Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

В інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради та неповнолітньої [PERSON], [INFO], прокурор Ленінського району м.Дніпропетровська у липні 2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права комунальної власності територіальної громади, витребування майна. В обґрунтування підстав прокурор зазначив, що на підставі ордеру № 5547 виданого 19.12.1986 року, квартиру [ADDRESS] виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було надано для проживання [PERSON] на склад сім'ї : теща - [PERSON] та донька - [PERSON]. У зв'язку зі смертю [INFO] року якої, рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради право користування житловим приміщенням закріплено за позбавленими батьківського піклування дітьми померлої - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], влаштованою під опіку [PERSON] Згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 18.11.2011 №702и про зміну умов договору найму житлового приміщення, основним квартиронаймачем квартири є [PERSON]. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.03.2014 державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., зареєстрованого в реєстрі за №5-280 07 березня 2014 року, квартира вибула із власності територіальної громади м.Дніпропетровська у приватну власність спадкоємця померлої [INFO] року [PERSON] [PERSON]. При цьому, до складу спадкового майна об'єкт житлової нерухомості ввійшов внаслідок подання зацікавленими особами сфальсифікованого правовстановчого документу, на умовах якого 20 жовтня 1995 року [PERSON] подарувала квартиру [PERSON] В подальшому згідно нотаріально посвідченого 13 травня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 411 договору купівлі-продажу укладеного із [PERSON], право власності на спірну квартиру набула [PERSON]. Посилаючись на викладені обставини, неодноразово уточнюючи зміст вимог, прокурор просив суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] від 20.10.1995 року, посвідчений державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3-1967; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 27.03.2014 державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., зареєстроване в реєстрі за №5-280; визнати право комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], оціночною вартістю 110 880 грн. (сто десять тисяч вісімсот вісімдесят гривень); витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], оціночною вартістю 110 880 грн. (сто десять тисяч вісімсот вісімдесят гривень); судові витрати стягнути з відповідачів.(а.с.1-8, 11-115, 213-221) З метою захисту прав та інтересів позбавленої батьківського піклування неповнолітньої [PERSON] [INFO], ухвалою від 20 серпня 2014 судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог, орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради та законного представника дитини [PERSON] (а.с.101). В судовому засіданні позивач в особі прокурора прокуратури Ленінського району м. Дніпропетровська - [PERSON] обставини позову та позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Посилаючись на надані докази, просив суд задовольнити. Дніпропетровська міська рада в особі представника за довіреністю [PERSON] позицію прокурора щодо обставин спору та позовних вимог також підтримала. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду обставини позову та позовні вимоги визнав. У своїх поясненнях суду заперечував як факт належності померлій матері квартири [ADDRESS] так і її спадкування чи то відчуження в подальшому. Припускав, що будучи у стані алкогольного сп'яніння, міг віддати невідомим особам свій паспорт, підписувати будь-де будь-які документи, у тому числі й довіреності та угоди. В спірній квартирі ніколи не перебував, її місце розташування йому невідоме. Із покупцем [PERSON] не знайомий. В подальшому в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового розгляду повідомлявся під письмову розписку (а.с228). Про причини своєї неявки суд не повідомив. Співвідповідачка [PERSON], її представник за довіреністю - [PERSON] заперечували щодо обставин спору та позовних вимог. Суду [PERSON] пояснювала, що для купівлі спірну квартиру їй віднайшла за усною угодою ріелтор з нерухомості. Ні найменування агентства ні прізвище ріелтора їй невідомі. В подальшому в судове засідання співвідповідачка не з'явилась, про час та місце судового розгляду повідомляючись у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки та неявки свого представника не повідомила. Третя особа - [PERSON] в судовому засідання позицію прокурора щодо позовних вимог підтримала, просила суд задовольнити. Допитаний в судовому засіданні 13.10.2014 року [PERSON], також у своїй висловленій думці підтримав позицію прокурора, просив суд вимоги задовольнити. Третя особа - орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в попередньому судовому засіданні у своїй позиції щодо позовних вимог покладалася на розсуд суду. В подальшому у судове засідання не з'явилась. Треті особи - Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора та Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора явку своїх представників в судове засідання не забезпечили. До суду надіслали клопотання про розгляд спору без участі свого представника, у зв'язку із зайнятістю. Третя особа - Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Ленінського району м. Дніпропетровська в особі свого представника в судове засідання не з'явилась. Про час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини неявки свого представника не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без участі свого представника не надсилала. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставами звернення прокурора до суду є захист порушених майнових прав володіння комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська та особистих майнових прав позбавленої батьківського піклування особи на користування житловим приміщенням комунального житлового фонду. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, суд застосовує положення Цивільного Кодексу в редакції 1963 року, інших Законів України. Суд, з'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі обмінного ордеру № 5547 виданого 19.12.1986 бюро по обміну виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, квартиру [ADDRESS] надано для проживання [PERSON] складом сім'ї : вона, [PERSON] та донька - [PERSON] (а.с.16). Згідно картки прописки житлово-комунального підприємства № 25, крім основного наймача та членів її сім'ї, у квартирі також постійно проживали діти [PERSON] - [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] (а.с.14,15,146,150) [PERSON] померла [INFO] року (а.с.142), [PERSON] - [INFO] року (а.с.145), а [PERSON] [INFO] року (а.с.143, 144). У зв'язку із смертю [PERSON], рішеннями органу опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради № 979 від 19.08.2007 року від та № 844 від 20.07.2007 року відповідно [PERSON] влаштовано на повне державне утримання до державного закладу для дітей сиріт (а.с.139), а [PERSON] під опіку тітки [PERSON] (а.с.17). У відповідності до рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 18.11.2011 року за № 702 про зміну умов договору найму, [PERSON] є основним наймачем квартири (а.с.116), засуджений вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська наразі відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Таким чином, в силу положень ст. 71 ЖК України, з метою захисту житлових прав за тимчасово відсутніми позбавленої батьківського піклування [PERSON] та засудженим [PERSON] право на проживання у [ADDRESS] повинно зберігатися. За змістом оспорюваного прокурором, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 3-1967, договору дарування від 20.10.1995 року [PERSON] подарувала належну їй на підставі свідоцтва про право власності виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради м.Дніпропетровська 11.01.1995 р. за № 327-Р та зареєстрованого Дніпропетровським БТІ 11.01.1995 р. за р.№ 42п-76, квартиру [PERSON] (а.с.29-30). За змістом ст.13 Закону України «Про власність» в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав. Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» N 2482-XII приватизація житла - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. і.), державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ст.8 Закону N 2482-XII приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. У той же час підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Таким чином, право приватної власності на приватизоване житло виникає із законодавчо визначених юридичних фактів, які лише в сукупності є підставою набуття права приватної власності. Проте, судом достовірно встановлено, що виготовлений невстановленими особами правовстановлюючий документ містить недостовірні відомості щодо підстав набуття [PERSON] права власності на квартиру є сфальсифікованим. Оскільки за даними органу приватизації житлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська, жоден із зареєстрованих мешканців спірної квартири [ADDRESS] ніколи з питань приватизації не звертався, квартира й до сьогодні має статус неприватизованої, перебуває на балансі КВЖРЕП Ленінського району та є власністю територіальної громади (а.с.10, 13, 64). Правочин між [PERSON] та [PERSON] ніколи не посвідчувався а ні нотаріальною конторою, а ні реєструвався в МБТІ (а.с.82). В силу частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину, тому не може бути визнаний судом недійсним правочин, який фактично не вчинено. З урахуванням наведеного, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. При вирішенні іншої частини позовних вимог суд виходить із наступного. У відповідності до вимогст.ст. 4, 13, 15, 19 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, в редакції чинної до 27.04.2007 року, у спадщину могло бути передано право приватної власності громадянина, якому належить набуте з передбачених законом підстав, право власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як зауважив в абз.3 п.27 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України, іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним; визнання відмови від спадщини недійсною; визнання шлюбу недійсним; порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами із видачі та оформлення свідоцтва про право на спадщину встановлюється Законом України «Про нотаріат» від 02.09. 1993 року за № 3425-XII, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусом України № 296/5 від 22.02.2012 року затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 та іншими актами законодавства України. Зокрема, згідно п.п.4.14, 4.15, 4.18 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусом України № 296/5 від 22.02.2012 року при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовує документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. В силу абз.4 ст.5, ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам, у тому числі, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Всупереч вимог ст.ст.5, 49 Закону України «Про нотаріат», п.п.4.15, 4.18 Інструкції, державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., за відсутності документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] 07 березня 2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 5-280 по спадковій справі 144/2014, внаслідок чого квартира [ADDRESS] незаконно вибула із комунальної власності територіальної громади міста (а.с.10, 27, 29-31). За встановлених судом очевидних порушень законодавства при вчиненні державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори нотаріальних дій, пов'язаних із обов'язковою перевіркою складу спадкового майна, в силу положень ст. 1301 ЦК України, видане 07.03.2014 року [PERSON] свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі за № 5-280 є недійсним. На підставі нотаріально посвідченого 13 травня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 411 договору купівлі-продажу укладеного із [PERSON] в подальшому право власності на спірну квартиру набула [PERSON] (а.с.91). В силу ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України, яким зокрема є визнання права, відновлення становища, яке існувала до порушення, припинення дії яка порушує право. Презумпція правомірності володіння (ч. 2 ст. 328 ЦК) територіальною громадою м.Дніпропетровська спірною квартирою не оспорюється сторонами, а незаконність вибуття не з їхньої волі доведено належнимм доказами. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, коли майно було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння, або викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, чи вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі. У разі придбання майна у особи, яка не мала права його відчужувати, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація), що і є належним способом захисту порушеного права у даному випадку. Зазначене підтверджується також і п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог вважає, з метою відновлення становища, яке існувало до порушення права територіальної громади на володіння об'єктами комунальної власності, відчужена [PERSON] на користь [PERSON] за нотаріально посвідченим 13 травня 2014 року за реєстровим № 411 договором купівлі-продажу, квартира [ADDRESS] повинна бути витребувана з чужого володіння останньої та повернута до комунальної власності. Вирішуючи питання щодо судових витрат, в силу ст. 88 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги прокурора належать до часткового задоволення, із співвідповідачів в рівних частках на користь держави належить до стягнення судовий збір в сумі 243,60 грн., а сума несплаченого у зв'язку із звільненням при зверненні до суду із позовом щодо частини незадоволених вимог в сумі 243 грн. 60 коп. належить до стягнення на користь держави із Дніпропетровської міської ради. На підставі викладеного та

Outcome: partial