталу «Труд» Державної служби зайнятості, він дізнався про наявність вільної вакансії підсобного робітника на ТОВ «СК-АГРО» із заробітною платою в розмірі 2500,00 грн. 11.03.2016 року він надіслав відповідачу поштою заяву про прийняття на роботу на посаду підсобного робітника з 18.03.2016 року, але відповідач до цього часу не прийняв його на роботу і не надав жодної відповіді на заяву про прийняття на роботу щодо підстав неприйняття його на роботу. У звязку з чим просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.03.2016 року на момент винесення рішення. Позивач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не зявився, надав до суду заперечення, позовні вимоги не визнає, просить в задоволені позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10.03.2016 року, ТОВ «СК-АГРО» було подано до Державної служби зайнятості Липоводолинського району Сумської області заявку про розміщення вакантної посади підсобного робітника. Цього ж дня 10.03.2016 року, дана вакансія була закрита на підставі направлення № 1809160310001001 Липоводолинського районного центру зайнятості, шляхом прийняття на роботу працівника. Судом встановлено, що до ТОВ «СК-АГРО» позивач [PERSON], 11.03.2016 року направив заяву про прийняття його на роботу на посаду підсобного робітника. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст. 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України\~\~будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Судом встановлено, що станом на день відправлення позивачем заяви про прийняття на роботу, вакантне робоче місце було зайняте. Також, відповідно до листа №544 від 18.04.2016 року, ТОВ «СК_АГРО», [PERSON] було повідомлено, що його заява була розглянута і станом на 13.03.2016 року про попит на робочу силу (вакансію) немає. Крім того, доказів знаходження в трудових відносинах з відповідачем ТОВ «СК-АГРО», позивачем [PERSON] до суду надано не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач на ТОВ «СК-АГРО» ніколи не працював, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки ця вимога є такою, що суперечить чинному законодавству. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дана позовна заява задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed