Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

В квітні 2020 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Кундіуса І.В. звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, в якому просив стягнути із Державного бюджету України шляхом безспірного списання на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчого СВ Голосіївського управління поліції ГУНП в м. Києві суму в розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 21.02.2019 року позивач звернувся до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення ФОП [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. 22.02.2019 року були внесені відомості до ЄРДС за вказаною заявою за № 12019100010001382. 10.04.2019 року представником позивача було подано клопотання про ознайомлення із матеріалами зазначеного кримінального провадження, яке залишилось без відповіді. 21.08.2019 року позивач із письмової відповіді слідчого Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Луцик В.М. на письмове звернення позивача від 12.07.2019 р. дізнався про те, що 25.02.2019 року постановою слідчого кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Позивач зазначає, що копію постанови йому надіслано не було, та фактично постанова ним була отримана лише 12.09.2019 р. Оскарживши її, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.10.2019 року у справі № 752/19966/19, скаргу позивачу було задоволено та вказану постанову було скасовано. В період із 22.02.2019 р. жодних слідчих дій по вказаному кримінальному провадженню слідчим не проводилось. Звернувшись до слідчого відділу із клопотанням про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 12019100010001382 та із клопотанням про визнання його потерпілим, будь-яких відповідей до позивача не надходило. За результатами розгляду його скарги, слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва було постановлено ухвалу від 03.02.2020 року, відповідно до якої скаргу позивача було задоволено та зобов`язано слідчого Голосіїського УП ГУНП в м. Києві Луцик В.М. розглянути у відповідності до вимог ст.. 200 КПК України клопотання позивача від 06.12.2019 р. щодо визнання його потерпілим та проведення слідчих дій по вказаному кримінальному провадженню. Позивач вказує, що наведена бездіяльність слідчого в рамках кримінального провадження, та наявність ухвал суду, якими це встановлено, є підставами для відшкодування позивачу моральної шкоди, яка ним оцінена в розмірі 10000,00 грн., а тому він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача після відкриття провадження у справі надіслав до суду клопотання про приєднання доказів на підтвердження отримання позивачем правової допомоги. Інші клопотання до суду не надходили. Відповідачі відзив на позов до суду не подали. Інші клопотання до суду не надходили. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що за заявою позивача внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019100010001382 від 22.02.2019 р. відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. Постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Луцик В.М. від 25.02.2019 року, було закрито кримінальне провадження № 12019100010001382 від 22.02.2019 р., в зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Доказів на підтвердження належного направлення заявнику та, відповідно, отримання, останнім, копії зазначеної постанови матеріали справи не містять. Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.10.2019 року у справі № 752/19966/19, скаргу позивача було задоволено та вказану постанову було скасовано. З мотивувальної частини зазначеної ухвали судді вбачається, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження не відповідає вимогм закону, оскільки, остання винесена без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин, які мав би дослідити слідчий при проведенні переврки. Позивач вказує, що із 22.02.2019 р. жодних слідчих дій по вказаному кримінальному провадженню слідчим не проводилось, та, звернувшись до слідчого відділу із клопотанням про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 12019100010001382 та із клопотанням про визнання його потерпілим, будь-яких відповідей позивачем отримано не було. Доказів, які б спростовували наведені твердження стороною відповідача суду не надано. Позивачем було подано до суду скаргу на бездіяльність слідчого Голосіївсього УП ГУ НП у м. Києві. Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.02.2020 року у справі № 752/19966/19, скаргу позивача було задоволено та зобов`язано слідчого Голосіїського УП ГУНП в м. Києві Луцик В.М. розглянути у відповідності до вимог ст. 200 КПК України клопотання позивача від 06.12.2019 р. щодо визнання його потерпілим, вручення пам`ятки про права та обов`язки потерпілого та проведення слідчих дій по вказаному кримінальному провадженню. З мотивувальної частини зазначеної ухвали судді вбачається те, що на клопотання позивача, яке було отримано слідчим, відсутні дані про його розгляд у визначений законом строк. Перевряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадової особи щодо закриття кримінального провадження та безпідставної бездіяльності щодо визнання позивача потерпілим. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне -за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на те, що ухвалами слідчого судді, які набрали законної сили, встановлено неправомірність бездіяльності посадової особи Голосіївського УП ГУНП в м. Києві, суд дійшов висновку про наявність, передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такою бездіяльнітю моральної шкоди. Будь-яких спростувань обґрунтувань позову з боку відповідача до суду не надходило. Моральна шкода, завдана органами прокуратури є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, а тому підлягають стягненню кошти на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на підставі статей 1174, 1176 ЦК України. Відповідний правовий висновок щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено у правовому висновку Верховного Суду України у постанові від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Аналізуючи надані суду докази, суд визнає факт заподіяння позивачу моральної шкоди бездіяльністю працівників Голосіївського УП ГУНП в м. Києві, а саме: винесенням незаконного рішення, тривалої бездіяльності посадових осіб пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій передбачених КПК України, та закриття кримінального провадження. Разом з тим, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. є завищеними, та їх розмір не знайшов свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи. Так, позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, проте, інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) до суду не надано, а тому

Outcome: partial