Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що вона проживає разом із своєю матір`ю, а батько проживає окремо та до 18 років сплачував аліменти на її утримання. На даний час позивачці виповнилось 18 років та вона навчається на денній формі в ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет», не має змоги працювати та потребує матеріальної допомоги від батьків на придбання необхідної літератури, зошитів, канцелярських товарів, необхідних для процесу навчання, їжі одягу, витрат на проїзд до навчального закладу, сплати контракту для навчання. Стан здоров`я та матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти. На підставі цього просила стягнути з відповідача аліменти на період свого навчання у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Позивачка у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, а саме: в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу щомісячно. В обґрунтування заперечень послався на відсутність матеріальної можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі у зв`язку із наявністю у нього на утриманні неповнолітньої дитини та сплату аліментів за іншим рішенням суду в розмірі 1/4 частини. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно свідоцтва про народження, виданого 10 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського рай управління юстиції м.Маріуполя Донецької області, актовий запис №463, відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . [INFO] позивачці виповнилось 18 років. Згідно з довідкою, виданою Державним вищим навчальним закладом «Приазовський державний технічний університет» від 20 січня 2020 року №14/2858, [PERSON] була зарахована до складу студентів 1 курсу ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет» ІV рівня акредитації економічного факультету деної форми навчання спеціальність 073 «Менеджмент», освітня програма «Менеджмент» наказом №375-08 від 13.08.2018 року. На даний момент [PERSON] є студенткою 2 курсу групи МН-18. Форма навчання денна (контракт). Нормативний термін навчання з 01.09.2018 року по 30 червня 2022 року. Згідно з довідкою, виданою головним бухгалтером Державним вищим навчальним закладом «Приазовський державний технічний університет», вартість навчання [PERSON] з 01.09.2019 року по 30.06.2020 року складає 10870,00 гривень. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований та має стабільний дохід. Разом із тим відповідач має ще неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , на утримання якої наказом Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 жовтня 2019 року було стягнуто аліменти на користь матері дівчинки в розмірі 1/4 частки від усіх доходів щомісячно, починаючи стягнення з 07 жовтня 2019 року. Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Як вбачається з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням того, що відповідач є працездатною людиною, офіційно працевлаштований, але має іншу неповнолітню дитину, на утримання якої за рішенням суду сплачує аліменти , натомість позивач навчається у вищому навчальному закладі та потребує допомоги від батьків, тому суд вважає можливим частково задовольнити вимоги позивачки та стягнути з відповідача аліменти на період навчання його дочки в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів щомісяця, але не довше, ніж до досягнення нею 23-річного віку. Пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень, від сплати яких позивач був звільнений, суд вважає необхідним стягнути їх з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме: 83%, що становить 697 гривень 86 коп.

Outcome: partial