Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказав, що у відповідності до вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 14 вересня 2012 року, уваленого в справі № 2036/3849/2012, відповідач [PERSON] зобов`язаний відшкодувати на її користь моральну шкоду в розмірі 47450,00 грн. 27 листопада 2012 року відповідач [PERSON] добровільно сплатив їй лише 2000,00 грн. Наразі виконавчий лист, виданий Чугуївським міським судом Харківської області від 12 грудня 2012 року, щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 47450,00 грн. перебуває на виконанні у Міськрайонному відділі ДВС по Харківському району та місту Люботину Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Сума боргу відповідачем й досі не сплачена, а від так ним не виконано грошове зобов`язання, на яке поширюється дія ст. 625 ЦК України. Тому відповідач [PERSON] повинен сплатити 3% річних та інфляційні втрати, що є мірою відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, яке він повинен був виконати, але не виконав до теперішнього часу. Саме тому позивач була змушена звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою від 05 серпня 2021 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але подала до суду заяву про проведення розгляду справи за її відсутності в заочному порядку, уразі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово викликався шляхом направлення судової повістки разом з копіями матеріалів позовної заяви за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку. Усі поштовій конверти на ім`я [PERSON] були повернуті поштовим відділенням до суду з відміткою про відсутність відповідача за адресою проживання. Виходячи з положення ст. 128 ЦПК України, слід вважати, що судову повістку відповідачу вручено у належний спосіб. Про причини неявки в судове засідання відповідач [PERSON] не повідомив, тому суд виходить з того, що його неявка відбулась за неповажних причин. Відзив у письмову виді відповідач суду не подав. Враховуючи згоду позивача, суд розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному порядку та за наявними у справі матеріалами. В судовому засіданні, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Як вбачається із матеріалів справи, вироком Чугуївського міського суду Харківської області 14 вересня 2012 року, ухваленим в справі № 2036/3849/2012, часткового зміненим ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2012 року, відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та з нього стягнуто на користь [PERSON] моральну шкоду 47450,00 грн. Згідно із ст. 401 КПК України 1960 року вирок Чугуївського міського суду Харківської області 14 вересня 2012 року набрав законної сили 29 листопада 2012 року. [PERSON] 17 травня 2014 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та вона змінила своє прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого 17 травня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Отже позивач [PERSON] є саме тією особою, на користь якої відповідач [PERSON] повинен відшкодувати моральну шкоду на підставі вироку суду від 14 вересня 2012 року. У відповідності з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц, які є обов`язковими для всіх судів України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (ч. 2 ст. 11 ЦК України) є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти; завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. До теперішнього часу відповідач [PERSON] зобов`язання з відшкодування моральної шкоди в повному обсязі не виконав. За повідомленням Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському району Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 19 жовтня 2021 року виконавчий лист, виданий Чугуївським міським судом Харківської області 12 грудня 2012 року в справі № 2036/3849/2012, щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 47450,00 грн. перебуває на примусовому виконанні, але рішення суду не виконано, грошові кошти боржником не сплачені. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він, на підставі ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Таке тлумачення вказаної норми викладено у постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 жовтня 2017 року у справі № 6-2751цс16. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись з вимогою про стягнення з відповідача інфляційних втрат за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, позивач [PERSON] визначила суму невиконаного грошового зобов`язання в розмірі 47450,00 грн. та період з 14 вересня 2012 року по 17 липня 2021 року, за який слід здійснити розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних. Розглядаючи вимоги позивача в цій справі, суд бере до увагу ті факти, що, по-перше, відповідачем [PERSON] самостійно було сплачено 27 листопада 2012 року на користь потерпілої [PERSON] (що шлюбу [PERSON] ) 2000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, що підтверджено поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві, а також копією розписки від 27 листопада 2012 року; а по-друге, що вирок Чугуївського міського суду Харківської області 14 вересня 2012 року набрав законної сили 29 листопада 2012 року і саме з наступного дня у відповідача виник обов`язок відшкодувати потерпілій моральну шкоду. Таким чином відповідач [PERSON] , починаючи з 30 листопада 2012 року, повинен був виконати на користь позивача [PERSON] грошове зобов`язання в сумі 45450,00 грн. Виходячи з розміщеної на офіційному сайті Державної служби статистики України http://www.ukrstat.gov.ua інформації про індекси споживчих цін (індекс інфляції), за період з грудня 2012 року по червень 2021 року показник індексу інфляції склав 2,93564270. Від так сума інфляційних втрат, які понесені позивачем внаслідок несплати відповідачем всієї суми грошового зобов`язання, складають 87974,96 грн. (45450,00 х 2,93564270 45450,00 = 87974,96). Виходячи зі строку невиконання відповідачем свого зобов`язання тривалістю 3152 дні, а саме за період з 30 листопада 2012 року по 17 липня 2021 року, сума 3% річних від простроченої суми складає 11774,66 грн. (45450,00 грн. х 3% х 3152/365 = 11774,66). Враховуючи обґрунтованість вимог позивача, а також тієї обставини, що відповідачем сума боргу до теперішнього часу не повернута, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] . індекс інфляції від суми боргу в розмірі 87974,96 грн., та 3% річних в розмірі 11774,66 грн. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд повинен вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між сторонами. Так, до позовної заяви були додані квитанція № 0.0.2202582204.1 від 19 липня 2021 року про оплату позивачем [PERSON] судового збору в розмірі 1000,41 грн. та документи, які підтверджують понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. Тому такі витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: approved