Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

В листопаді 2020 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.09.2002 року за № 4052, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Дворецькою О.М. В квартирі з 2015 року зареєстрований чоловік її онуки [PERSON] , який з січня 2016 року припинив шлюбні стосунки із дружиною та виїхав до іншого міста, тому не проживає за місцем своєї реєстрації, не утримує квартиру, майно та особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Посилаючись на викладене, позивачка просить позов задовольнити. Відповідно до заяви, позивачка [PERSON] просила про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином. Враховуючи викладене, та зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.09.2002 року за № 4052, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Дворецькою О.М. з 2015 року в квартирі зареєстрований чоловік онуки позивача - [PERSON] , який з січня 2016 року припинив шлюбні стосунки із дружиною та виїхав до іншого міста, тому не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актом про непроживання від 12.10.2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачкою докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved