Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

В липні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] в якому просить передати Банку шляхом вилучення належного на праві власності [PERSON] майна, зазначеного в договорі застави від 07.10.2005 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKR0AE00000265 від 06.10.2005 року в сумі 19554,81 євро. Також просить звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки:VOLKSWAGEN, модель LT 35, рік випуску 1999, тип ТЗ: Автобус-D, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] на праві приватної власності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKR0AE00000 від 06.10.2005 року в розмірі 19554,81 євро. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з кредитним договором № MKR0AE00000265 від 06.10.2005 року, ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 14039,00 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.10.2010 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07.10.2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір застави, згідно з умовами якого відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу в заставу автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель LT 35, рік випуску 1999, тип ТЗ Автобус-D, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], який належить йому на праві приватної власності. Банк свої зобов'язання за договором виконав повністю, надавши у розпорядження [PERSON] суму кредитних коштів визначену договором. Однак [PERSON] не виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 03.07.2014 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 19554,81 євро, що складається з наступного: 5184,45 євро - заборгованість за кредитом; 6380,78 євро - заборгованість по процентам за користування кредитом; 264,48 євро - заборгованість по комісії за користування кредитом; 7725,10 євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, які позивач просить стягнути шляхом звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки: VOLKSWAGEN, модель LT 35, рік випуску 1999, тип ТЗ: Автобус-D, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилися за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином в порядку ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачів не надходило. Причини своєї неявки відповідачі суду не повідомили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору № MKR0AE00000265 від 06.10.2005 року, [PERSON] отримав кредит в розмірі 14039,00 євро на купівлю автомобіля і зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.10.2010 року. Взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № MKR0AE00000265 від 06.10.2005 року [PERSON] не виконав, у зв'язку з чим станом на 03.07.2014 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 19554,81 євро, що складається з наступного: 5184,45 євро - заборгованість за кредитом; 6380,78 євро - заборгованість по процентам за користування кредитом, 264,48 євро - заборгованість по комісії за користування кредитом, 7725,10 євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Розмір боргу стверджується копією розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 03.07.2014 року. Вказані розрахунки складені відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між банком та [PERSON]. було укладено договір застави 07.10.2005 року, згідно з яким предметом застави є автомобіль марки: VOLKSWAGEN, модель LT 35, рік випуску 1999, тип ТЗ: Автобус-D, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностроння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 15.7.1. договору застави позивач з метою задоволення своїх вимог має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Статтею 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України). В силу застави, згідно з ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 589, ч.ч. 1, 2 ст 590 ЦК України в разі невиконання у встановлений строк зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, і звернення стягнення на предмет застави здійснюється, зокрема, за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Згідно з ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.03.2013 року № 6-10цс13 яка, згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. За змістом ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву «право слідування». Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року № 6-7цс13, яка, згідно з ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Що стосується позовних вимог позивача щодо вилучення у [PERSON] належного на праві власності [PERSON] майна, зазначеного в договорі застави від 07.10.2005 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKR0AE00000265 від 06.10.2005 року, то позовні вимоги в цій частині є безпідставними, оскільки, такі вимоги можуть бути задоволені, лише якщо рішення суду в частині звернення стягнення на предмет застави набере законної сили, а тому суд вважає дані вимоги такими, що заявлені передчасно та задоволенню не підлягають. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3162,06 грн.

Outcome: partial