Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

В квітні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати за нею право користування квартирою № 6 в будинку № 25 по вул. Красночечелівській в м. Дніпропетровську. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 01 січня 2007 року вона почала проживати однією сімєю разом зі своєю тіткою [PERSON] та [PERSON] у вищевказаній квартирі. Спільними зусиллями вони проводили ремонт в квартирі. За спільні кошти придбавали необхідні будівельні матеріали, оплачували послуги будівельників та ремонтні роботи. Під час сумісного проживання з тіткою та її сином, вони були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки. [PERSON] була вселена в цю квартиру разом з чоловіком на підставі ордеру на житлову площу № 1377 від 04 квітня 1986 року. Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів № 315 /7 від 09 червня 1989 року було змінено договір найму жилого приміщення на квартиру [ADDRESS] з [PERSON] на [PERSON], зі складом родини дві особи в тому числі син [PERSON] Позивачка разом з тіткою оплачували платежі по квартплаті та іншим комунальним послугам за всю площу квартири, вели з нею спільне господарство, займалися утриманням житла, тобто позивачка несла усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. В червні 2007 року [PERSON] раптово померла. З січня 2009 року відповідач виїхав з квартири до іншого місця проживання, стосунків з Позивачем не підтримує, та місце його перебування не відомо. Позивачка же продовжує проживати у квартирі, оплачувати комунальні послуги, оскільки іншого житла не має. В квітні 2016 року позивачка звернулася до Комунального підприємства «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради, на балансі якого перебуває буд. 25 по вул. Красночечелівській в м. Дніпропетровську, з метою реєстрації в квартирі [ADDRESS], але їй було відмовлено та надано розяснення проте, що питання щодо проживання та реєстрації її в зазначеній квартирі можливо вирішити тільки в судову порядку. Тому, вона була вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду до участі у дану справу була залучена Дніпропетровська міська рада в якості співвідповідача. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Представник Комунального підприємства «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги позивачки та не заперечувала проти їх задоволення. Представник Дніпропетровської міської ради [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки та просила відмовити їй в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають по наступним підставам. Так, позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою та стверджувала, що вона з січня 2007 року постійно мешкає та користується квартирою № 6 в будинку № 25 по вул. Красночечелівській в м. Дніпропетровську, основним квартиронаймачем якої була її тітка [PERSON], у звязку з чим просила визнати за нею право користування цією квартирою, оскільки її тітка - [PERSON] помер. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 65 ЖК Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. При цьому, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачка на підтвердження своїх вимог надала довідку б/н від 04.04.2016 року, яка (довідка) видана Комунальним підприємством «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради, та акт про проживання від 25.07.2016 року, затверджений Комунальним підприємством «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, суд критично ставиться до вказаних доказів по наступним підставам. Так, сама позивачка вказала, що вона є працівником Комунального підприємства «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради, при цьому, представник вказаного підприємства не змогла встановити на підставі чого була видана вищевказана довідка б/н від 04.04.2016 року. В акті про проживання від 25.07.2016 року, затвердженому Комунальним підприємством «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради, йдеться про проживання позивачки в квартирі [ADDRESS], але ж особи, які підтверджують її проживання в цій квартирі проживають в будинках № № 30 та 34 по вул. Красночечелівській в м. Дніпропетровську. Крім того, вказані документи (довідка та акт) затверджені Головою Комунального підприємства «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради [PERSON], але підписи вказаної особи в цих документах різні. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 179 ЦПК України, для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Проте, позивачкою не було надано суду належних доказів того, що по-перше: [PERSON] дійсно є її тіткою, а по-друге: що вона дійсно проживає з 2007 року у спірній квартирі. Але ж, згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на все вищевказане, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають та вважає необхідним відмовити їй в задоволенні в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed