Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до КП Міжнародний аеропорт «Чернівці» з позовом про поновлення на посаді. Посилався на те, що 28 травня 2013 року КП «Міжнародний аеропорт «Чернівці» видано наказ №29 о/с, згідно якого його було переміщено на іншу посаду. Вказаний наказ вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав: Так, 15 серпня 2013 року він отримав довідку з місця роботи для поновлення документів на чергу на квартиру, у якій було зазначено, що він працює на посаді техніка, а не інженера. Отримавши довідку про заробітну плату, він зрозумів, що його заробітна плата зменшилась на 17%, в той же час робочий час та посадові обов'язки залишились такими ж. 02 жовтня 2013 року він звернувся до директора підприємства із заявою надати копію наказу про переміщення, а також завірену копію трудової книжки. Однак йому було відмовлено у вказаному проханні. Зазначає, що на посаді інженера з ремонту обладнання радіотехнічного забезпечення та зв'язку КП «Міжнародний аеропорт Чернівці» він працював з 2007 року. Будь-якої згоди на переміщення та переведення на іншу посаду він не надавав та про це його ніхто не попереджав. Вказує, що рішення про переміщення його на іншу посаду було мотивоване тим, що на підприємстві склалося скрутне матеріальне становище, відсутні кошти для виплати заробітної плати. Таким чином, на підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці, у зв'язку з чим, про переміщення його повинні були попередити за два місяці, як того вимагає закон. Просив позов задовольнити: скасувати наказ про переміщення його на іншу посаду та поновити його на посаді інженера; виплатити йому різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та підтвердили викладені у ньому обставини. Просили задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача КП «Міжнародний аеропорт «Чернівці» - Миронюк В.І. позов не визнав, про що надав свої письмові заперечення. Додатково пояснив, що на підприємстві склалася вкрай важка матеріальна ситуація. У зв'язку з цим, було проведено збори колективу, де обговорювали рішення Чернівецької міської ради про невідкладні заходи щодо виходу з кризового стану підприємства. На зборах були присутні майже всі члени колективу, окрім [PERSON] Колективом було прийнято рішення про переміщення ряду працівників на інші посади, щоб зекономити державні кошти та зберегти робочі місця. [PERSON] про прийняте рішення було повідомлено [PERSON] в усному порядку. Зазначив, що позивач є конфліктною людиною, не приймає участі в житті колективу, погано виконує покладені на нього обов'язки. Вважає, що дії підприємства по переміщенню [PERSON] відповідали вимогам закону. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про те, що позов [PERSON] обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що з 2007 року [PERSON] працював на посаді інженера відділу технологічного електрорадіозв'язку (а.с.24-29). Наказом №29 О/С від 28 травня 2013 року [PERSON] було переміщено з посади інженера з ремонту обладнання радіотехнічного забезпечення та зв'язку на посаду техніка з ремонту обладнання радіотехнічного забезпечення та зв'язку, у зв'язку із кризовим фінансовим станом підприємства, з посадовим окладом згідно з доповненням до штатного розпису щомісячно зі збереженням попереднього середнього заробітку протягом двох місяців. Підставою винесення наказу стало рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №189/7 від 12.04.2013 року (а.с.23,62). Про існування вказаного наказу позивачу стало відомо 15 серпня 2013 року, коли він отримав довідку з місця роботи для поновлення документів на чергу на квартиру (а.с.30). Чинне законодавство та судова практика (ст.32 КЗпП) під переміщенням розуміє переміщення працівника на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. При цьому законодавець зазначає, що саме по собі переміщення не потребує згоди працівника, однак зазначає, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Таким чином, проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника. Водночас такі зміни не повинні означати примусу до праці. Така проблема вирішується частиною третьою ст.32 КЗпП шляхом покладення на власника обов'язку попередити працівника за два місяці про майбутні зміни в організації виробництва і праці, а також про зміни істотних умов його праці, що викликаються змінами в організації виробництва і праці. Як було встановлено судом, 08 квітня 2013 року на КП «Міжнародний аеропорт «Чернівці» було проведено збори колективу, на яких прийнято рішення про уведення в дію тимчасових заходів щодо покращення фінансового стану підприємства, шляхом забезпечення зменшення витрат, економічного та раціонального використання матеріальних цінностей з метою ліквідації заборгованості по заробітній платі (а.с.59-61). В подальшому, 23 травня 2013 року директором КМ «Міжнародний аеропорт «Чернівці» було затверджено доповнення до штатного розпису з 01 червня 2013 року, за яким вводилася одна посада інженера та одна посада техніка з ремонту обладнання радіотехнічного забезпечення та зв'язку. З вказаними змінами було ознайомлено начальників відділів (а.с.76). В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що про зміни у штатному розписі та переміщення на іншу посаду він повідомив [PERSON] в усній формі. З цього приводу останній не мав ніяких зауважень та заперечень. Після переміщення позивача на посаду техніка, йому впродовж двох місяців нараховувалася заробітна плата, яку він отримував, будучи на посаді інженера (а.с.74). В судовому засіданні представник відповідача не заперечував того, що відбулася зміна істотних умов праці [PERSON], які були викликані змінами в організації виробництва і праці. Однак про такі зміни позивача не було попереджено письмово, оскільки відбулося переміщення [PERSON] на іншу посаду, а не переведення. Проте з таким висновком відповідача не можна погодитись. Так, виходячи зі змісту ст.32 КЗпП України попередженням слід розуміти пропозицію працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці. В останньому випадку працівник підлягає звільненню згідно п.6 ст.36 КЗпП. На думку суду, власник без згоди працівника, тобто позивача, не мав права зробити таке переміщення, оскільки воно пов'язане із змінами розміру оплати праці, тобто однієї з істотних умов праці. При цьому законність такого переміщення не може бути обґрунтована посиланням на частину другу ст.114 КЗпП, яка передбачає збереження попереднього середнього заробітку протягом двох місяців після переміщення, якщо заробітна плата з незалежних від працівника причин зменшується. Частина друга ст.114 КЗпП взагалі не регулює відносини, пов'язані з переведенням, змінами умов праці і переміщенням працівників. Вона регулює тільки наслідки цього щодо оплати праці. Крім того, беручи до уваги ст.43 Конституції України, ст.21 і 31 КЗпП, необхідно визнати, що будь-яка зміна трудової функції працівника, робочого місця, що виходить за межі трудового договору, хоча і не може бути кваліфікована як переведення на іншу роботу, все-таки без згоди працівника не допускається. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] в частині скасування наказу про його переміщення на іншу посаду та поновлення його на посаді інженера підлягає задоволенню. Разом з тим, на погляд суду, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, виходячи з наступного: Так, згідно ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Правова допомога в цивільному судочинстві включає в себе юридичні консультації, участь у позасудовому врегулюванні спору, участь у переговорах, підготовка проектів юридичних документів (заяв, пояснень, клопотань, скарг), представництво в суді та інші фактичні та юридичні дії, які вчиняє особа, котра надає правову допомогу. При цьому до осіб, які надають правову допомогу, чинне законодавство відносить адвокатів та інших фахівців у галузі права. До позовної заяви позивачем було надано угоду про надання правової допомоги, укладену з Адвокатським об'єднанням «Софяк та партнери», довіреність на представництво його інтересів [PERSON], а також квитанцію про оплату послуг за надання правової допомоги (а.с.31-36). В судовому засіданні під час розгляду справи по суті [PERSON] приймала участь як представник позивача [PERSON] Слід звернути увагу на ст.56 ЦПК, в якій прямо зазначено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Адвокат окремо не згадується, оскільки саме він і є таким фахівцем. Таким чином, вищенаведені міркування дають підстави для висновку, що в цивільному процесі фахівці у галузі права не мають права надавати правову допомогу. Але їх участь у справі можлива в іншому процесуальному статусі - у статусі представника. Відповідно до ст.40 ЦПК представник повинен мати повноваження, а не фах у галузі права. Представником може бути і не юрист. Оскільки спеціального закону, який би надавав фахівцям у галузі права брати участь в процесі як захисникам не існує, то і підстав для стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] коштів на правову допомогу, яку йому надав представник по справі [PERSON], суд не знаходить.

Outcome: partial