Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

В липні 2018 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві вона вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 18 жовтня 2001 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1390. В шлюбі народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від своїх батьківських обов'язків щодо утримання дітей, коштів на утримання не надає. Позивачка просить стягнути з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень на кожну дитину щомісячно,але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини в залежності від віку,починаючи з часу звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Суду пояснила, що 11 вересня 2018 року набуло законної сили рішення про розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] їздить на роботу за кордон, в нього нерегулярний дохід, коли він на роботі, то добровільно переказує гроші на утримання дітей. В неї немає документів, які б підтверджували перебування чоловіка на роботі за кордоном. Зараз їхня старша дочка навчається в Польщі в коледжі, відповідач допомагає в утриманні дітей, вона хоче мати певність щодо отримання коштів від нього, оскільки їй необхідно платити за навчання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом вручення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Від [PERSON] надходила заява електронною поштою, в якій він просив справу розглядати за його відсутності. Нарахування аліментів просив здійснювати в межах закону, враховуючи те, що він безробітний. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з'явився, в поданій до суду заяві просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги просить задовольнити згідно викладених мотивів. Позивачка [PERSON] не заперечує проти слухання справи за її представника. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних мотивів. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 18 жовтня 2001 року, який зареєстрували в відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1390, про що свідчить свідоцтво про одруження. В шлюбі народилися діти: дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю згідно довідки. Відповідач [PERSON] як батько відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України зобов'язаний утримувати дітей до досягнення повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що позивачкою не доведено факт перебування відповідача за кордоном та отримання ним доходів. З пояснень [PERSON] вбачається, що відповідач частину коштів на утримання дітей надає добровільно. Зважаючи на ці обставини, суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1500 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини в залежності від віку на дитину щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 704,80 гривень судового збору.

Outcome: partial