Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

В листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом з подальшим залишенням частини позовних вимог без розгляду, в якому просила провести поділ спільного сумісного майна подружжя - квартири [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1\\2 частину вказаної квартири, яка була придабана ними під час шлюбу 20 жовтня 2011 року. В судове засідання позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову про визнання вищевказаної квартири спільною сумісною власністю подружжя на визнання за собою права власності на 1\\2 частину спільного майна підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] неодноразово в судове засідання не з'явився з причин, визнаних судом не поважними, оскільки не надав суду жодних доказів свого відрядження за межі міста. До минулого судового засідання надав письмові заперечення проти позову , в яких вимоги позову не визнав, просив у позові відмовити в повному обсязі. Зазначив, що придбав вказану квартиру на кошти, які йому надав батько для придбання квартири в центрі міста саме у його особисту власність. Отже спірна квартира ,хоча і придбана під час шлюбу з позивачкою, але на кошти, які належали йому на праві особистої приватної власності, і не є спільним сумісном майном подружжя. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] перебуває з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2009 року до 27 жовтня 2014 року ( шлюб розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.10.2014 року ). Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. 20 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу, за умовами якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , продаж вчинено за 920 000 грн, договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON]. Квартира посімейного заселення розташована на двох поверхах двоповерхового житлового будинку, складається з 4 кімнат , житловою площею 103,2 кв.м., загальною площею 122,6 кв.м. В пункті 4 вказаного договору зазначено, що покупець [PERSON] на момент укладення цього договору перебуває у шлюбі з [PERSON] , яка окремою заявою надала згоду на укладення цього договору. В матеріалах нотаріальної справи міститься письмова заява [PERSON] на ім'я приватного нотаріуса про надання згоди [PERSON] на укладання зазначеного договору, який укладається в інтересах сім'ї, і що придбане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Як вбачається зі змісту договору , будь-яких зауважень при укладенні цього договору, у тому числі, і щодо джерела коштів , за які придбано квартиру, покупцем нотаріусу не було заявлено. Згідно Звіту з незалежної оцінки майна у вигляді 4-х кімнатної двоповерхової квартири [ADDRESS] , її дійсна ринкова вартість станом на жотень 2014 року становить 680 119 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також , зі змісту описової та мотивувальної частини рішення Центрального районного суду м. Миколаєві від 03 квітня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 27 липня 2014 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу в частині зазначення покупця частково недійсним та визнання права власності вбачається, що [PERSON] зазначав в судовому засіданні , що придбав спірну квартиру на кошти, які йому надав батько, який помер [INFO], для потреб своєї з [PERSON] сім'ї та здійснення адвокатської діяльності в цьому приміщенні. З самого початку придбання квартири вони з дружиною зробили там ремонт і використовували перший поверх як адвокатській офіс, повністю оплачували комунальні послуги. При цьому суд не може задовольнити клопоптання відповідача про допит свідків , яке було надано через канцелярію суду до минулого судового засідання, оскільки в під час розгляду вищевказаної справи ті самі особи підтвердили суду, що або не знають джерела походження коштів на придбання квартири ( свідки [PERSON], [PERSON], відповідачка [PERSON]), або що батько [PERSON] дійсно давав кошти на придбання квартири , але для спільного проживання сина там з дружиною ( свідок [PERSON].) або виклали пояснення виключно зі слів самого [PERSON].( свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON]) . Так, ст. 60 СК України, визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог пунктів 2,4 ст. 65 СК під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презюмують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Оскільки діючим законодавством України презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям під час шлюбу - обовязок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя покладений на останнього. Достеменних і беззаперечних доказів того, що спірна квартира набута за кошти, які належали [PERSON] особисто (навіть якщо і прийняти до уваги його пояснення, що певні кошти він отримав від батька ), як-то передбачає ч. 1 ст. 57 СК України, останній суду не надав - адже немає доказів , що квартира була придбана саме за ті кошти. До того ж обставинами справи підтверджується, що квартира була придбана саме в інтересах сім'ї [PERSON], а не для власного користування відповідача. На підставі вищенаведеного, вищевказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідно до положень ст. 70 СК, у разі поділу такого майна частки дружини і чоловіка є рівними, за рішенням суду частка майна може бути збільшена, якщо з дружиною або чоловіком проживають діти, за умови, що розмір аліментів є недостатнім для їх розвитку. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що вимоги позивачки грунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі . Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати 3400,59 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно да задоволених позовних вимог.

Outcome: approved