Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що [PERSON] є її батьком. Після розірвання шлюбу між батьками [PERSON] залишилась проживати разом з матір`ю. На підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2016 року [PERSON] сплачував аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 800 гривень щомісячно. Проте, з досягненням позивачем повноліття [PERSON] припинив сплачувати аліменти. З вересня 2016 року [PERSON] є студенткою Комунального вищого навчального закладу КОР «Білоцерківський гуманітарно-педагогічний коледж» за спеціальністю: образотворче мистецтво, з терміном навчання до 30 червня 2020 року. У зв`язку з навчанням на денній формі позивач не має змоги влаштуватись на роботу та самостійно отримувати заробіток, що свідчить про її потребу у матеріальній підтримці. Позивач потребує грошових витрат, які пов`язані з оплатою проїзду від м. Бориспіль до м. Біла Церква 1 раз на тиждень, оплати обідів в студентській їдальні, придбання навчального приладдя, одягу та взуття, ліків, оплату за проживання в гуртожитку. Тому [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на власне утримання у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до закінчення нею навчання, тобто до 30 червня 2020 року. Представник позивача [PERSON] підтримала пред`явлений позову у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказала на те, що до досягнення [PERSON] повноліття відповідач своєчасно та у повному обсязі виконував обов`язок щодо матеріального утримання дочки шляхом сплати аліментів у розмірі 800 гривень щомісячно. Крім цього, після досягнення повноліття, а саме в період з січня по червень 2019 року відповідач добровільно сплачував аліменти готівкою позивачу особисто, а в липні та серпні 2019 року - шляхом банківського переказу. З доводів представника відповідача вбачається, що позивач має цілком задовільний стан здоров`я, тому має можливість працювати неповний робочий день у вільний від навчання час та забезпечувати свої потреби самостійно. Тому пред`явлений позов відповідач визнає частково, а саме не заперечує проти сплати аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з вересня 2019 року та до закінчення нею навчання, тобто до 30 червня 2020 року. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком повнолітньої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого на ім`я позивача, а також копією свідоцтва про зміну імені (а.с.12,11). У відповідності до ст.199 СК України якщо повнолітня дочка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати її до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). З довідки №55 від 26 лютого 2019 року, виданої директором коледжу, вбачається, що [PERSON] навчається на ІІІ курсі Комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради «Білоцерківський гуманітарно-педагогічний коледж» (І рівень акредитації) за спеціальністю: образотворче мистецтво. Термін навчання становить період часу з 01 вересня 2016 року по червень 2020 року (а.с.14). Враховуючи ту обставину, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, вона не в змозі офіційно працювати та отримувати дохід та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Разом з цим, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] приймає участь в утриманні дочки. До вказаного висновку суд приходить внаслідок критичної оцінки твердження представника відповідача стосовно того, що [PERSON] після досягнення дочкою повноліття добровільно сплачував аліменти на її утримання у розмірі 800 гривень щомісячно, а саме в період з січня по серпень 2019 року. Згідно з вимогами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження добровільної сплати аліментів у вказаному розмірі. Враховуючи, що СК України закріплено принцип рівності прав та обов`язків обох батьків брати участь у матеріальних витратах, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Крім цього, суд враховує також ту обставину, що [PERSON] на час навчання зареєстрована та проживає в гуртожитку в [ADDRESS] , що також потребує витрат на оплату проживання у гуртожитку, що становить 1960 гривень за один семестр (а.с.5,6,8-9). З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] належить стягувати аліменти на її утримання щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, і до закінчення нею навчання в Комунальному вищому навчальному закладі Київської обласної ради «Білоцерківський гуманітарно-педагогічний коледж», але не більше ніж до досягнення 23-х років. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.1 ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року у розмірі 1921 гривні, з липня - 2007 гривень, з грудня - 2102 гривні. Проаналізувавши викладені обставини в їх сукупності, суд приймає до уваги, що [PERSON] згоден сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Однак в меншому розмірі, ніж про це просить позивач, зокрема у розмірі 800 гривень щомісячно. Разом з цим, на обґрунтування вказаного розміру аліментів відповідач вказав виключно на можливість [PERSON] у вільний від навчання час працювати неповний робочий день та у такий спосіб самостійно забезпечувати свої потреби. Відомості про те, що [PERSON] має незадовільний стан здоров`я, скрутне матеріальне становище або ж на його утриманні перебувають інші діти, непрацездатні дружина та батьки, в матеріалах цивільної справи відсутні. Тому, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої [PERSON] , яка продовжує навчання, у розмірі 1000 гривень щомісячно. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При пред`явленні [PERSON] не сплатила судовий збір, оскільки вона звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Пред`явлений нею позов задоволений частково. Тому із [PERSON] належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 384 гривні 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial