Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

В липні 2018 року позивач [PERSON] предявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу та просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, посилаючись на те, що сімейне життя між подружжям поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач зазначає, що подальше перебування у шлюбі супечить її інтересам. Шлюб існує формально і збереження цього шлюбу є неможливим. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала. Відповідач позов не визнав та заявив суду про небажання розлучатися із дружиною. Інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Ухвалою суду від 22.08.2018 року справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні 15.11.2018 року позивач наполягала на розірванні шлюбу, відповідач не зявився. Повторно відповідач не заявився у судове засідання 05.12.2018 року, причини неявки суду не повідомив. Від позивача надійшла заява про проведення розгляду справи у за її відсутності. При цьому позивач заявила про підтримку позовних вимог та відсутність заперечень проти розгляду справи в заочному порядку (вхід. № 49296). У відповідності до статті 280\~ЦПК України розгляд справи проводиться в заочному порядку за наявними матеріалами справи. Судом встановлено, що громадяни України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 20 лютого 1987 р., про що відділом ЗАГС Київського РВК м. Одеси проведено запис за № 207 та видано свідоцтво про укладення шлюбу ІІ-ЖД № 450420. Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON]. В липні 2018 року [PERSON] подала позов про розірвання цього шлюбу. Позивач наполягає на розірвані шлюбу, посилаючись на небажання залишатися в зареєстрованих відносинах з чоловіком, шлюбні відносини з яким фактично припиненні та тривалий час не підтримуються. Станом на грудень 2018 року позивач позов підтримує, що свідчить про стійкість намірів щодо розірвання шлюбу з [PERSON] У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. При вирішенні справи за позовом [PERSON], суд наголошує на праві кожної із сторін на повагу до свого приватного життя, передбачене й частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. У пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. В силу\~статті 51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до\~статті 24 Сімейного кодексу України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з\~частиною другою\~статті 112\~Сімейного\~кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved