Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач, в особі свого представника, звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідачки, посилаючись на те, що [PERSON], з метою отримання банківських послуг, підписала заяву №б/н від 29.05.2014р., давши таким чином свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, після чого отримала від банку кредит в розмірі 1 100,00грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. За твердженням позивача, Банком було виконано свій обовязок та надано кредитні кошти відповідачці для власного користування, однак, відповідачка свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала, а тому, станом на 05.11.2017р., має заборгованість 13 630,46грн., в тому числі: 495,67грн. тіло кредиту; 181,06грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 11 828,47грн. нараховано пені; 500,00грн. штраф (фіксована частина); 625,26грн. штраф (процентна складова), що і спонукало позивача на звернення до суду з даним позовом. Відповідачка подала заяву та відзив на позовну заяву, виклавши в них свої заперечення проти позову, зазначивши, що позовні вимоги вона не визнає в повному обсязі, так як вони не грунтуються на діючому законодавстві, та просила, застосувавши строк позовної давності, відмовити в позові. На її погляд, позовна заява подана до суду із порушенням строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України, оскільки за кредитним договором, укладеним нею з Приватбанком 29.05.2014р., строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України 19.03.2014р., як зазначила відповідачка, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою договору, строк давності починається після несплати чергового місячного платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. За твердженням відповідачки, копія надрукована мілким шрифтом, що не дає змоги прочитати і строк порушення по кредитній картці міг настати в 2015 році, а тому пославшись також на ст.261 ЦК України та п.7 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо заборони кредитодавцю вимагати виконання кредитного договору строк давності по якому скінчився, відповідачка просила суд відмовити в позові в повному обсязі. /ар.сп.43, 48 / У відповіді, на відзив відповідачки на позовну заяву, представник позивача зазначила, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях ануітет, тощо. За твердженням представника позивача, по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обовязкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою, як зазначила представник позивача, строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік), і Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, тобто строк перевипущеної картки до останнього дня 07.2018 року, а тому строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 31.07.2018р. Відносно переривання строків позовної давності, представник позивача також зазначила, що в даному випадку первісний строк позовної давності не пропущено, а тому, на її думку, навіть за відсутності підстав, які переривають строки позовної давності або неврахування їх судом, підстав для застосування строків позовної давності немає. На переконання представника позивача, відповідач не надав доказів про те, що саме поведінка банку унеможливила виконання ним своїх зобовязань, що призвело до збільшення обсягу загальної заборгованості за кредитними договором, а звернення банком за захистом свого порушеного права не одразу після виявлення порушення такого права, не може свідчити про прострочення дій кредитора або ж порушення зобовязання з вини кредитора, оскільки відповідачем не надано доказів, що така поведінка кредитора унеможливила виконання боржником своїх зобоязань. Представник позивача також зауважила, що Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, так як вищезазначений Закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме: споживчий кредит-кошти, що передаються кредитодавцем споживачеві на придбання продукції. В даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а тому пославшись на ст.ст.256, 257, 261, 1050 ч.2 Цивільного кодексу України та постанови Верховного Суду України 19.03.2014р., справа №6-14цс14, від 18.06.2014р., справа №6-61цс14, та від 23.11.2016р., справа №6-210цс16, просила позовні вимоги задовольнити. /ар.сп. 61-62 / Відповідачка заперечення на відповідь позивача, на її відзив на позовну заяву, суду не надала, відмовившись навіть від отримання копії ухвали суду та копії відповіді на відзив, що суд змушений розцінити як невиконання свого процесуального обовязку щодо сприяння своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи. /ар.сп. 68-70 / Учасники справи в судове засідання не зявились, надавши, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а тому справа розглянута без їх присутності, що не суперечить положенням ст.223 ЦПК України. /ар.сп. 3, 43, 48 / Дослідивши всі подані сторонами докази, суд, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши всі докази, якими сторони обґрунтовували свої вимоги чи заперечення, та проаналізувавши правові норми, які регулюють вказані правовідносини, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного: згідно договору б/н від 29.05.2014р. (анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витягу з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку»), а також паспорту відповідачки та правовстановлюючих документів банку, Банк надав відповідачці кредит, в сумі 1 100,00грн., під зобовязання їх повернення, зі сплатою 3% в місяць, тобто 36% річних, за користування кредитними коштами, при обовязковому щомісячному платежу в розмірі 5% від суми загальної заборгованості (але не менше 100грн. та не більше залишку заборгованості); /ар.сп. 7-24, 26-29 / п.1.1.2.1.7 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що клієнт (позичальник) зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором; /ар.сп. 11 / п.1.1.2.1.8 вказаних Умов та правил встановлено, що у разі невиконання зобовязань за Договором, клієнт (позичальник) на вимогу Банку повинен виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту й овердрафту), оплати винагороди Банку; /ар.сп. 11 / відповідно до п.1.1.5.20 згаданих Умов та правил, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт (позичальник) зобовязаний сплатити Банку штрафу відповідності до встановлених тарифів з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій; /ар.сп. 14 / згідно п.1.1.5.25 Умов та правил, за несвоєчасно оплату послуг, передбачених Договором, Умовами і Правилами клієнт (позичальник) платить Банку по кожному випадку порушення пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не більше подвійної дисконтної ставки НБУ, що діяла у період, за який платиться пеня, за кожний день прострочення; /ар.сп.14/ п.1.1.7.6 Умов та правил передбачено, що при відсутності на картрахунку карти грошових коштів в розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження строку дії картки, і у разі ненадходження коштів протягом 3 місяців з моменту закінчення строку дії картки, Банк стягує комісію за обслуговування рахунку згідно діючих тарифів; /ар.сп. 14 / наданим розрахунком заборгованості за договором №б/н від 29.05.2014р. позивач стверджує, що станом на 05.11.2017р. заборгованість по вказаному кредитному договору склала 13 630,46грн., в тому числі: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) - 495,67грн.; заборгованість за процентами - 181,06грн.; нарахована пеня 11 828,47грн.; та заборгованість по штрафам 1 125,26грн.; /ар.сп. 5-7 / із розрахунку заборгованості за договором №б/н від 29.05.2014р. вбачається, що відповідачкою відсотки по кредиту останній раз сплачувались лише в січні 2015 року, а з червня 2015 року погашення кредиту взагалі не здійснювалось; /ар.сп. 5-7 / із довідки Новосамарської сільської ради Окнянського району Одеської області від 03.01.2018р. та виписки із медичної карти абулаторного хворого від 06.12.2017р. видно, що відповідачка, маючи статус одинокої мами, утримує двох малолітніх дітей, віком 2 і 3 роки, один із яких страждає хронічними захворюваннями: «ацетомурический синдром, сахарный диабет»; /ар.сп. 49-51 / в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок 5168755396315992 від 29.05.2014р) зазначено, що за період з 29.05.2014р. по 12.05.2015р. вісім разів здійснювалась зміна кредитного ліміту, а строк дії кредитної карти встановлений до 07/18. В довідці також наявний запис: «Всі вказані операції було проведено у відповідності до Умов та Правил, узгодженими з Клієнтом»; /ар.сп. 63 / із виписки з карткового рахунку [PERSON], наданих Банком, вбачається, що відповідачка активно користувалась карткою лише до 16.12.2014р., купуючи продукти в магазині та знімаючі готівкові кошти в банкоматі, а в подальшому їй лише нараховувались штрафні санкції «за прострочку по кредиту»; /ар.сп. 65 / ч ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру; п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, боржник зобовязаний вчинити на користь кредитора певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; ст.526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу; згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, які обчислюються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, відповідно; відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення; ч.1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений договором; згідно ч.2 ст.616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення; відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором; ч.1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі викладеного, суд не може погодитись з позицією відповідачки, щодо відмови в задоволенні позову із-за закінчення строків позовної давності, виходячи з того, що від отримання відповіді на її відзив на позовну заяву, наданою стороною позивача, вона відмовилась, а відтак своїх пояснень, міркувань і аргументів стосовно наведених представником позивача аргументів у своїй відповіді на відзив не надала. Окрім того, відповідачкою не виконано вимоги ч.1 ст.81 та ч.3 ст.83 ЦПК України, щодо надання доказів на підтвердження своєї позиції. Водночас, на переконання суду, розміру нарахованої неустойки (пені та штрафів) сприяло те, що кредитор, після припинення відповідачкою користування кредитною карткою, з січня 2015 року і до подачі позову, про існування заборгованості відповідачку не повідомляв, інших заходів по врегулюванню виниклих складнощів в кредитних відносинах з боржником не вживав, чим безумовно сприяв значному збільшенню заборгованості відповідача. Виходячи з наведеного, позовні вимоги, в частині стягнення безпосередньо заборгованості по кредиту (тіло кредиту) 495,67грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом 181,06грн., підлягають задоволенню, оскільки відповідачка, отримавши від банку кредитні кошти, відповідно до встановленого графіку, їх в повній мірі не повернула, порушивши таким чином взяті на себе зобовязання, а тому позивач має право на стягнення вказаних коштів. Натомість, штрафні санкції за прострочення платежів, в загальній сумі 12 953,63грн. яка складає майже двадцятикратний розмір основної заборгованості, з урахуванням складних життєвих обставин, що виникли у відповідачки (наявність на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є хронічно хворою та потребує тривалого лікування), суд находить можливим стягнути їх у розмірі трьохкратної основної заборгованості, виходячи також з того, що тривале невжиття заходів позивачем по зменшенню розміру збитків, зокрема шляхом звернення з позовом на початковій стадії невиконання зобовязаннь відповідачкою, сприяли розміру пені та штрафів. З огляду на викладене, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідачки, складає 2 706,92грн., в тому числі: заборгованість по кредиту (тіло кредиту) 495,67грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 181,06грн.; та нарахована пеня 2 030,19грн. На переконання суду, саме таке рішення буде відповідати ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо справедливого розгляду справи, оскільки невжиття своєчасних заходів, з боку позивача, по врегулюванню кредитних відносин з відповідачем, які з січня 2015 року. ускладнились, чи стягненню заборгованості на початковій стадії її виникнення, безумовно сприяли її значному збільшенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже сплачена позивачем сума судового збору, у відсотковому розмірі до задоволеного позову, підлягає стягненню з відповідачки, на користь позивача. /ар.сп. 1 / На підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.11 ч.2 п.1, 509 ч.1, 526, 549, 551 ч.3, 612 ч.1, 616 ч.2, 1049 ч.1, 1054 ч.1 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial