Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

В липні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явив позов до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKMOGA0000000008 від 17 липня 2008 року в розмірі 108 160, 38 доларів США, що за курсом НБУ від 7 березня 2012 року складає 863 985, 12 грн., на незавершений будівництвом 756% готовності будинок та земельну ділянку, які розташовані по [ADDRESS]. Крім того, позивач просив виселити з будинку та зняти із реєстраційного обліку відповідачів та інших осіб, які в ньому проживають або зареєстровані. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. На це рішення позивач ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Як на підставу своїх вимог посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що стягнення на предмет іпотеки не може бути звернуто, оскільки на дані правовідносини поширюються вимоги Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Такі висновки місцевого суду є помилковими, зроблені без належного з'ясування обставин справи, із помилковим застосуванням закону. У відповідності до п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позову. Встановлено, що 17 липня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № MKMOGA0000000008 про надання кредиту на споживчі цілі в розмірі 76 066, 33 доларів США під 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 16 липня 2028 року. Своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними грошима позичальниця [PERSON] не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість в розмірі 108 160, 38 доларів США, що за курсом НБУ від 7 березня 2012 року складає 863 985, 12 грн. З них: · 62 636, 89 доларів США заборгованість за кредитом; · 21 142, 98 доларів США заборгованість за відсотками; · 4256, 70 доларів США заборгованість по комісії; · 14 943, 51 доларів США пеня; · 31, 30 доларів США фіксована частина штрафу; · 5149 доларів США відсоткова частина штрафу. · 17 липня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № б/н. За цим договором [PERSON] надала банку в іпотеку належний їй будинок по [ADDRESS], вартістю 80 000 доларів США. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до статті 39 Закону «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Таким чином, банк вправі у разі невиконання або неналежного виконання боржником кредитного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок по [ADDRESS]. Позов в цій частині є підставний, підлягає задоволенню. При цьому, колегія враховує, що факт порушення позичальником договірного зобов'язання, наявність заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 863 985, 12 грн. встановлена судом першої інстанції і у цій частині жодною із сторін висновки місцевого суду не оспорені. Відповідно до змісту Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону «Про заставу» та/ або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно: загальна площе такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Отже, цим Законом встановлено особливий механізм та порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, має відповідно до статті 217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону, а не відмовляти у позові. При таких обставинах позов є обґрунтований, підлягає задоволенню, але враховуючи вимоги Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», під дію якого підпадає дане забезпечення за споживчим кредитом в іноземній валюті на споживчі цілі, оскільки є об'єктом незавершеного будівництва, у майнового поручителя не знаходиться у власності інше нерухоме житлове майно, а загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 250 кв.м. для житлових будинків. Щодо вимог про виселення та зняття з реєстраційного обліку, то в їх задоволенні слід відмовити, оскільки вони є передчасними, так як на підставі вказаного Закону призупинено звернення стягнення на предмет іпотеки.

Outcome: partial