Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

В квітні 2018 року [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона на підставі договору міни від 13.07.1999 року являється власником квартири [ADDRESS]. В належній їй квартирі зареєстрований її бувший чоловік - [PERSON]. Проте з 2016 року фактично не проживає за цією адресою та не несе витрат по оплаті комунальних послуг. Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає виписатися, а вона не має можливості оформити субсидію по оплаті комунальних послуг, тому вимушена звенутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, в якій не заперечувала щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, тому суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до наявної у справі копії договору міни від 13.07.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2254, [PERSON] являється власником квартири за адресою: [ADDRESS]. З 18.09.1993 року по 24.03.2016 року сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї від 23.04.2018 року № 2284, виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею за вказаною адресою з 27.07.1999 року зареєстрований відповідач - [PERSON], [INFO]. В період з 10.10.2016 року по 05.09.2018 року [PERSON], [INFO] фактично не проживає за адресою реєстрації в [ADDRESS], про що свідчать наявні в матеріалах справи акти, № 226 від 10.10.2016 року (копія) та № 185 від 05.09.2018 року, що видані КП БМР ЖЕК № 7. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з наведеного, при доведеності не проживання без поважних причин відповідача більше року у будинку він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставі цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї власника права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачу чиняться будь-які перешкоди у проживанні в спірному будинку, а також відсутні дані про наявність будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідач не надав доказів поважності причин відсутності у житловому приміщенні понад встановлений строк, тому вимоги позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути сплачений судовий збір на користь позивача в сумі, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 704,80 грн.

Outcome: approved