Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

В Краматорський міський суд звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON], Краматорської міської ради Донецької області, про визнання права власності на житло за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору дарування серії АЕК № 961512 від 20 червня 2002 року [PERSON] подарувала йому [PERSON] свою долю 4/10 спільної часткової приватної власності жилого будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, за адресою: Україна, Донецька область, с. Стара Петрівка, м. Краматорськ, вул. Білянська, 31, який розташований на земельній ділянці загальною площею 1. 479 га. Співвласниками будинку № 31 по вул. Білянській були: [PERSON] володіла долею 5/10; [PERSON] володів долею 1/10; та він володію долею 4/10. [PERSON] продала свою частку [PERSON]. [PERSON] помер 16 листопада 1960 року, ця обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-ЯР № 866522. Після його смерті залишилась частка спільної сумісної власності в вигляді 1/10 частки на підставі свідоцтва про права на спадщину, посвідченого Краматорською державною нотаріальною конторою від 22.02.1949 року реєстровий № 1444, та зареєстровано в БТІ м. Краматорська, ця обставина підтверджується свідоцтвом та довідкою БТІ від 24.06.1993 року. У вказаному будинку він мешкає з 02.07.2002 року безперервно, добровільно сплачує усі комунальні платежі та несе інші витрати на збереження та утримання не тільки своєї частки, а і частки померлого [PERSON], у звязку з тим, що родичі у нього відсутні, а Краматорська міська рада не прийняла як виморочне майно. Майном, яке належало [PERSON] не володіє і не користується ніхто окрім нього. Просить визнати за ним, право власності на 1/10 частку будинку, який розташований за адресою: Україна, Донецька область, м. Краматорськ, с. Стара Петрівка, вул. Білянська, буд. 31. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Вислухавши учасників процесу, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 7 лютого 2014 року, ст. 41 Конституції України та ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків встановлених Конституцією та Законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний дотримуватися моральних засад суспільства. Відповідно по Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 7 лютого 2014 року при вирішенні спорів пов'язаних із набувальною давністю, суди повинні з'ясувати добросовісність володінні майном. Також зазначено, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Для вирішення спору має значення добросовісність саме на момент передачі позивачу майна, який як незаконний володілець протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що він отримав це майно з підстав, достатніх, щоб мати право власності на нього. При вирішенні спорів про набувальну давність необхідно враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися у повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Така правова позиція викладена у п. 6 Постанови спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року. У відповідності до договору дарування серії АЕК № 961512 від 20 червня 2002 року [PERSON] подарувала [PERSON] свою долю 4/10 спільної часткової приватної власності жилого будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що за адресою: Україна, Донецька область, с. Стара Петрівка, м. Краматорськ, вул. Білянська, 31, який розташований на земельній ділянці загальною площею 1. 479 га. (а.с. 8). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що співвласниками будинку № 31 по вул. Білянській були: [PERSON] володіла долею 5/10; [PERSON] володів долею 1/10; [PERSON] володіє долею 4/10. Крім того, зазначені обставини підтверджені технічним паспортом. [PERSON] продала свою частку [PERSON] (а.с. 11-13). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] помер 16.11.1960 року, дані обставини підтверджені свідоцтвом про смерть серії ІІ-ЯР за № 866522. (а.с. 10). Згідно інформації наданої Першою Краматорською державною нотаріальною конторою за № 1296/02-14 від 21.04.2017, після смерті [PERSON] померлого 16.11.1960 року, в виробництві нотаріальних контор України відсутня спадкова справа до майна померлого. (а.с. 39-40). Відповідно до копії паспорта [PERSON], останній зареєстрований за адресою: [INFO], з 02.07.2002 року. (а.с. 7). Відповідно до інформації Бюро технічної інвентаризації за № 1105 від 26.10.2017, на житловий будинок № 31 по вул. Білянська у м. Краматорську відсутня інвентарна справа. (а.с. 81). Судом встановлено, що позивач проживає у зазначеному будинку, здійснює усі заходи щодо його утримання в належному стані, сплачує комунальні послуги, про що свідчать квитанції про сплату комунальних послуг, а тому, факт відкритого та безперервного володіння позивачем частиною домоволодіння більше 10 років підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами та ніким не оспорюється. (а.с. 21-24). Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що в судовому засіданні підтверджено всі ті заявлені позивачем фактичні обставини, які є необхідними елементами для утворення юридичного складу, з яким чинне законодавство повязує набуття особою права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, з урахуванням того, що позивач дійсно безперервно, відкрито та добросовісно володів спірним майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти до теперішнього часу, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та визнати за [PERSON] право власності на 1/20 частку будинку, який розташований за адресою: Україна, Донецька область, м. Краматорськ, с. Стара Петрівка, вул. Білянська, буд. 31, беручи до уваги той факт, що нерухоме майно належало на праві приватної власності в частках і іншому власнику, а саме відповідачу [PERSON], а також те, що [PERSON] помер 16.11.1960 року, і після його смерті спадкова справа не була відкрита. В вязку з цим позивачеві буде належить на праві власності 1/20 +8/20 часток будинку, а всього 9/20 часток. На підставі викладеного та

Outcome: partial