Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

В липні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, що підлягає індексації згідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебували у шлюбних відносинах. Від шлюбу вони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. На теперішній час відносини між ними припинені. Дитина після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить і на його утриманні ніхто не знаходиться. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги позивачки, а саме, в розмірі 500 грн. В іншій частині позовних вимог позивачки просив відмовити, оскільки в нього на утриманні також перебуває дитина від попереднього шлюбу, на яку він також щомісячно сплачує аліменти. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки, добровільно допомогу на його утримання відповідач надає, але нерегулярно. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є його обовязком, у звязку з чим, з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Тому, з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку. Позивачка просила суд визначити розмір аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. Так, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, відповідач вказав, що він сплачує аліменти на утримання дитини від попереднього шлюбу, що визнала та не заперечувала позивачка, яка вказала, що він дійсно сплачує аліменти на утримання дитини від попереднього шлюбу ще з часу коли вони проживали разом. Тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тобто, зазначені обставини вказують на те, що заявлені позивачкою вимоги не можуть бути задоволені в повному обсязі. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає можливим встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, що підлягає індексації згідно до закону, починаючи стягнення з 26 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини - [PERSON], допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. При цьому, слід звернути увагу, що 22 липня 2016 року відповідач перераховував грошовим переказом позивачці кошти на дитину у розмірі 510 грн., а 30 серпня 2016 року у розмірі 495 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями та не заперечувалося позивачкою. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 551 грн. 20 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial