Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

В листопаді 2019р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-6) до відповідачки [PERSON] , в якому просила суд: - стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за тілом кредиту - 68000,0 дол. США; нараховані проценти - 51609,21 дол. США; судові витрати. Свої позовні вимоги, позивачка обґрунтовувала тим, що 09 вересня 2015р. між сторонами було укладено договір позики, у вигляді боргової розписки, відповідно до якого відповідачка позичила у позивачки, в борг грошові кошти у розмірі 68000,0 дол. США, зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 18,0 % річних. 16 серпня 2019р. відповідачкою було отримано досудову вимогу позивачки про повернення їй отриманих в борг грошових коштів у сумі в розмірі 68000,0 дол. США та відсотків в сумі - 63000,0 дол. США в термін до 19 серпня 2019р. В строк визначений досудовою вимогою, відповідачка не повернула отримані нею грошові кошти, а також не сплатила відсотки за користування кредитними коштами. Оскільки в позасудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 03 червня 2020р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 75, 76), в якому сторона відповідача зазначила, що між сторонами тривалий час існують ділові та товариські стосунки, позивачка неодноразово надавала відповідачці в борг грошові кошти, які остання повертала. Для вирішення питання для укладення мирової угоди, сторонам необхідний час, а тому сторона відповідача просила суд відкласти розгляд справи. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачки, заявлені позовні вимоги підтримала повному обсязі, з підстав зазначених в позові, просила суд позов задовольнити. Наголошувала, що запропоновані відповідачкою умови мирової угоди є неприйнятними для позивачки, оскільки з незрозумілих позивачки причин, відповідачка не бажає сплачувати відсотки за користування коштами, а також запропонувала повернути лише тільки 40000,0 дол. США. На теперішній час, факт невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором позики, свідчить оригінал розписки, який наданий для огляду суду. Відповідачка, проти позову заперечила, зазначивши, що між сторонами тривалий час існують кредитні відносини. За борговою розпискою від 09 вересня 2015р., яка була складена відповідачкою, вона грошові кошти не отримувала, а лише була обрахована сума заборгованості за попередніми позиками. Крім того, суд не може здійснювати розгляд справи, поки відповідачка не побачиться з позивачкою і особисто їй не запропонує умови мирової угоди. Також відповідачка вважає, що повернула грошові кошти, оскільки в неї вдома є оригінал розписки. Просила суд врахувати її складний матеріальний стан, оскільки в 2014р. відбулося пограбування її квартири. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 09 вересня 2015р. між сторонами було укладено договір позики, у вигляді боргової розписки (а.с. 11) наступного змісту: «Расписка. Я, [PERSON] проживающая по [ADDRESS] одолжила у [PERSON] деньги в сумне 42000$ (сорок две тысячи $ США) и сумму 26000 (двадцять шесть тыс. $ США. Общая сумма долга составляет 68000 (шестьдесят восемь тысяч $ США) под 18 % (восемнадцать процен. годовых).09.09.15. Подпись…». Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Судом встановлено, що 16 серпня 2019р. відповідачкою було отримано направлену позивачкою досудову вимогу від 15 серпня 2019р. (а.с. 10), в якій остання просила відповідачку повернути суму боргу, яка складається з тіла кредиту та відсотків за користування грошовими коштами. В судовому засіданні, відповідачка визнала факт отримання нею зазначеної вимоги, а також не заперечувала написання нею особисто боргової розписки. Даних, які б свідчили про повернення відповідачкою всіє всієї суми заборгованості позивачці судом не встановлено. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачка свої зобов`язання за договором позики не виконала, сума позики та відсотків за користування коштами залишається неповернутою в повному обсязі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, враховуючи правові позиції Верховного Суду, висловлені в постановах у справах № 444/9519/12 від 28 березня 2018р., № 910/10156/17 від 10 квітня 2018р., № 464/3790/16-ц від 16 січня 2019р., № 723/304/16-ц від 23 жовтня 2019р., ст. ст. 16, 625, 1048 ЦК України; ст. ст. 10, 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сума позики у розмірі 68000,0 дол. США та 51609,21 дол. США - процентів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10035,0 грн.

Outcome: approved