Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

В лютому 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідачки [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив суд: скасувати усиновлення ним [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він з 07 грудня 2003р. перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який було розірвано за рішенням суду. 31 січня 2007р. за рішенням суду позивача було оголошено батьком вищезазначеної дитини. Після розірвання шлюбу стосунки позивача, як батька з дитиною погіршились, з травня 2013р. позивач не спілкується з дитиною, а відповідачка, в свою чергу звернулась до суду про стягнення з нього аліментів на утримання спільної дитини. З урахуванням викладеного позивач просив суд позов задовольнити на підставі п. 1), 3) ч. 1 ст. 238 СК України. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідачка, третя особа, проти позову заперечили. Відповідачка зазначила, що дитина сторін досить позитивно відноситься до позивача, спілкується з ним, зазначаючи, що про факт усиновлення дитині не відомо, як і не відомо відповідачці, що між позивачем та дитиною склались неприязні та конфліктні стосунки. В обґрунтування своїх вимог стороною відповідача було подано до суду заперечення, відповідно до ЦПК України, в редакції, яка була чинна до 15 грудня 2017р. Представник третьої особи, зазначила, що третьою особою не встановлено обставин на які посилається позивач в обґрунтування підстав позову, при цьому третя особа наголошувала, що перед усиновленням сторони повідомляли її, що позивач є біологічним батьком дитини. При спілкуванні з дитиною, третьою особою було встановлено, що дитина вважає позивача своїм єдиним батьком, про факт усиновлення їй не відомо, і вона дуже важко перенесла факт розірвання шлюбу між батьками. Також, за клопотанням третьої особи судом було приєднано до матеріалів справи висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 07 грудня 2003р. між сторонами було зареєстровано шлюб. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2007р. по справі № 2о-49/07, яке набрало законної сили, заяву [PERSON], заінтересовані особи: [PERSON], Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про усиновлення дитини - - задоволено. Дозволено громадянину України [PERSON] усиновити [PERSON], [INFO]. Внесено зміни до актового запису № 02 про народження дитини, записано заявника батьком дитини та змінено прізвище ім'я по-батькові дитини на «[PERSON]». Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2012р. по справі № 2610/15485/2012, провадження № 2610/7210/2012, яке набрало законної сили, укладений між сторонами шлюб розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2015р. по справі № 761/10730/15-ц, провадження № 2/761/5062/2015, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітної плати щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 квітня 2015р. і до повноліття дитини. У відповідності з ч. 1 ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд скасувати усиновлення, з підстав, визначених п. 1), 3) ч. 1 ст. 238 СК України. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Батьки зобов'язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Частинами 4, 5 ст. 232 СК України передбачено, усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків». Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» (ст. 9 Конвенції про права дитини, 20 листопада 1989р.) діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Під час розгляду справи в суді, судом не була заслухана думка дитини, щодо заявлених позовних вимог про скасування усиновлення, оскільки про сам факт усиновлення, дитині не було відомо, що підтвердили сторони та представник третьої особи в суді. Статтею 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута) встановлено, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Так, протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не було подано до суду жодного належного і допустимого доказу в обґрунтування того, що усиновлення, яке відбулося, суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; і між позивачем, як усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі позивача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання ним своїх батьківських обов'язків. Сам факт не проживання позивача разом з дитиною не свідчить про те, що позивач не спроможний виконувати свої батьківські обов'язки. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, не дивлячись на припинення шлюбних стосунків між сторонами позивач зобов'язаний виконувати свої батьківські обов'язки, з урахуванням того, що дитина позитивно відноситься до позивача і бажає з ним спілкуватись. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову, при цьому судом враховано інтереси дитини, яка потребує батьківського піклування.

Outcome: dismissed