Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

В липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та третьої особи без самостійних вимог про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації обліку місця проживання, посилаючись на те, що між відповідачем [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено генеральну угоду № 24-2.001/07-ГУ від 22 листопада 2007 року, на підставі якої між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 24-2.001-001/07-СК від 22 листопада 2007 року. В забезпечення виконання зобов'язання за генеральною угодою та кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 24-2.001-001/07-ДИ01, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,1697 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території с. Буда Новоселицького району Чернівецької області та житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] та належать йому на праві власності. У зв'язку із тим, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, в порядку встановлено п. 6.1 іпотечного договору та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» позивач в позасудовому порядку набув право власності на предмети іпотеки. Оскільки, позивач набув право власності на вказаний житловий будинок в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» просив позбавити [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права користування житловим будинком шляхом їх виселення та надання іншого місця проживання в [ADDRESS], яка належить на праві спільної сумісної власності в тому числі [PERSON], зобов'язати виконавчий комітет Магальської сільської ради Новоселицького району зняти з реєстрації обліку місця проживання відповідачів. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилися та не повідомили суд про причини своєї неявки. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 листопада 2007 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено генеральну угоду № 24-2.001/07-ГУ від 22 листопада 2007 року, на підставі якої між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 24-2.001-001/07-СК від 22 листопада 2007 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання 22 листопада 2007 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,1697 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території с. Буда Новоселицького району Чернівецької області та житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] та належать йому на праві власності. Між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18 листопада 2015 року, Додаткову угоду № 1 від 27 листопада 2015 року до договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 02 грудня 2015 року, відповідно до яких банк відступив право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, а також всіма іншими договорами забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Поліс». У зв'язку із тим, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, в порядку встановлено п. 6.1 іпотечного договору та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» позивач в позасудовому порядку набув право власності на предмети іпотеки. Так, з інформаційної довідки державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотеки, єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майно щодо об'єкта нерухомого майна № 67829300 від 12 вересня 2016 року вбачається, що позивач набув право власності на земельну ділянку площею 0,1697 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території с. Буда Новоселицького району Чернівецької області та житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] являється ТзОВ «ФК «Поліс». 28 квітня 2016 року та 25 травня 2016 року позивачем було направлено відповідачам вимогу про виселення та звільнення житлового приміщення, які останніми отримані, що підтверджується наявними у справі поштовими повідомленнями. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 24 червня 2015 року за № 6-447цс15. Зазначена Постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України). Позивач просив виселити відповідачів із наданням їм іншого місця постійного проживання в [ADDRESS], яка належить на праві спільної сумісної власності в тому числі [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотеки, єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майно щодо об'єкта нерухомого майна № 67914615 від 13 вересня 2016 року. Враховуючи, що позивач набув право власності на іпотечне нерухоме майно та за місяць направив відповідачам вимогу про виселення, яке останніми ігнорується та відмовляються у добровільному порядку виселитися із жилого будинку право власності на який набув позивач, суд вважає обґрунтованим позов в цій частині та звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права у обраний ним спосіб, що повністю відповідає вимогам ст.16 ЦК України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до якої кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. В частині позовних вимог до виконавчого комітету Магальської сільської ради Новоселицького району про зобов'язання зняти відповідачів з реєстрації місця проживання слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до виконавчого комітету Магальської сільської ради Новоселицького району із питанням про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, а виконавчий комітет не відмовляв позивачу у вчиненні вказаної дії на підставі належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт втрати відповідачами права проживання у вказаному будинку або їх виселення. Таким чином, виконавчий комітет Магальської сільської ради Новоселицького району ніяким чином не порушив права та законні інтереси позивача, а тому заявлені до нього позовні вимоги є безпідставними. Крім цього, слід врахувати, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні », однією з підстав зняття особи з реєстрації місця проживання є остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або виселення, а тому вимога щодо зняття відповідачів з реєстрації є зайвою, у зв'язку із чим у задоволенні позову в даній частині слід відмовити. Виходячи з змісту ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON], які є батьками малолітньої відповідачки [PERSON], на користь позивача, понесені останнім судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в сумі 1653 гривень 60 копійок, що відповідає пред'явленим трьом позовним вимогам немайнового характеру до відповідачів, по кожній з яких відповідно до вимог ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір» до бюджету має бути сплачено по 551 гривні 20 копійок. На підставі ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР, суд

Outcome: partial