Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

В липні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням заяви про уточнення вимог просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №HEH2GA00000017 від 11.10.2006 року в розмірі 10853,06 грн. (заборгованість по відсоткам за період з 04.10.2013 року по 15.07.2015 року). Позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] відповідно до укладеного договору отримала кредит у розмірі 25000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення коштів 11.10.2010 року. Взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. В останнє судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала з підстав його необґрунтованості, надала суду свої письмові заперечення. В останнє судове засідання не зявилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Враховуючи те, що явка в судові засідання є правом сторін, а не їх обовязком, суд визнав за можливе розглянути справи за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 11.10.2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено строковий кредитний договір №HEH2GA00000017, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 26197,8 грн., зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та зі щомісячною сплатою 0,2 % винагороди за надання фінансового інструменту, на строк з 11.10.2006 року по 11.10.2010 року. Згідно п. 1.1 цього договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «23» по «30» число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 762,4 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії. Термін дії договору сторонами визначено в п. 5.1, згідно якого договір діє в частині сплати винагороди за надання фінансових інструментів з моменту його підписання сторонами, в інших частинах з моменту оформлення позичальником касових документів для використання кредиту і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань. Таким чином, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 11.10.2010 року. Тобто погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Судом встановлено, що [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту з 04.01.2010 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості банк звернувся лише 17.10.2013 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 23.05.2014 року у справі №668/13960/13ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської обрості від 21.08.2014 року, відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №HEH2GA00000017 від 11.10.2006 року. Ухвалюючи рішення у справі №668/13960/13ц, суди першої та апеляційної інстанцій виходи з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущено строки позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором №HEH2GA00000017 від 11.10.2006 року. Пунктом 1.1 кредитного договору визначено, що за користування кредитом позичальник повинна сплачувати відсотки в розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п. 3.1 договору за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 1.1 даного договору. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З огляду на наведені обставини суд вважає, що вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складається з нарахованих відсотків, не підлягають задоволенню. Оскільки відсотки нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом. Як зазначалось, в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено у звязку з пропуском банком строків позовної даності. В наслідок чого банк втратив право вимоги щодо отримання тіла кредиту, нарахованих відсотків, комісії та неустойки. Після ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову регулятивні правовідносини між банком та позичальником припинись. Тому нарахування відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом, право вимоги на яку банк втратив через пропуск строків позовної давності, після закінчення строків дії кредитного договору законодавством не передбачено. Враховуючи наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed