Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

В лютому 2009 року судді Самсоновій В.В. були передані виділені в окреме провадження позовні вимоги позивачів про розподіл земельної ділянки згідно часток і фактичного користування, в яких вони просили розділити земельну ділянку [ADDRESS] між співвласниками по часткам і фактичному користуванню. В обґрунтування позову позивачі вказали на те, що [PERSON] є власником 67/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]: відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.1985 року (19/100) та договору дарування від 17.03.1992 року посвідченого нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори (48/100). Власником 16/100 частин вказаного домоволодіння є [PERSON] на підставі договору дарування від 16 лютого 2008 року, посвідченого нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Власником 17/100 частин домоволодіння, відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.1985 року, яке набрало чинності 28.06.1985 року, є відповідач [PERSON] Вказаним рішенням суду за [PERSON] було визнано право власності на 17/100 домоволодіння з виділенням його частки в натурі, а саме: приміщень 1-14,1-15 в житловому будинку А-1; приміщення 1-2 в напівпідвалі, із споруд - сараю під літ. «Д». У загальному користуванні залишились приміщення 1-1,1-7, погріб під напівпідвалом. Тим же рішенням, на 19/100 домоволодіння з виділенням їх в натурі було визнано право власності за [PERSON]. На 64/100 домоволодіння з виділенням в натурі приміщень в житловому будинку А- 1, напівпідвалі, та на 1/2 літньої кухні Г, на сараї Б, б та гараж В. було визнано право власності за [PERSON], батьком [PERSON] та відповідача [PERSON] В послідуючому, рішеннями Красногвардійського райвиконкому від 21 квітня 1994 року та від 18.04.1997 року сарай Б був визнаний житловим приміщенням Б-1. Після смерті [PERSON] спадкоємці за заповітом, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] успадковані ними, але не виділені в натурі 48/100 частин домоволодіння, 16/100 частин - були успадковані [PERSON], власником яких в послідуючому стала [PERSON]. Житловий будинок, що знаходиться у спільній частковій власності позивачів та відповідача розташований на земельній ділянці розміром 1734 квм. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] (яка рішенням райвиконкому № 114 від 23.09.1977 року була перейменована на Новоукраїнську), рішенням Красногвардійського райвиконкому м. Дніпропетровська за № 443 від 15 березня 1960 року була виділена під забудову житлового будинку [PERSON]. Рішенням Красногвардійського райвиконкому № 222/5 від 10.08.94 року до земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] - було приєднано 118 кв.м. за заявами [PERSON] та [PERSON] За позовом [PERSON] про розподіл земельної ділянки рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 1994 року земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] була реально розділена між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідно до часток домоволодіння та встановлена огорожа. Порядок користування земельною ділянкою склався відповідно до вказаного рішення . Незважаючи на те, що в 1997 році вказане рішення було скасовано Дніпропетровським обласним судом позивачі продовжуюсь користуватися земельною ділянкою відповідно до скасованого рішення суду та сплачувати податок на землю пропорційно своїм часткам. Таким чином, на даний час земельна ділянка, яка знаходиться в користуванні позивачів та відповідача, між ними в установленому законом порядку не поділена. Рішенням виконкому Красногвардійської районної Ради за № 145/2 від 21.06.1996 року було упорядковано розміри земельних ділянок домоволодінь [ADDRESS]. Відповідно до цього рішення ширина земельної ділянки домоволодіння № 45 по червоній лінії складає 27 м. 60 см.; з тильного боку - 15 м. 90 см.; довжина ділянки від домоволодіння № 47 ломаною лінією - 26 м. 40 см. та 51 м. 85 см.; довжина ділянки від домоволодіння № 43 ломаною лінією розмірами 24 м.; виступ 3 м. 50 см. та потім 52 м. 50 см. Вважати площу земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] - 1734 кв.м. Позивачі як співвласники домоволодіння мають право на виділення їм у користування тієї частини земельної ділянки, яка є пропорційною їх часткам в домоволодінні. Пізніше позивачі уточнили свої позовні вимоги та просили визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташоване домоволодіння під [ADDRESS] відповідно до варіанту № 2 СБТЕ № 1472 від 13.01.2005 року та виділити: [PERSON] - 67/100 або 1169,71 кв.м. землі, [PERSON] - 16/100 або 281,95 кв.м., [PERSON] -17/100 або 288,77 кв.м.; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] половину вартості встановленої нею огорожі № 16-в сумі 535,50 грн. та вартість судової БТЕ № 1472; зобов'язати [PERSON] знести самочинно побудовані сарай Л, гараж М, вольєр для собаки, 7 дерев, посаджених на межі; зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] ремонтувати стіни і фронтон літньої кухні під літерою Г; зобов'язати [PERSON] перенести огорожу під літ. № 17 по встановленій межі. Ухвалою суду позивачів по справі було уточнено на належних [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON], яка також є представником [PERSON], уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини викладені в уточненій позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачів та просила відмовити їм в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську та земельної ділянки на якій воно розташоване. Так, [PERSON] належить 67/100 частин домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, з яких 19/100 частин належать їй на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.1985 року по справі № 2-865/1985 р. (т.1 а.с.145-146), а інші 48/100 частин належать їй на підставі Договору дарування від 17.03.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1208 (т.1 а.с.149-150). [PERSON] належить 16/100 частин домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, на підставі Договору дарування від 16.02.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-645 (т.1 а.с.151). [PERSON] належить 17/100 частин домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.1985 року по справі № 2-865/1985 р. (т.1 а.с.145-146). Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3-4 ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Між сторонами виник спір з приводу користування земельною ділянкою на якій розташоване належне їй домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, який (спір) вони не змогли врегулювати позасудовим шляхом, тому, звернулися до суду за вирішенням даного спору та просять суд визначити порядок користування земельною ділянкою. В рамках справи № 2-1135/2004 була проведена судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз був складений Висновок № 1472 від 13.01.2005 року, в якому запропоновані варіанти порядку користування земельною ділянкою за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS] (т.1 а.с.29-58). Позивачі просили застосувати вищевказаний висновок при вирішенні даного спору та визначити порядок користування спірною земельною ділянкою відповідно до варіанту № 2 Висновок № 1472 від 13.01.2005 року судової будівельно-технічної експертизи. У зв'язку з виниклими питаннями по вищевказаній судовій будівельно-технічній експертизі, в судовому засіданні був опитаний в якості свідка [PERSON] (колишній експерт Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, який склав вищевказаний Висновок судової будівельно-технічної експертизи № 1472 від 13.01.2005 року), який вказав, що вищевказаний висновок був складений ним на підставі діючих на той час норм та правил. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, суд прийшов до висновку, що Висновок судової будівельно-технічної експертизи № 1472 від 13.01.2005 року, є неактуальним з огляду на те, що він був складений станом на 13.01.2005 року. На теперішній час могли змінитися його межі, облаштування, вартість. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог в частині визначення порядку користування земельною ділянкою шляхом її виділення по 2 варіанту Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1472 від 13.01.2005 року. Що стосується вимог позивачів про зобов'язання [PERSON] знести самочинно побудовані сарай Л, гараж М, вольєр для собаки та 7 дерев, посаджених на межі, суд прийшов до висновку, що дані вимоги також не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Земельна ділянка між сторонами не розділена в натурі та відсутні докази того, що вищевказані об'єкти створюють перешкоди співвласникам спірної земельної ділянки щодо користування нею. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог в цій частині. Що стосується вимог позивачів щодо зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] ремонтувати стіни і фронтон літньої кухні під літерою Г та перенести огорожу під літ. № 17 по встановленій межі, то ці вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки позивачами не надано суду, у встановленому законом порядку, а саме ст. ст. 57-61 ЦПК України, належних доказів того, що відповідач чинить їй такі перешкоди та встановлення їм огорожі не по встановленій межі. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивача в задоволенні їхніх вимог в цій частині. Таким чином, з урахуванням всього вищевказаного та вимог чинного законодавства, суд вважає позовні вимоги позивачів необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а тому, вважає необхідним відмовити позивачам в задоволенні їхніх вимог в повному обсязі. Крім того, оскільки судом відмовлено позивачам в задоволенні їхніх позовних вимог, судові витрати та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи (Висновок № 1472 від 13.01.2005 року), які (витрати) позивачі просили стягнути з відповідача, віднести за рахунок позивачів на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed