Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

В липні 2016 р. [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. В подальшому до участі у справі в якості співвідповідачів було залучено Газету «Южная Правда» та Газету «Єланецький вісник». Вказував, що 16.04.2016 р. в газеті «Южная Правда» № 43 в розділі «Особое мнение» було опубліковано та розповсюджено статтю під назвою «Кто в Еланецком охотничье-рыболовном хозяйстве «воду мутит» ? за підписом [PERSON]. Тираж даного видання склав 7\~320 примірників. В даній статті було надруковано та розповсюджено інформацію, яка, на думку позивача, є недостовірною, її поширення ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію. Позивач зазначає, що в даній статті його діяльність характеризується як злочинна (рекет, рейдерські захвати, викрадення людей з ціллю отримання грошових коштів), оскільки [PERSON] публічно, через засоби масової інформації звинуватив позивача у порушенні закону та веденні протиправної діяльності. Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд: визнати недостовірною інформацію відносно [PERSON], що порушує права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію, поширену [PERSON] на сторінках газети «Южная Правда» від 16.04.2016 р. в статті «Кто в Еланецком охотничье-рыболовном хозяйстве «воду мутит»?», де діяльність [PERSON] ототожнюється з протизаконною діяльністю, новий керівник мисливсько-риболовного господарства виловлював рибу сітками і продавав, а гроші витрачав на свій розсуд; зобовязати [PERSON], не пізніше десяти днів від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати вказану інформацію, шляхом опублікування в газеті «Южная Правда» та «Єланецький вісник» публічного вибачення перед Позивачами та опублікування в цьому ж номері резолютивної частини прийнятого по справі судового рішення; судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просив визнати недостовірною інформацію стосовно [PERSON] та спростувати її у визначений у позові спосіб. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав посилаючись на те, що в опублікованій статті наведено узагальнену інформацію щодо криміногенної ситуації в 90 розах ХХ століття, яка не стосується особисто позивача. Інші викладені в статті відомості є оцінкою відповідачем подій, які розгортаються в Єланецькому районі Миколаївської області, припущенням, і відповідно жодним чином не є образливими і не порушують честь і гідність позивача. Представники Газет «Южная Правда» та «Єланецький вісник» в судове засідання не зявились, повідомлені про розгляд справи належним чином. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] - депутат Єланецької районної ради сьомого скликання. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є членами Єланецької районної організації «Мисливець і риболов». 16 квітня 2016 року в газеті «Южная Правда» було опубліковано статтю під назвою «Кто в Еланецком охотничье-рыболовном хозяйстве «воду мутит»?» Автор - [PERSON]. В зазначеній статті відповідач висловився щодо подій в Єланецькому районі Миколаївської області навколо водойм та мисливсько-рибальських угідь. На переконання позивача, інформація, яка викладена в даній статті ганьбить його честь, гідність, принижує ділову репутацію. А саме: 1.«Кажется, бесповоротно ушли в прошлое пресловутые 90-е годы, когда в государстве … процветал рэкет, рейдерские захваты предприятий, похищения фермеров и издевательства над ними с целью получения денег». 2.«Но, к сожалению, не все так гладко происходит, как того хочется. Если говорить о событиях в масштабе района, то можно сказать: в водоемах бизнеса появились те, кто и дальше пользуется навыками девяностых.» 3.«… благодаря заранее составленным протоколам собрания членов ОРХ … меня освободили от руководства». 4.««новый руководитель, упомянутый [PERSON], освободил штатных работников на водоемах, а вместо них, уже неофициально, без надлежащего оформления назначил других, которым платил зарплату в конвертах. Мало того, вылавливал рыбу сетями и, наверное же, продавал, а деньги тратил по своему усмотрению». Та вказану інформацію представник позивача просив визнати недостовірною та спростувати. Позивач зазначає, що оскільки він є публічною особою (депутатом районної ради), неправдиві відомості про нього можуть стати причиною негативного і упередженого ставлення до нього з боку широкого кола осіб, які прочитали статтю. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Між тим під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. У відповідності до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування такої інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Кожна особа має право на повагу до її гідності та честі, право на недоторканість ділової репутації. Згідно положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду (в тому числі усній), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою предявленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною є інформація, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь яких інших дій (порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо), і яка на переконання позивача порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд оцінює докази відповідно до вимог ст. ст. 58-59, 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Позивач [PERSON] посилається на те, що в опублікованій Газетою «Южная правда» статті за авторством [PERSON] його діяльність останнім ототожнюється зі злочинною, що не відповідає дійсності. На підтвердження своїх посилань наводить наступний уривок зі статті : «Кажется, бесповоротно ушли в прошлое пресловутые 90-е годы, когда в государстве … процветал рэкет, рейдерские захваты предприятий, похищения фермеров и издевательства над ними с целью получения денег»; «Но, к сожалению, не все так гладко происходит, как того хочется. Если говорить о событиях в масштабе района, то можно сказать: в водоемах бизнеса появились те, кто и дальше пользуется навыками девяностых». Між тим з висновком позивача стосовно приниження його честі, гідності і ділової репутації вищевказаними висловлюваннями погодитись не можна. Дані твердження, на думку суду, є узагальненням щодо стану криміногенної ситуації 90-х років ХХ століття та оціночним судженням автора щодо подій, які розгорнулись в Єланецькому районі Миколаївської області в сфері мисливсько-рибальських відносин, не містять вказівок вчинення будь-яких неправомірних дій саме позивачем та не включають посилань на його особу (прізвище, посаду тощо). Доказом того, що вказані вислови є оціночним судженням є застосування автором таких слів - припущень, як «кажется», «если», « будто бы» , « какие-то», «наверное же»… Щодо вислову «… благодаря заранее составленным протоколам собрания членов ОРХ … меня освободили от руководства», суд також не вбачає в ньому розповсюдження недостовірної інформації, що принижує честь і гідність позивача, оскільки стаття тверджень про те, що будь-які протиправні дії при звільнені [PERSON], якого дійсно звільнили, були вчинені саме [PERSON], не містить. В той же час твердження у статті в частині «…. [PERSON], освободил штатных работников на водоемах, а вместо них, уже неофициально, без надлежащего оформления назначил других, которым платил зарплату в конвертах. Мало того, вылавливал рыбу сетями» суд вважає недостовірною інформацією, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів протилежного. Таким чином, судом встановлено, що в цій частині мав місце факт поширення негативної інформації про позивача, що порочить його гідність, честь і ділову репутацію (оскільки у твердженні наголошується про вчинення [PERSON] самоправних дій, що суперечать діючому законодавству), яка підлягає спростуванню. При цьому заперечення представника відповідача [PERSON] про те, що цей вислів, як і усі інші у статті, є власним баченням відповідача, оціночним судженням, за результатом фактичних обставин справ у сфері мисливсько-рибальського господарства у Єланецькому районі Миколаївської області, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в цій частині відповідач стверджує конкретні факти, які звинувачують [PERSON] у незаконні діяльності та протиправній поведінці. Відповідно до ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений ( адекватний) до способу поширення. Зі змісту поданої заяви вбачається, що позивач просять суд зобовязати відповідача [PERSON] спростувати розповсюджену ним недостовірну інформацію про них не пізніше десяти днів від набранням законної сили рішення суду шляхом опублікування в Газеті «Южная Правда» та в Газеті «Єланецький вісник» резолютивної частини прийнятого по справі рішення. Суд вважає, що вказані вимоги обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню. Так, оскільки оскаржувана стаття була опублікована лише в Газеті «Южная правда» підстави для опублікування її спростування в Газеті «Єланецький вісник» відсутні. Крім того, враховуючи характер роботи періодичного видання (газети), суд вважає за необхідне здійснити спростування недостовірної інформації шляхом опублікування в газеті «Южная правда» відомостей про спростування інформації, поширеної відповідачем у статті «Кто в Еланецком охотничье-рыболовном хозяйстве «воду мутит»?» за авторством [PERSON], опублікованій 16 квітня 2016 року в газеті «Южная Правда» з зазначенням її недостовірності в частині «…. [PERSON], освободил штатных работников на водоемах, а вместо них, уже неофициально, без надлежащего оформления назначил других, которым платил зарплату в конвертах. Мало того, вылавливал рыбу сетями», протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Щодо вимог про публічного вибачення відповідача [PERSON] перед позивачем за поширення про нього недостовірної інформації, в їх задоволенні необхідно відмовити, оскільки примусове вибачення, як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено положеннями статей 16, 277 ЦК. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial