Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

В квітні 2018 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), треті особи: Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, відповідно до якого просила про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та встановити позивача опікуном малолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у справі є матір'ю малолітніх дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. про біологічних батьків цих дітей нічого не відомо, а при реєстрації дітей в свідоцтвах про народження відомості про батька провадились відповідно до ч.1 ст.135 СК України за відповідною заявою матері, тому батьком записаний [PERSON]. До народження молодшої доньки Відповідач періодично з'являлася вдома, проте після народження [PERSON] вона перестала з дітьми проживати, своє місце проживання не повідомляє. Останні два роки Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, з дітьми не проживає, життям та благополуччям дітей не цікавиться, матеріально їх не утримує, участі у їх вихованні не приймає. Весь цей час діти проживають з Позивачем, знаходяться на її утриманні, вона опікується дітьми та виховує їх. У зв'язку з вище викладеним, позивач звернулась до суду із вказаним позовом про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей та встановлення над ними опіки. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за її відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Відділ опіки і піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації в судовому засідання проти позовних вимог не заперечувала та підтримала подання про призначення позивачки опікуном. Як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст.187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 30.05.2018 року у справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду, за правилами загального позовного провадження, за участю сторін. Протокольною ухвалою судді від 03.12.2018 року до матеріалів справи долучено для розгляду подання Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації із додатком документів. Ухвалою від 03.12.2018 року у вказаній справі було закрито підготовче провадження та призначено її судовий розгляд по суті. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, а також з'ясувавши виниклі між сторонами правовідносини та відповідно встановивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково з огляду на наступне. Так, за умовами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO] є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження видані відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві відповідно: серія [NUMBER] видане 27.09.2005р. актовий запис № 1521, серія [NUMBER] видане повторно 16.10.2014 р. актовий запис № 1058, серія [NUMBER] видане 26.08.2011р. актовий запис № 1507, серія [NUMBER] видане 22.01.2016 р. актовий запис № 136 (а.с. 28-31). Як встановлено в судовому засіданні батьком малолітніх дітей в свідоцтвах про народження вказано зі слів матері, відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу, [PERSON]. Звертаючись до суду з позовом Позивач зазначає, що вона є матір'ю відповідача [PERSON] та відповідно бабусею малолітніх дітей, Відповідач в 2017 році залишила своїх малолітніх дітей на позивача та стала проживати в невідомому місці. Зі своїми малолітніми дітьми жодного разу не намагалася зустрітися, не цікавилася про стан їхнього здоров'я, не відвідувала навчальні заклади в яких навчаються діти, а тому Органом опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації було надано Висновок за № 109/05/40-10939 від 30.11.2018 року Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вирішуючи даний спір, в судовому засіданні було заслухано показання свідків [PERSON] та [PERSON] які зазначили, що сім»ю [PERSON] знають давно, відповідач [PERSON] за дітьми не доглядає не приймає участі у їх вихованні. З 2016 року залишила дітей з того часу її ніхто не бачив. Дітьми піклується їх бабуся [PERSON], забезпечує їх усім необхідним. При винесенні рішення у справі судом враховано висновок №109/05/40-10939 від 30.11.2018 року органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується Висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають разом з бабусею [PERSON] , яка забезпечує їх усім необхідним. За час перебування дітей з гр. [PERSON] мати жодного разу не відвідувала дітей, не цікавилися їх здоров'ям та життям. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно відповідач по справі вихованням своїх дітей не займається і ухиляється від своїх обов'язків по їх утриманню та вихованню, не проявляє до дітей щонайменшої материнської турботи, тому вона повинна бути позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині. В той же час, позовні вимоги щодо зобов'язання Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації направити на адресу суду подання про призначення опікуна для малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] задоволенню не підлягають, оскільки з вказаних позовних вимог не вбачається порушення цивільного права та інтересу позивача, що підлягає захисту, в розумінні ст..16 ЦК України, а направлення до суду такого подання є правом відповідного державного органу у зв»язку з дослідження та отриманням відповідних документів для цього. Розглядаючи подання Шевченківської державної адміністрації в м.Києві судом враховано, що вимогами ч.3 ст.60 ЦК України визначено встановлення опіки над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною 4 статті 63 ЦК України передбачено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Відповідно до ч.4 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Як встановлено судом, позивач [PERSON] виявила бажання бути опікуном малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, комісією з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації було прийнято рішення про доцільність призначення громадянки [PERSON] опікуном малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], про що свідчить Подання № 109/05/40-10938 від 30.11.2018 р. (а.с. 73-74). Окрім того, з Висновку про стан здоров'я особи від 02.04.2018 р., Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серія [NUMBER] від 28.03.2018р., медичної Довідки про проходження обов'язкового попереднього та періодичного психіатричного оглядів серія [NUMBER] від 27.03.2018 р., Довідки Міністерства ВС України серія [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON], [INFO] може бути опікуном малолітніх дітей (а.с. 14-17). Як вбачається з наявного в матеріалах справи Листа бесіди від 08.11.2018 року проведеної з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON], головними спеціалістами ССД ШРДА [PERSON] та [PERSON] в присутності [PERSON], діти зазначили що колом своєї родини вважають бабусю [PERSON] брата [PERSON] та сестру [PERSON], не мають бажання проживати з матір'ю. Ім відомо, що бабуся подала позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав, даний позов вони підтримують та хотіли б, щоб ними і надалі опікувалась бабуся. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що подання №109/05/40-10938 від 30.11.2018 року органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про призначення опікуном для малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі - 704 грн. 00 коп.. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Шевченківського районного суду м. Києва.

Outcome: partial