Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

В липні 2017 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до виконавчого комітету Уманської міської ради про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями посадових осіб адміністративної комісії Уманської міської ради. Позивач просить суд стягнути за рахунок державного бюджету (Державне казначейство України) на її користь завдану їй посадовими особами адміністративної комісії Уманської міської ради Черкаської області майнову (матеріальну) шкоду в розмірі 7\~956 грн. 00 коп. та в рахунок відшкодування частини моральної (немайнової) шкоди 7000 грн., а всього на загальну суму 14\~956 грн. 00 коп.\~ Позовні вимоги мотивує тим, що 26.02.2016 року старшим державним виконавцем Уманського МВ ДВС [PERSON] відносно неї було відкрито виконавче провадження № 50180418 про стягнення з неї на користь держави штрафу в сумі 1360,00 грн. і 136,00 грн. виконавчого збору. Провадження відкрито на підставі постанови № 12/5 від 26.01.2016 року про самовільне будівництво прибудови над гаражем за адресою: [ADDRESS], до якого вона не має жодного відношення, так як не є власником домоволодіння. Державним виконавцем через пенсійний фонд в м. Умані і Уманському районі з неї безпідставно було стягнуто по 20 % пенсії щомісячно, а всього 1556,00 грн. Також в позові вказано, що постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.06.2017 року дії посадових осіб Уманського міськвиконкому визнані протиправними, внаслідок чого суд скасував постанову № 12/5 Уманської міської ради від 26.01.2016 року про накладення на неї незаконного штрафу в сумі 1556,00 грн. Позивач в позові зазначає, що матеріальна шкода заключається в тому, що вона вимушена була залучити юриста, який збирав і готував адміністративний позов, брав участь у кожному з 8 засідань, після повторного звернення до суду. Відповідно до укладеної угоди, вона понесла матеріальні витрати: з неї було стягнуто через Пенсійний фонд України 1556,00 грн. та витрати на правову допомогу, яка була надана відповідно до договору від 03.03.2016 року, укладеного між позивачем та юристом Вдовенко В.П. про надання юридичної допомоги при підготовці матеріалів з позовною заявою і здачі матеріалів до Уманського міськрайонного суду на суму 2500,00 грн.;витрати на правову допомогу також підтверджуються: довідкою юриста Вдовенка В.П. про надання юридичних послуг при оформленні і здачі матеріалів з адміністративним позовом до суду від 12.03.2016 року; довідками про виконанні роботи; актами виконаних робіт; договором від 21.07.2017 року про надання юридичної допомоги для оформлення цивільного позову і здачі матеріалів до суду на суму 1900 грн.; довідкою юриста Вдовенка В.П. про понесені затрати при підготовці матеріалів по оформленню цивільного позову і здачі матеріалів до Уманського міськрайонного суду; ухвалою Уманського міськрайонного суду від 27.07.2017 року про усунення недоліків; зібранням додаткових доказів і складенням повторного позову від 08.08.2017 року. Таким чином, позивач вважає, що всього їй завдано матеріальної шкоди на загальну суму 7956,00 грн. Крім того, від неправомірних дій посадових осіб Уманської міської ради їй було завдано моральну шкоду , яку позивач оцінила в сумі 7000,00 грн., а саме її було завдано душевних страждань, які вона зазнала разом з чоловіком. Позивач в позові вказує, що її чоловік переніс два інфаркти і його постійно потрібно возити автомобілем в різні міста України, але вона не мала змоги це робити, оскільки державним виконавцем було накладено арешт на їх автомобіль. До того, ж замість догляду за хворим чоловіком, вона вимушена була без автомобіля пішки по місту бігати в різні інстанції, такі як земельний відділ, міськвиконком, депутати фракції «Свобода», державну виконавчу службу м. Умані та інші відділи державних установ. Крім цього, вона не змогла супроводжувати свого чоловіка для лікування в державу Ізраїль, так як адміністративний штраф, судова справа, котрі не закінчені, не давали їй права виїхати з України, що також весь час її пригнічувало в безпорадності перед владними структурами, які нанесли їй глибоку моральну травму, яка не може бути компенсована 7 тисячами гривень. Тому позивач в позові зазначає, що за захистом порушених прав вона змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача виконавчого комітету Уманської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні. Вказала, що доводи позивачки [PERSON] щодо її права на відшкодування шкоди у з підстав незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» вони вважають необґрунтованими та такими, що не підпадають під дію зазначеного Закону. В запереченнні вказано, що постановою адміністративної комісії виконавчого комітету Уманської міської ради № 12/15 від 26.01.2016 року [PERSON] притягнули до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у сумі 1360 грн. Дана постанова є чинна та ніким не скасована, оскільки Уманський міськрайонний суду Черкаської області при вирішення справи за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Уманської міської ради про визнання протиправними дій посадових осіб та скасування постанови своїм рішенням від 03.07.2017 року скасував постанову Уманської міської ради № 12/15 від 26.01.2016 року. Оскільки відповідна постанова адміністративної комісії відповідно до рішення суду не була скасована та справа про адміністративне правопорушення, відносно [PERSON] не була закрита, то вимоги позивача про відшкодування шкоди, повязаної з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, з посиланням на вимоги п.2 ч.1 ст.1, п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» є безпідставними і задоволенню не підлягають. Крім того, представник відповідача в суді, як і в запереченні на позов вказувала, що суму матеріальної шкоди у позові позивачем визначено необґрунтовано, на підставі наступного. Відповідно до постанови суду від 03.07.2017 року, суд постановив стягнути з виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області на користь [PERSON] сплачений при зверненні до суду з адміністративним позовом судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп. Дана постанова ніким не оскаржена та набрала законної сили, тому позивач відповідно до ч.2 ст.205 ЦПК України не може вимагати сплату судового збору ще раз. Відповідно до постанови адміністративної комісії виконавчого комітету Уманської міської ради № 12/15 від 26.01.2016 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у сумі 1360 грн. Позивачка вказує, що через органи пенсійного фонду з неї було утримано з пенсії 1556 грн. Відповідно до листа управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі відрахування з пенсії [PERSON] будуть здійснюватись у звязку з наявністю постанови відділу державної виконавчої служби від 09.03.2016 року № 50180718. Даної постанови до матеріалів справи позивачем не долучено, тому представник позивача вказує, що за таких обставин причинно-наслідкового звязку між заподіянням матеріальної шкоди виконавчим комітетом Уманської міської ради [PERSON] не прослідковується. Також представник відповідача вважає, що правових підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не має, оскільки в матеріалах справи не має платіжних доручень, тобто належних і допустимих доказів на підтвердження факту проведення оплати постуг з надання правової допомоги. На підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 6400 грн. позивачем надано лише договори про надання правової допомоги та акти прийому-передачі виконаних робіт. Також представник відповідача вважає, що доводи позивача [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на тому, що позивачу завдано душевних страждань, оскільки вона не могла користуватися автомобілем, який був арештований, внаслідок чого ходила пішки та не могла виїхати з країни, оскільки не була закінчена судова справа. Постанова про накладення арешту на автомобіль в матеріалах справи відсутня. Доказів щодо заборони на виїзд за межі України [PERSON] до позовної заяви не додала. Таким чином, представник позивача в судовому засіданні наполягала на тому, що позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів того, що внаслідок дій відповідача їй була завдана матеріальна та моральна шкода, відсутні докази вини відповідача у завданні моральної шкоди позивачу, не доведена наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діями. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Майнова? шко?да\~ це зменшення майнової сфери особи (учасника\~правовідносин, потерпілого) внаслідок пошкодження чи знищення її\~майна\~або внаслідок порушень її особистих\~немайнових прав.. Згідно з ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України\~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. \~ Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26.01.2016 року постановою № 12/15 Адміністративної комісії виконавчого комітету Уманської міської ради [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 1360 грн. (а.с.8). Відповідно до постанови відділу державної виконавчої служби від 09.03.2016 року за № 50180418 з 01.04.2016 року з пенсії [PERSON] здійснювались відрахування в розмірі 20 % до повного погашення боргу в сумі 1556,00 грн., що підтверджується листом управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі № 2407/04 від 14.05.2016 року (а.с.10). В судовому засіданні встановлено, що на цих підставах, у зв»язку з безпідставним притягненням її до адміністративної відповідальності на підставі рішення адміністративної комісії, позивач [PERSON] подала до Уманського міськрайонного суду Черкаської області адміністративний позов до виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області про визнання протиправними дії (бездіяльності) посадових осіб та скасування постанови. При цьому, при зверненні до суду в порядку врегульованому КАС України, позивачем [PERSON] в позові, згідно інформації відображеної в описовій частині постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 червня 2017 року (постанова вступила в законну силу 03.07.2017 року), також ставилось питання про стягнення з Уманської міської ради судового збору і витрат за надання правової допомоги в сумі 2\~200 грн. Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.06.2017 року адміністративний позов [PERSON] до виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області про визнання протиправними дії (бездіяльності) посадових осіб та скасування постанови було задоволено частково. Вказаною постановою суду: визнано діяльність посадових осіб адміністративної комісії Уманської міської ради Черкаської області протиправною; скасовано постанову № 12/15 Уманської міської ради Черкаської області від 26.01.2016 року; стягнуто з виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 551,21 грн.; в іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с.6-7). Тобто, питання про стягнення судових витрат при розгляді адміністративного позову ставилось позивачем і згідно резолютивної частини постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.06.2017 року - позов в частині стягнення судових витрат, у вигляді судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні до суду, на користь позивача був задоволений, а в частині стягнення інших витрат (оскільки це питання ставилось позивачем : стягнення витрат за надання правової допомоги) судом було відмовлено. 03.03.2016 року позивач [PERSON] уклала з юристом Вдовенком В.П. договір про надання юридичної допомоги (а.с.11). Відповідно до довідки від 12.03.2016 року, за підписом керівника юридичної групи Уманського осередку Міжнародної асоціації ветеранів, пенсіонерів та працівників УБОЗ [PERSON], - при підготовці матеріалів по адміністративних провадженнях, які розглядалися відносно [PERSON] адміністративною комісією Уманського міськвиконкому та супровід в ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції та при підготовці справи до Уманського міськрайонного суду, відповідно до Договору про надання юридичної допомоги, позивачем [PERSON] були затрачені на юридичну допомогу кошти в сумі 2 500 грн. (а.с.13). 21.07.2017 року позивач [PERSON] уклала з юристом Вдовенком В.П. договір про надання юридичної допомоги (а.с.17-18). Відповідно до довідки від 25.07.2017 року, за підписом керівника юридичної групи Уманського осередку Міжнародної асоціації ветеранів, пенсіонерів та працівників УБОЗ [PERSON], - при підготовці матеріалів по адміністративних провадженнях, які розглядалися відносно [PERSON] адміністративною комісією Уманського міськвиконкому та супровід в ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції та при підготовці цивільної справи до Уманського міськрайонного суду відповідно до Договору про надання юридичної допомоги, позивачем [PERSON] були затрачені на юридичну допомогу кошти в сумі 1 900 грн. (а.с.19). В довідці від 25.07.2017 року за підписом юриста Вдовенка В.П., зазначено, що відповідно до Договору про надання юридичних послуг п.1.5: за дорученням Замовника виконавець може брати участь у судових засіданнях Уманського міськрайонного суду, надавати відповідні документи, в разі виникнення потреби, залучати свідків від обєднання, виступати з промовою в суді та інше (довідку про участь у судах має скласти під кінець судового процесу) юристом Вдовенком В.П. було взято участь в таких судових засіданнях: 17.03.2017 року о 09 год. 30 хв., 04.04.2017 року о 08 год. 30 хв., 27.04.2017 року о 08 год. 00 хв., 12.05.2017 року о 08 год. 50 хв., 19.05.2017 року о 09 год. 10 хв., 08.06.2017 року о 08 год. 15 хв., 16.06.2017 року о 08 год. 40 хв., 20.06.2017 року о 08 год. 40 хв. з розрахунку оплати по 250 грн. за кожне судове засідання, витрати склали за 8 засідань ( 250 грн. х 8 = 2000 грн.). Доказами участі є також справа № 705/4626/16-а 2а/705/11/17 від 16.01.2017 року з протоколами судових засідань (а.с.20). Позивачем до матеріалів цивільної справи додано акти виконаних робіт від 17.03.2017 року, від 04.04.2017 року, від 27.04.2017 року, від 12.05.2017 року, від 19.05.2017 року, від 08.06.2017 року, від 16.06.2017 року та від 20.06.2017 року, відповідно до змісту яких позивач [PERSON] брала участь у судових засіданнях по розгляду її адміністративного позову з представником за довіреністю [PERSON] (а.с.31-38) З позову та доданих документів та пояснень позивача [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом про стягнення судових витрат, які вона понесла при розгляді адміністративної справи № 705/4626/16-а № 2-а/705/11/17 за результатом розгляду якої, Уманським міськрайонним судом Черкаської області було винесено постанову 20.06.2017 року, яка набрала законної сили 03.07.2017 року, та при подачі до суду зазначеної позовної заяви в порядку цивільного судочинства. Згідно з ст.87 КАС України ( в редакції, яка\~ діяла на момент розгляду адміністративного позову [PERSON]О.) - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В позові позивач вказала, що з метою захисту порушених прав вона змушена була залучити юриста. В судовому засіданні позивач пояснила, що її представником, при розгляді справи в порядку адміністративного судочинства, був [PERSON], який здійснював представництво інтересів [PERSON] у адміністративній справі за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області про визнання протиправними дії (бездіяльності) посадових осіб та скасування постанови. При цьому до суду не було надано документів, на підтвердження повноважень представника . Одночасно жодна із сторін цивільної справи не заявила клопотання про огляд в судовому засіданні адміністративної справи № 705/4626/16-а № 2-а/705/11/17 за адміністративним позовом [PERSON] до виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області про визнання протиправними дії (бездіяльності) посадових осіб та скасування постанови. Отже, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги є такими, що понесені [PERSON] у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду певної справи в порядку адміністративного судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом та не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Крім того, незалежно від форми судочинства, до всіх судових витрат щодо яких висувається клопотання про їх відшкодування, ставиться вимога про їх документальну доведеність. Розмір витрат на правову допомогу у справі визначається домовленістю (договором) між стороною у справі та особою, яка надає правову допомогу і не повинен перевищувати граничний розмір встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Склад та розмір таких витрат є предметом доказування у справі. Доказами витрат є: договір або доручення про надання правової допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Можуть бути також стягнуті витрати на правову допомогу, які понесені стороною і у разі вчинення дій поза судовим засіданням, але у конкретній справі, що розглядається судом (ВССУ у справі №6-32389ск15). Також, позивачем при подані адміністративного позову до виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області про визнання протиправними дії (бездіяльності) посадових осіб та скасування постанови ставилася вимога про стягнення з Уманської міської ради судових витрат у вигляді судового збору і за надання правової допомоги в сумі 2000 грн. Статтею 98 КАС України( в редакції, яка\~ діяла на момент розгляду адміністративного позову [PERSON]О.) встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою. Особи, які беруть участь у справі можуть оскаржити судове рішення щодо судових витрат, якщо це стосується їхніх інтересів. Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється судом під час ухвалення відповідного судового рішення, шляхом відображення його у резолютивній частині відповідного рішення, яке виноситься за результатом розгляду справи по суті.. Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.06.2017 року адміністративний позов [PERSON] до виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області про визнання протиправними дії (бездіяльності) посадових осіб та скасування постанови задоволено частково. В частині вирішення питання судових витрат: стягнуто з виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 551,21 грн.; в іншій частині позовних вимог - відмовлено. Процесуальне законодавство України\~не зобов'язує сторін мати своїх представників або звертатись за оплачуваною правовою допомогою. Рішення про укладення цивільно-правового договору із особою, що надає юридичну допомогу, є особистим правом, а не обов'язком. На свій власний розсуд [PERSON] було обрано контрагента в даних договірних відносинах\~\~та погоджено з ним вартість наданих ним послуг (принцип свободи договору). Оскільки позивач звернулася з вимогою про стягнення матеріальної шкоди, належним чином не обгрунтувавши свої вимоги та не довівши факт її заподіяння діями відповідача, а фактично вважає матеріальною шкодою витрати понесені нею на правову допомогу повязану з розглядом в суді адміністративної справи за її позовом до Виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області про визнання протиправними дії (бездіяльності) посадових осіб та скасування постанови та про стягнення витрат на правову допомогу за подання даного позову до суду, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди, і моральної, і матеріальної підлягають : - наявність такої шкоди; - протиправність діяння її заподіювача; - наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. У відповідності до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 5\~зазначеної Постанови судам роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. \~Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За змістом\~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Позивачем [PERSON] не надано суду доказів того, що відповідачем їй завдано душевних страждань. Посилання позивача на те, що вона не могла користуватися автомобілем, який був арештований, внаслідок чого ходила пішки, не могла підвезти чоловіка ні по місту Умані, ні в м. Київ чи в Закарпаття, де йому було необхідно проходити лікування, та не могла виїхати з країни, оскільки не була закінчена судова справа не підтверджено належними та допустимими доказами. Постанова про накладення арешту на автомобіль в матеріалах справи відсутня. Доказів щодо заборони на виїзд за межі України [PERSON] до позовної заяви не додала. До матеріалів справи додано лише копію свідоцтво про шлюб № 157633 з [PERSON] (а.с.14) та копію медичної картки амбулаторного хворого на імя [PERSON] (а.с.15). Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ч. 1 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог\~статей 76-81 ЦПК. На позивача покладений обовязок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави для застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, відповідно до вимог ст. ст. 12,81 ЦПК України - позивач повинна були довести за допомогою належних та допустимих, достовірних та достатніхдоказів, з урахуванням положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, зазначені нею обставини. Однак таких доказів вона не надала і не ставила питання в судовому засіданні про їх витребування. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, які оцінені за вимогами ст.89 ЦПК України, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що права позивача порушені, тобто позивач не довела позовних вимог, що є її процесуальним обовязком. Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed