Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося у звязку із несумісністю характерів, відсутністю взаєморозуміння та, як наслідок, частими конфліктами. Разом з тим, позивач зазначив, що з липня 2011 року сторони більше спільно не проживають, спільного господарства не ведуть та шлюбних відносин не підтримують, натомість, він створив нову сім»ю, проживаючи більше 4-х років з іншою жінкою, а народжені від шлюбу з [PERSON] діти на даний час є повнолітніми. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити із викладених в ньому підстав, пояснивши при цьому, що фактично створив нову сім»ю, тому протягом наданого судом строку на примирення, він згоди з дружиною про подальше подружнє життя не досяг. Відповідач позову не визнала та заявила клопотання про надання сторонам строку на примирення тривалістю 6 місяців з огляду на попереднє тривале життя подружжя та наявність спільних дітей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, врахувавши категоричні заперечення відповідача проти розірвання шлюбу, в якому сторони прожили більше 35 років та мають двох дітей та стан її здоровя, суд прийшов до висновку про необхідність зупинення провадження по справі та надання сторонам строку для примирення тривалістю 3 місяця, постановивши 22.03.2016 року відповідну ухвалу. Проте, після відновлення 23.06.2016 року провадження в справі судом було зясовано, що протягом наданого судом строку для примирення сторони згоди щодо подальшого спільного подружнього життя не дійшли підтвердивши обопільну згоду на розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.07.1976 року, від якого народились діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми особами. Як вбачається з матеріалів справи, спільне життя подружжя не склалось через відсутність взаєморозуміння в сімї та конфліктні ситуації, а тому, з огляду на тривале окреме проживання сторін по ініціативі позивача [PERSON], відсутність між сторонами шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства сторонами, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність вже повнолітніх дітей, особисті обставини життя позивача [PERSON], який на даний час протягом 4 років проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою, з якою вони повязані спільним побутом та стосунками, як чоловік і жінка, маючи на меті в подальшому узаконити свої відносини, а також інші обставини життя подружжя, суд, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї буде суперечити моральним засадам суспільства, інтересам позивача та сторін в цілому, в звязку з чим даний шлюб підлягає розірванню. Так, відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Разом з тим, відповідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved