Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

В липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 13 липня 2007 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Ягільницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 03. Від спільного подружнього життя в них є дочка [PERSON], [INFO]. Протягом останнього року однією сімєю не проживають, спільного господарства не ведуть. За час спільного проживання належної сімї у них не склалося, між ними часто виникали сварки, непорозуміння, в них різні інтереси та несумісність характерів. Надалі перебувати у шлюбі позивачка не бажає, просить дитину залишити проживати з нею. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати, не заперечує щодо рогляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 13 липня 2007 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в Ягільницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 03. Від шлюбу в них 23 липня 2007 року народилася дочка [PERSON]. Протягом останнього року сторони однією сімєю не проживають, спільного господарства не ведуть. За час спільного проживання належна сімя в них не створилась. Між ними часто виникали сварки, непорозуміння внаслідок різних інтересів та несумісності характерів. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітню дочку сторін суд залишає проживати з матірю.

Outcome: approved