Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

В лютому 2019 р. позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача АТ «Завод «Маяк», в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 32 169.42 грн.; - стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення до ухвалення рішення у справі; - стягнути з відповідача на свою користь вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку; - стягнути з відповідача на користь держави судові витрати та допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 23.03.1996 р. по 06.08.2018 р. вона працювала у відповідача і була звільнена з посади контролера КПП другого класу відділу відомчої охорони за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Відповідачем за період часу з березня по серпень 2018 р. їй була нарахована та не виплачена заробітна плата без повідомлення причини не виплати, що є порушенням відповідачем вимог трудового законодавства щодо не сплати в повному обсязі належних їй сум заробітної плати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 11.02.2019 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.03.2019 року до суду надійшов супровідний лист разом з розрахунком судових витрат, пов»язаних з розглядом справи, в якому представник позивача просить стягнути на користь його довірительки з відповідача суму витрат на правничу допомогу в розмірі 9 500.00 грн. 06 березня 2019 р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому сторона відповідача визнала той факт, що позивачу дійсно була нарахована та не сплачена заробітна плата, при цьому сторона відповідача вважає, що заявлені вимоги про стягнення вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку є безпідставними та необґрунтованими, а тому сторона відповідача просить суд в цій частині вимог відмовити. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити, відповідь на відзив стороною позивача до суду не подавалась. Представник відповідача в судовому засідання зазначала, що сторона відповідача визнає вимоги позивача про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати в розмірі 24 198.09 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 24 959.96 грн., проте заперечує проти задоволення вимог про стягнення вихідної допомоги та просить зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу з підстав, зазначених у письмовому клопотанні. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивач з 23.03.1996 р. по 06.08.2018 р. працювала у відповідача і була звільнена з посади контролера КПП другого класу відділу відомчої охорони за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України відповідно до наказу №277к від 06.08.2018 року. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України). Стаття 94 КЗпП України встановлює, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Відповідно до ст. 22 цього Закону, суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що відповідачем було нараховано позивачу заробітну плату за період часу з березня по серпень 2018 р. у розмірі 24 198.09 грн., проте ця заробітна плата не була сплачена позивачу, ні протягом роботи на підприємстві, ні після її звільнення з роботи, що визнала представник відповідача в судовому засіданні. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною відповідача не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування поважності причин не виплати позивачу заробітної плати у зазначений вище період у строки визначені законом. Крім того, відповідно до розрахункового листка наданого представником відповідача у справі за серпень 2018 року позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 7 310.99 грн., що включає в себе: компенсацію відпустки у розмірі 4 453.68 грн., вихідна допомога 4 197.04 грн., премія за роботу в нічні години у розмірі 3.10 грн.; доплату за нічні години у розмірі 30.99 грн., премію почасову у розмірі 46.49 грн. При цьому утримання із заробітної плати за серпень 2018 року становлять 1 885.22 грн., а відповідно до виплати працівнику на руки 7 310.99 грн. Таким чином, відповідно до довідки від 05.03.2019 року вихідна допомога при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку уже врахована в загальну суму заборгованості по заробітній платі перед позивачем. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то відповідно до довідки про середній заробіток від 05.03.2019 року №287 середньоденна заробітна плата позивача в розрахунку на 1 робочий день становить 201.29 грн. Таким чином, станом на день пред»явлення позову (04.02.2019 року) розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні склав 33 615.43 грн., який і підлягає стягнення на користь позивача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»зяок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з нарахованої та невиплаченої заробітної плати 24 198 грн. 09 коп., розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 33 615 грн. 43 коп. Згідно із п. 2) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає до негайного виконання рішення в частині виплати позивачу заробітної плати за один місяць (без врахування відповідних податків й інших обов'язкових платежів) та розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за один місяць. Щодо судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До судових витрат, як зазначено ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать і витрати на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 8 ст. 141. ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано розрахунок судових витрат, пов»язаних з розглядом справи, договір про надання професійної (правничої) допомоги адвокатом від 29.01.2019 року, Акт прийому передачі від 13.03.2019 року та квитанція до прибуткового касового ордера №8 від 13.03.2019 року. Відповідно до ч. 3 ст. 141. ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Дослідивши зазначені докази, вирішуючи питання про розподіл судових витрат та враховуючи чи пов'язані ці витрати з розглядом справи суд виходячи зі складності справи, виконаних робіт (наданих послуг), їх обсягом та часом, витраченим на їх виконання, ціни позову та значення справи для позивача, суд вважає розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу повністю обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. З цих підстав до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 9 500.00 гривень понесених нею зазначених судових витрат.

Outcome: partial