Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 10 травня 2008 року вона уклала шлюб з [PERSON] 10 листопада 2008 року у них народився син [PERSON] Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 13 грудня 2017 року шлюб між сторонами був розірваний, дитина залишилась проживати з матірю. Сторони не можуть дійти згоди щодо розміру аліментів на утримання дитини. Тому [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримують позов та наполягають на його задоволенні. [PERSON] та його представник [PERSON] заперечують проти задоволення позову та посилаються на те, що відповідач не ухиляється від участі в утриманні дитини. Ця обставина свідчить про те, що підстави для примусового стягнення з нього аліментів відсутні. Тому [PERSON] та його представник [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, а також дослідивши подані ними письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 10 травня 2008 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у ВРАЦС Білоцерківського МРУЮ Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений запис за №344. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ОК №064786 від 10 травня 2008 року (а.с.7). 10 листопада 2008 року у них народився син [PERSON] Це підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ОК №111099 від 14 листопада 2008 року (а.с.6). Водночас, рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 13 грудня 2017 року (а.с.5) шлюб між сторонами був розірваний. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджують у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.182 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд врахо-вує стан здоров я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання не-рухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело поход-ження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З копії довідки №31 від 22 травня 2018 року вбачається, що [PERSON] проживає разом матірю. Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] має право на отримання аліментів на утримання дитини. Однак сторони не можуть дійти згоди щодо розміру аліментів на утримання дитини. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] має поганий стан здоровя або тяжке матеріальне становище, а також на його утриманні перебувають інші діти або непрацездатні батьки. З довідки ТОВ «Інтеравіа» №410 від 13 квітня 2018 року (а.с.29) вбачається, що відповідач працює в цьому підприємстві на посаді старшого водія самохідних механізмів та має постійний заробіток. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду, а саме з 6 лютого 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття, а саме до 10 листопада 2026 року. Дійсно, в матеріалах цивільної справи міститься чимало копій квитанцій, з яких вбачається, що [PERSON] придбавав одяг, їжу та ліки для дитини. Водночас, підставою для стягнення аліментів є не ухилення відповідача від утримання сина [PERSON], а відсутність у сторін домовленості з приводу розміру аліментів. Натомість, вказані документи підлягають дослідженню державним виконавцем під час виконання рішення суду про задоволення позову. Відповідно до ч.6 ст.141 та п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, повязане з розподілом між сторонами судових витрат. Зокрема, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Встановлено, що на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнена від сплати судового збору. Предявлений нею позов задоволений. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] в дохід держави належить стягнути судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок.

Outcome: approved