Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

В квітні 2020 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав , третя особа: служба у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області (далі - Краснокутська РДА Харківської області), як орган опіки та піклування. В позові зазначено , що він перебував у зареєстрованому шлюбі з 2002 року по 2016р. із [PERSON] .. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO]. З травня 2019 року відповідач ухиляється виконання батьківських обов`язків , не цікавиться життям та здоров`ям дитини , матеріально не забезпечує , не піклується про неї . Дитина проживає з батьком. Прохає позбавити батьківських прав відповідача по справі відносно їх дочки [PERSON] .. У судовому засіданні позивач підтримав позов , прохає задовольнити . Відповідач до суду не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила , повідомлялася про розгляд справи належним чином та в установлений законом строк, про що свідчить оголошення про виклик на веб-сайті судова влада України. Представник третьої особи у судовому засіданні проти позову не заперечував , прохав задовольнити позов. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд , вислухавши пояснення сторін , допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. В свою чергу, відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Матеріалами справи встановлено , що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.07.2002 року , який рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 09.06.2016 року розірваний. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] , про що підтверджує свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції м.Харків від 20.12.2005 року. Дитина [PERSON] проживає та зареєстрована по [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] , про що свідчить довідка Мурафської сільської ради від 27.11.2019 року №2200. Відповідно до довідки Мурафської ЗОШ I- III ступенів від 28.01.2020 р. № 01-40/14, за період навчання в школі [PERSON] , її мати [PERSON] жодного разу не зверталася до школи з питань виховання дочки , не відвідувала батьківські збори. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги Краснокутського району «Краснокутської районної ради від 09.08.2019 року №80/497 , [PERSON] є інвалідом дитинства з діагнозом «вроджена відсутність правої кисті на 2/3 передпліччя». Дитина [PERSON] перебуває на обліку у сімейного лікаря АЗПСМ с.Мурафа Краснокутського району Харківської області [PERSON] , здоров`ям дітей опікується батько дитини , мати [PERSON] з питання здоров`я дитини , до лікаря не зверталася жодного разу, про що свідчить довідка сімейного лікаря. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 07.11.2019 р. , складеному з участю депутата Мурафської сільської ради [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON] , проведено обстеження домоволодіння по [ADDRESS] . В ході обстеження встановлено, що [PERSON] проживає зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є інвалідом з дитинства з 2006 року. [PERSON] постійно займається вихованням та доглядом за дітьми . Мати дітей їх вихованням не займається, мешкає в іншому районі. Допитана по справі свідок [PERSON] пояснила суду , що дитина виховується та утримується батьком , мати долею дитини не цікавиться , участі у вихованні не приймає, матеріально не забезпечує. Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків , а також інших документів , які стосуються справи. Висновком органу опіки та піклування Краснокутської РДА Харківської області №10 від 19.11.2020 р., підтверджується доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дочки [PERSON] .. Частинами 2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Як передбачає ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів, суд, враховуючи вищезазначені норми закону, приймає до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що стягнень за іншими виконавчими листами вона не має, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дочки. На думку суду, аліменти в такому розмірі достатні для забезпечення мінімальних потреб дитини та не будуть ставити у скрутне становище платника аліментів. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивачем надані суду безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які свідчать про ухилення від виховання дитини. Судом встановлено , що мати долею дитини не цікавиться , бажання бачитися та спілкуватися з нею не виявляє, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, не займається її фізичним та духовним розвитком, не цікавиться її навчанням , не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини. Суд , вважає , що позов [PERSON] законний , обгрунтований , підтверджений належними та допустимим доказами і підлягає задоволенню , а відповідач позбавленню батьківських прав. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позивачем позову, тобто з 21.04.2020 року. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того , на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved