Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Пархомівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у червні 2009 року померла його баба [PERSON] За життя баба на праві приватної власності мала земельну ділянку площею 1,0450 га із земель колишнього КСП « Україна» , що знаходиться на території Пархомівської сільської ради. В 2005 році баба склала заповіт , згідно якого заповідала позивачу земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] в розмірі 5,04 умовних кадастрових гектара,яку успадкувала після смерті свого чоловіка. Після смерті баби позивач своєчасно звернувся до Краснокутської державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину , але постановою державного нотаріуса йому у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено , оскільки відсутній предмет заповіту отримав відмову, оскільки відсутній предмет заповіту . Іншим шляхом питання про спадщину вирішити не можливо , тому позивач звертається до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивач підтримав позов , просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував, просив вирішити справу на розсуд суду . Суд, заслухавши пояснення позивача , вивчивши матеріали справи ,заслухавши показання свідка, дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Краснокутською ДНК від 05.03.2004 року, [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] земельну частку (пай) розміром 5,04 в умовних кадастрових гектарах , яка перебуває у колективній власності АТ « Україна» ,що знаходиться в с.Пархомівка, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] . Відповідно до заповіту , посвідченого секретарем Пархомівської сільської ради від 28.01.2005 року , [PERSON] заповідала [PERSON] вище вказану земельну частку (пай) на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) [NUMBER] . 10.05.2006 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], згідно якого вона є власником земельної ділянки площею 1,0450 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що розташована на території Пархомівської сільської ради , КСП « Україна» . [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER] Позивач своєчасно звернувся до Краснокутської ДНК з приводу оформлення спадщини , але постановою державного нотаріуса від 08.11.2016 року ,[PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , в зв»язку з відсутністю предмету заповіту , оскільки предметом заповіту є земельна частка (пай) , відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), що належав [PERSON], а спадкоємець, державному нотаріусу , надав державний акт на право власності на земельну ділянку , який належить [PERSON] Допитана по справі в якості свідка [PERSON] пояснила суду , що є дочкою померлої [PERSON] та має право на обов»язкову частку у спадщині , але заяву про прийняття спадщини вона до нотаріуса не подавала та приймати спадщину не бажає. Інших спадкоємців ,які б мали право на обов»язкову частку у спадщині не має. В силу ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин... Ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ч.1ст.125 ЗК України. Відповідно дост.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.ч.1,2 ст.78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.5 ч.1 ст.19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно до п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Право [PERSON] на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що надало позивачу, в порядку ст.3 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав . В судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON], до складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 1,0450 га, яка знаходиться на території Пархомівської сільської ради. Іншого шляху, ніж визнання права власності на дану земельну ділянку в судовому порядку, у позивача немає. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як він надав суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved