Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

В квітні 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-3) до відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про зміни та уточнення до позовної заяви про відшкодування моральної шкоди (а.с. 35-37): стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 3000000,0 грн., в якості компенсації за нанесену йому матеріальну шкоду. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що в 2010р. він звернувся з заявою про вчинення злочину до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, враховуючи те, що тривалий час не здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженні, безпідставно були винесені постанови про закриття кримінального провадження, які в подальшому були скасовані слідчими суддями Деснянського районного суду м. Києва, а також у зв'язку з тим, що ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовив позивачу в отриманні ним безвідсоткового кредиту в сумі 3000000,0 грн., тому на підставі ст. ст. 23, 276, 280, 1167, 1176 ЦК України позивач просив суд позов задовольнити. До початку судового засідання позивачем було надіслано на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача проти позову заперечував, зазначаючи, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування за заявою позивача. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.2 ст. 58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що внаслідок бездіяльності відповідача, йому спричинено матеріальну шкоду у розмірі 3000000,0 грн. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що в провадженні слідчого Деснянського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві Мізюка А.В. перебуває кримінальне провадження № 42012110030000060, по якому позивач визнаний потерпілим. За змістом ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Частиною 6 цієї статті передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Суб'єктами завдання шкоди є органи державної влади, яка відповідно до ст. 6 Конституції України здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. Так, позивачем взагалі не надано суду доказів в обґрунтування розміру заподіяної матеріальної шкоди, посилання позивача на лист ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 38), як на підставу заявлених вимог, є необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам Закону, оскільки зазначеною установою було роз'яснено позивачу положення ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи, що позивачем [PERSON] не було надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння йому матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми матеріальної шкоди. Також, суд вважає, що є безпідставними посилання позивача на положення ст. ст. 23, 276, 280, 1167 ЦК України, як правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки зазначені норми ЦК України визначають підстави відшкодування моральної шкоди та право фізичної особи, особисте немайнове право якої порушено, на відшкодування шкоди, при цьому особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту.

Outcome: dismissed