Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] Після народження доньки відповідач три місяці прожив у сімї, після чого залишив позивачку з дитиною. З того часу і до сьогодні він не цікавиться життям дитини, не приділяє увагу її вихованню, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. За таких умов позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд його задовольнити, позбавивши відповідача батьківських прав стосовно його доньки. Позивачка заявила клопотання про допит свідків, яке було задоволене судом. Відповідачем не були заявлені клопотання; та не був поданий відзив. Позивачка позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Додала, що після подання позову поведінка позивача по відношенню до дитини не змінилася. В послідуючому просить справи розглядати без її участі; та подала суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач позов не визнав, не надавши суду інших пояснень. В наступні два судові засідання він не зявився. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Представник органу опіки та піклування покладає прийняття рішення на розгляд суду. В послідуючому просить справи розглядати без її участі. Судом приймається до уваги, що за положеннями ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі відповідача. Суд вважає, що по справі є можливість ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб був розірваний на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06.09.2016 року. Позивачка та відповідач є батьками малолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO]. Позивачка пояснила суду, що після народження доньки відповідач три місяці прожив у сімї, після чого залишив позивачку з дитиною, та більше не повертався. З того часу і до сьогодні він не цікавиться життям дитини, не приділяє увагу її вихованню, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Після подання позову поведінка позивача по відношенню до дитини не змінилася. Відповідач не надав суду пояснень з даного приводу. Він не заперечив обставини, про які зазначила позивачка. Також, маючи змогу спростувати доводи позивачки, відповідач не скористався наданими йому правами; відзив суду не подав; в послідуючі два засідання не зявився, чим продемонстрував свою байдужість до розгляду справи. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які надали суду показання про те, що за останні два роки і десять місяців відповідач не відвідав позивачку та дитину. Вони не бачили, щоб відповідач проводив з дитиною дозвілля, приділяв увагу її вихованню. Отже, при розгляді справи були підтверджені доводи позивачки про те, що відповідач через три місяці з часу народження дитини залишив сімю. З того часу і до сьогодні він не цікавиться життям дитини, не приділяє увагу її вихованню, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Після подання позову поведінка позивача по відношенню до дитини не змінилася. Відповідно до висновку органу опіки і піклування, Новоукраїнська сільська рада Рівненського району Рівненської області вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно його дитини, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Таким чином відповідач не виконує приписи СК України щодо належного виховання та матеріального забезпечення дитини. При прийнятті рішення суд зважає на положення діючого законодавства. Позивачка покликалася на положення ч. 2 ст. 141 СК України (розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не вливає на обсяг їх прав та не звільняє від обовязків щодо дитини); ч.2 ст. 150 СК України (батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток); ч.1 ст. 12, ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону). Суд погоджується з тими доводами, які були наведені позивачкою. Обов'язки та права батьків щодо виховання дитини є основними серед всього комплексу батьківських прав та обов'язків, які закріплені сімейним законодавством. Всі інші права та обов'язки батьків щодо їхніх дітей покликані забезпечувати належне виконання батьками свого основного обов'язку - виховувати дитину. Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Батьки зобов'язані також піклуватися про фізичний розвиток дитини, який, в свою чергу, тісно пов'язаний зі здоров'ям дитини. Обов'язку батьків піклуватися про духовний розвиток дитини кореспондує право дитини на духовний розвиток, яке включає в себе: право на освіту; право на прояв своїх здібностей; право на свободу світогляду і віросповідання; право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Таким чином, батьки мають сприяти одержанню дитиною належної освіти, прояву нею своїх здібностей, розширенню її світогляду, її самовизначенню щодо сповідання певної релігії або не сповідання ніякої, її зайняттям літературною, художньою, науковою, технічною творчістю. Виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач не виконує положення ст. 150 СК України, положення інших законодавчих актів щодо обов'язків з виховання та утримання дитини. А згідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону. Стаття 164 СК України передбачає підстави для позбавлення судом батьківських прав батьків щодо їх дітей, і такі обставини знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Зважаючи на наведене суд дійшов висновку, що заявлений позов про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення, оскільки він є обґрунтованим і доведеним. Позивачка покликалася на положення ч. 2 ст. 141 СК України (розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не вливає на обсяг їх прав та не звільняє від обовязків щодо дитини); ч.2 ст. 150 СК України (батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток); норми ч.1 ст. 12, ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають до застосування норми законодавства, на які покликалася позивачка; і у суду немає підстав для їх незастосування. Позивачка не заявила про те, щоб понесені нею судові витрати були стягнуті з відповідача на її користь. Адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. І в даному випадку позивачка не бажає відшкодовувати понесені нею судові витрати. А суд не може прийняти рішення, вийшовши за межі заявлених позивачкою вимог. Таким чином понесені позивачкою судові витрати залишаються покладеними на неї ж. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved