Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

В липні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON], в якому просила встановити факт її проживання з квітня 2006 року по 12 січня 2010 року однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на ? частину цієї квартири. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що в квітні 2006 року вона познайомилася та почала зустрічатися з [PERSON]. З липня 2006 року вони стали спільно проживати з її матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Вона працювала продавцем, а [PERSON] був приватним підприємцем. [INFO] у них народилася донька [PERSON]. Весь цей час вони жили у її матері, у них був спільний бюджет та разом з матір'ю вони вели спільне господарство. З 2006 року вони спільно проживали, вели спільне господарство, надавали один одному матеріальну підтримку, вели спільний бюджет, разом оплачували комунальні платежі. Вона вважала [PERSON] своїм чоловіком. Всі рідні, друзі та сусіди вражали їх подружжям. 29 лютого 2008 року вони разом на ім'я чоловіка придбали квартиру [ADDRESS], вартістю приблизно 60000грн., точну ціну вона не знає, зробили в ній ремонт та переїхали туди жити разом із дочкою. Цю квартиру вони ходили дивитися разом. 12 січня 2010 року вона з [PERSON] зареєстрували шлюб, а 16 травня 2011 року рішенням Краматорського міського суду їх шлюб було розірвано. [INFO] її чоловік помер. Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. Вважає, що оскільки вказана квартира була придбана під час спільного її проживання з [PERSON], вона повинна бути поділена між нею та відповідачами. При цьому їй повинна бути виділена ? частина спірної квартири, а інша ? частина повинна бути поділена між відповідачами та її дочкою. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити та додатково пояснила, що на момент придбання квартири вона та [PERSON] зібрали 10000 доларів США. Іншу суму вони взяли в кредит. Під час підписання кредитного договору не була присутня. Яка була сума кредиту вона не пам'ятає. Який був розмір обов'язкової суми для погашення кредиту, та який був залишок по кредиту на час розірвання шлюбу вона не знає. На погашення кредиту вона давала 300-800грн. Після розірвання шлюбу вона не сплачувала кредит. Також зазначила, що шлюбні відносини у неї з [PERSON] фактично були припинені з грудня 2010 року. [PERSON] завжди казав, що після погашення кредиту квартира буде переписана на дитину. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала доводи позовної заяви та просила її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила відмовити у їх задоволенні оскільки між позивачкою та покійним [PERSON] з 2006 року по 2010 рік не існували шлюбні відносини. Той факт, що в 2007 році у позивачки та покійного народилася дитина сам по собі не підтверджує факт проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту. Спірну квартиру померлий [PERSON] придбав у кредит. При цьому перший внесок по кредиту був зроблений ним за рахунок коштів від продажу іншої квартири, яка йому належала. Позивачка участь у погашенні кредиту не приймала. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів та представника третьої особи на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення позивачки та думку її представника, пояснення представника відповідачки [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2, 4 ст.3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частиною 1 статті 21 Сімейного Кодексу України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини 2 цієї ж статті проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Як зазначено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] познайомилася з [PERSON] в 2006 році. [INFO] народилася спільна дитина позивачки та [PERSON] - [PERSON]. 12 січня 2010 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №16. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 травня 2016 року цей шлюб було розірвано. [INFO] [PERSON] помер. Також встановлено, що 29.02.2008 року померлий [PERSON], за договором купівлі-продажу квартири з розстрочкою платежу, придбав квартиру [ADDRESS] за 202000грн., із яких 50500грн. було сплачено продавцю до підписання цього договору, а решту суми покупець [PERSON] зобов'язаний був сплатити продавцю до 05.03.2008 року. Як зазначено в п.1.7 вказаного Договору, гроші за які Покупець придбає вищевказану квартиру є особистою власністю Покупця. Того ж дня, 29.02.2008 року померлий [PERSON] уклав з ЗАТ КБ «ПриватБанк» Кредитний договір №КТН3G50000003703 на суму 30300грн. на початковий внесок за купівлю житла та Договір про іпотечний кредит №КТН3G40000003703, відповідно до якого [PERSON] були надані грошові кошти в сумі 151500грн. на придбання у власність окремої квартири за адресою: [ADDRESS]. Виконання Позичальником зобов'язань за цим Договором про іпотечний кредит було забезпечено іпотекою вказаної квартири та Договором поруки із [PERSON] Згідно нотаріально посвідченої заяви Продавця від 29.02.2008 року, Продавець того ж дня одержав від [PERSON] решту суми за квартиру у розмірі 151500грн., які він повинен був сплатити до 05.03.2008 року. Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.08.2016 року кредити на споживчі цілі, які були надані [PERSON] згідно кредитних договорів №КТН3G50000003703 та №КТН3G40000003703 від 29.02.2008 року для придбання квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], погашені у повному обсязі. Кредит закрито 12.02.2016 року. Крім того, судом встановлено, що померлому [PERSON] на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності від 26.07.2007 року, належала квартира розташована за адресою: [ADDRESS], яку він продав 10.02.2009 року за 369000грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та її колишнього чоловіка [PERSON] вона знає приблизно з 2006-2007р.р. [PERSON] був приватним підприємцем, а [PERSON] працювала продавцем у магазині. Спочатку [PERSON] та [PERSON] жили разом в цивільному шлюбі в орендованій квартирі, а потім, коли [PERSON] завагітніла, вони переїхали жити в квартиру матері [PERSON]. В цій квартирі [PERSON] та [PERSON] прожили весь період вагітності [PERSON]. Вона була у них в гостях пару разів. Після народження дитини вони купили в кредит квартиру по бул.Краматорському в м.Краматорську, та переїхали в неї жити. Пізніше [PERSON] та [PERSON] зареєстрували свій шлюб. Весь час до розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] проживали разом, вони були дуже гарною сім'єю. Що стало причиною їх розводу, вона не знає. Також зазначила, що основна сума кредиту погашалася за рахунок коштів, які надсилала мати [PERSON]. Платила [PERSON] за кредит чи ні після розірвання шлюбу, їй не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] - його племінник. З [PERSON] [PERSON] познайомився ще в 2006 році. Спочатку [PERSON] та [PERSON] жили разом в цивільному шлюбі в орендованій квартирі, а потім, коли [PERSON] завагітніла, вони переїхали жити в квартиру матері [PERSON]. В цій квартирі [PERSON] та [PERSON] прожили до самого народження їх доньки [PERSON]. В 2008 році вони в кредит придбали квартиру по бул.Краматорському в м.Краматорську та одразу переїхали туди жити. При цьому він виступав поручителем по цьому кредиту. Після смерті [PERSON] остаток по кредиту, приблизно 300000грн, був погашений за рахунок страхових коштів. В квартирі був зроблений гарний ремонт та придбані всі необхідні меблі. Також зазначив, що у [PERSON] була ще одна квартира, яку він також придбав у кредит. Оскільки погашати одразу два кредита було важко, [PERSON] продав цю квартиру та за рахунок коштів від продажу квартири погасив перший кредит. Пізніше [PERSON] та [PERSON] зареєстрували свій шлюб. На свадьбі він присутнім не був. Весь час з моменту знайомства та до розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім'єю, вели спільний бюджет. [PERSON] він останній раз бачив приблизно за 5 років до смерті [PERSON]. Після хрещення [PERSON] він був в гостях у [PERSON] та [PERSON] приблизно 5 разів. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився жити в квартирі по бул.Краматорському. Оплачувала [PERSON] кредит, за який була придбана квартира по бул.Краматорському, чи ні, йому особисто не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] він знав ще з 2003 року. У них були дружні стосунки. [PERSON] він бачив лише один раз з [PERSON]. Частіше за все він зустрічався з [PERSON] та святкував разом з ним усі свята на роботі у [PERSON]. Свята вони святкували суто чоловічою компанією. [PERSON] при цьому присутня не була. В квартирі у [PERSON] по [ADDRESS] він був в 2011 році та в 2013 році. При цьому [PERSON] в квартирі він не бачив. Чи жили [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю, чи був у них зареєстрований шлюб, він не знає. [PERSON] лише казав йому, що [PERSON] мати його дочки [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] він знав ще з 1998р. У них були дружні відносини. [PERSON] він знає як дружину [PERSON]. За весь час він бачив [PERSON] лише один раз. [PERSON] з [PERSON] почали зустрічатися ще в 2006 році. З цього періоду він з [PERSON] почали бачитися набагато рідше. Зі слів [PERSON] йому відомо, що [PERSON] жив з [PERSON] у її матері по вул..Парковій в м.Краматорську. В 2007 році у них народилася донька [PERSON], а в 2010 році вони зареєстрували шлюб. Також йому відомо, що у [PERSON] була квартира по бул.Краматорському в м.Краматорську, яку він придбав у кредит. За кредит сплачував [PERSON], в точу числі коштами, які надходили від його матері, яка жила в Америці. В зазначені квартирі він разом із дружиною були в 2009 році. При цьому [PERSON] та дитячих речей він там не побачив. Але там була інша жінка за прізвищем [PERSON], яка прибирала по квартирі та готовила їжу. На підставі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст..212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Проаналізувавши усі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не було встановлено та не доведено позивачем факт її проживання однією сім'єю з померлим [PERSON] з квітня 2006 року по 12 січня 2010 року , тобто те, що вони спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет та взаємні права та обов'язки. При цьому суд критично ставиться до показань свідків [PERSON] та [PERSON] і не приймає їх до уваги при ухваленні рішення по справі, оскільки обставини про які свідок [PERSON] повідомила в судовому засіданні відомі їй зі слів самої позивачки. Як зазначила [PERSON] в гостях у [PERSON] вона була лише 2 рази за весь час, а тому суд вважає, що її висновки про те, що [PERSON] спільно проживали до розірвання шлюбу та були дуже гарною сім'єю є лише домислами свідка, які ґрунтуються на інформації, яку вона отримувала від позивачки. Показання свідка [PERSON] про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно та вели спільний бюджет, суд також вважає домислами свідка, оскільки є не зрозумілим, як свідок міг зробити такий висновок зустрічаючись з [PERSON] лише приблизно один раз на рік. Навіть свою хрещеницю - дочку [PERSON], він останній раз бачив приблизно за п'ять років до смерті [PERSON], тобто в той період коли [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. В той же час свідки [PERSON] та [PERSON], які перебували в дружніх стосунках з [PERSON], в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] вони бачили лише один раз. [PERSON] лише розповідав їм, що [PERSON] мати його доньки. На їх спільних з [PERSON] святах, спільному відпочинку [PERSON] ніколи не була присутня. Крім того, свідок [PERSON] зазначив, що будучи в 2009 році в гостях у [PERSON], [PERSON] він там не побачив. Навпаки, там була інша жінка на прізвище [PERSON], яка прибирала по квартирі та готувала їжу. Крім того, суд вважає, що в судовому засіданні позивачка не довела участі своїми коштами або своєю працею у набутті спірної квартири, а саме, у сплаті початкового внеску за квартиру, сплаті обов'язкових платежів по кредиту, який був оформлений з метою придбання цієї квартири. Навпаки, всі зібрані по справі докази свідчать лише про те, що спірна квартира була придбана особисто покійним [PERSON], за кредитні кошти, які він сам повертав банку. На протязі п'яти років після розірвання шлюбу позивачка не внесла жодної копійки на погашення кредиту, про що сама зазначила в судовому засіданні. Про відсутність участі позивачки в набутті нерухомого майна свідчить також те, що вона не обізнана про вартість спірної квартири, про розмір обов'язкових платежів по кредитам. Ці обставини в черговий раз свідчать про відсутність у [PERSON] та [PERSON] сім'ї, в розумінні ст.3 Сімейного кодексу України. На підставі викладеного, суд вважає необхідним відмовити у повному обсязі позивачці [PERSON] в задоволенні її позову про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та розподіл спільного майна подружжя

Outcome: dismissed