Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

В листопаді 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Різниківської сільської ради Артемівського району, третя особа Відділ Держгеокадастру в Артемівському районі Донецької області, про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що [INFO] померла її мати [PERSON], яка на день смерті постійно проживала у с. Резниківка Артемівського району Донецької області. На день її смерті залишилось спадкове майно, яке складається із двох земельних ділянок, розташованих у с. Резниківка Артемівського району Донецької області, які належали спадкодавцю: земельна ділянка площею 5.66 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право власності [NUMBER], виданого Артемівською районною державною адміністрацією 17 лютого 2004 року та земельна ділянка площею 5,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право власності [NUMBER], виданого Артемівською районною державною адміністрацією 17 лютого 2004 року. Позивачка зазначає, що за життя її мати втратила провоустановчі документи на землю, а тому нотаріусом не було видано свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на зазначені земельні ділянки. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2016 року позов був задоволений і судом було визнано право власності на земельні ділянки. На вказане рішення суду [PERSON] була принесена апеляційна скарга, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав: - судом було вирішено питання щодо його прав на земельну ділянку площею 5.66 га, яку спадкодавець заповідала йому, - позивачка по справі знала про існування заповіту і про те, що правоустановчі документи на земельну ділянку були передані йому разом із заповітом. Під час розгляду справи в апеляційній інстанції представник [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні вимог. Позивачка [PERSON] заперечувала проти доводів апеляційної скарги і просила її відхилити. Представник відповідача Резниківської сільської ради Артемівського району та представник третьої особи відділу Держгеокадастру в Артемівському районі не з*явились, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчать телефонограми, направлені їм та зареєстровані у журналі телефонограм апеляційного суду. Вислухавши суддю-доповідача, позивачку та представника [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 5,66 га скасуванню із ухваленням нового рішення в цій частині з наступних підстав. Із матеріалів цивільної справи вбачається. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Резниківської сільської ради Артемівського району Донецької області (а.с. 4). Позивачка [PERSON] є дочкою спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Ольшанською сільською радою Чернянського району Белгородської області та свідоцтвом про реєстрацію шлюбу з [PERSON] [NUMBER], виданим Ямпільським ЗАГСом 28 квітня 1979 року. На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із двох земельних ділянок, розташованих у с. Резниківка Артемівського району Донецької області, які належали спадкодавцю: земельна ділянка площею 5.66 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право власності [NUMBER], виданого Артемівською районною державною адміністрацією 17 лютого 2004 року та земельна ділянка площею 5,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право власності [NUMBER], виданого Артемівською районною державною адміністрацією 17 лютого 2004 року. Задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності у порядку спадкування на земельні ділянки, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не заперечував проти позову, а у відповідності до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, за наявних для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову у тому разі, коли визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з таких підстав. При розгляді справ про спадкування слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до вимог статті 301 ЦПК України апеляційним судом було витребувано із нотаріальної контори спадкову справу на майно спадкодавця [PERSON], а також дані щодо чинності заповіту на ім'я [PERSON]. Із надісланої до апеляційного суду копії спадкової справи на майно спадкодавця вбачається, що позивачка [PERSON] своєчасно, у шестимісячний строк після відкриття спадщини, подала заяву про прийняття спадщини за законом на земельні ділянки після смерті своєї матері, тобто є спадкоємцем за законом першої черги. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Однак, розглядаючи вказану справу, суд першої інстанції не дослідив матеріли спадкової справи, відповідно до яких постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про права на спадщину за законом не виносилась. Крім того, в матеріалах справи наявні два заповіти від імені спадкодавця на дві земельні ділянки, а саме: *земельну ділянку площею 5.66 га спадкодавець заповіла [PERSON] (особі, яка подала апеляційну скаргу). Заповіт був посвідчений Другою артемівською державною нотаріальною конторою 16 грудня 2011 року за реєстровим номером 4328, *земельну ділянку площею 5.67 га спадкодавець заповіла своєму сину [PERSON]. Заповіт був посвідчений секретарем Різниківської сільської ради Артемівського району Донецької області 14 вересня 2011 року за реєстровим номером 63. Вказані заповіти внесені до Спадкового реєстру і є чинними на теперішній час. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Розглядаючи справу, суд першої інстанції не витребував із нотаріальної контори спадкову справу на майно спадкодавця, тобто не встановив коло спадкоємців після смерті [PERSON], що призвело до неправильного застосування норм матеріального права і як слідство порушення прав спадкоємця за заповітом. Згідно із частиною 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, визнаючи за позивачкою право власності у порядку спадкування на дві земельні ділянки , суд першої інстанції неповно з'ясував всі обставини, що мають значення по справі і порушив право [PERSON] на спадкування земельної ділянки за заповітом. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин,що мають значення для справи. Виходячи із обставин, встановлених апеляційним судом, доказів та вимог закону, суд першої інстанції неправильно прийшов до висновку про визнання за позивачкою права власності у порядку спадкування на земельну ділянку, яку спадкодавець заповів [PERSON], чим порушив його права. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визнання за позивачкою права власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 5.66 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у с. Резниківка Артемівського району Донецької області підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. Рішення суду в частині визнання права власності на другу земельну ділянку не оскаржується. Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Оскільки рішення суду першої інстанції в частині визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку площею 5,67 га не оскаржується, то апеляційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині.

Outcome: dismissed