Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

В липні 2021 року позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області, уточнивши яий просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, що узгоджується з розрахунковими листами та складає 96855 грн., а також кошти за затримку розрахунку, а саме середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені з 17.06.2021 року по день ухвалення судового рішення виходячи з розрахунку середньої заробітної плати в розмірі 10000 грн. В обґрунтування позову вказав, що починаючи з 18.09.2019 року по 17.06.2021 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, останнім була нарахована, але не виплачена заробітна плата. Позивач звертався до відповідача з вимогами про виплату йому заборгованості по заробітній платі та видачу довідки про нараховану (не виплачену) заробітну плату, але станом на день подання позову до суду відповідач не розрахувався з позивачем після звільнення, тому просив стягнути в судовому порядку нараховану але не виплачену заробітну плату, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. 26 липня 2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просив слухати справу у його відсутність та задовольнити уточнені позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв, клопотань та відзиву суду не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 18.09.2019 року по 17.06.2021 року перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Київський завод «РАДАР» на посаді начальника бюро з організації керування виробництвом у виробничий відділ, відповідно до Наказу №99-к від 17.09.2019 року та 13.07.2020 року призначений на посаду начальника складального виробництва відповідно Наказу №36-к. Наказом № 50-к від 17.06.2021 року на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України [PERSON] звільнений за згодою сторін. Як встановлено судом, на момент звільнення АТ з позивачем не було проведено повного розрахунку та не проведено виплату всіх сум, що підлягають виплаті при звільненні. Звернення [PERSON] про необхідність проведення розрахунку при звільненні та надання йому довідки про розмір заборгованості по заробітній платі роботодавцем залишено без уваги. Ухвалою суду від 26 липня 2021 року витребувано від АТ «Київській завод «РАДАР» довідку про нараховану та невиплачену заробітну плату позивача станом на 17.06.2021 року, однак станом на час розгляду справи відповідач не виконав ухвалу суду, а тому суд приймає до уваги подані позивачем розрахункові листи Товариства, зокрема за квітень 2021 року ( [PERSON] , табельний номер [NUMBER] ) згідно якого заборгованість перед позивачем за підприємством на кінець місяця складає 80688,97 грн. та розрахунки позивача, згідно яких його середня заробітна плата складає 10 000 грн. Тобто судом встанволено з наданих позивачем доказів та розрахунків, що на час розгляду справи існує заборгованість по заробітній платі за період з 18.09.2019 року по 17.06.2021 року в розмірі 96855 грн. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника, згідно до ст. 116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникові перед виплатою зазначених сум. Таким чином, відповідач зобов`язаний був в день звільнення позивача, але не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, провести з ним розрахунок та виплатити всі суми, що належать йому, які на сьогодні відповідачем не виплачені, що не спростовується останнім. З вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч.1, 2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по дань постановлення рішення. Згідно п.21 взаканої Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно із ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень та сппостувань щодо позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Акціонерного товариства «КИЇВСЬКИЙ ЗАВОД «РАДАР» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по час ухвалення рішення у справі. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в рахунок держави судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved