Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

В квітні 2019 р.позивачі звернулися до суду з позовом,в якому зазначають,що на підставі свідоцтва про право власності від 20.02.2003 р.№ 144459,виданого Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради,договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності від 15.06.2018 р.№ 1096,посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С.,договору дарування від 15.06.2018 р.№ 1097, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С.,вони є власниками квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] був зареєстрований у вказаній квартирі у 2010 р.,проте фактично з 2013 р.у квартирі не мешкає,має інше постійне місце проживання. Посилаючись на те,що формальна реєстрація проживання відповідача як члена сім`ї власників,порушує їх права та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,позбавляє можливості оформити субсидію,позивачі просять суд з підстав,передбачених ст.405 ч.2 ЦК України,визнати відповідача таким,що втратив право користування спірним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Пояснила,що спірна квартира є спільною частковою власністю позивачів,які несуть всі витрати по утриманню цього житла,в якому з 2010 р.зареєстрований,але фактично не мешкає з 2013 р.відповідач [PERSON] ,він постійно проживає з сім`єю в іншому житловому приміщенні.Участі у витратах на утримання спірного житла,які нараховуються на всіх зареєстрований осіб,відповідач не приймає,його формальна реєстрація створює безліч перешкод власникам,позбавляє можливості оформити субсидію. Представник позивачів адвокат Мар`єнко В.Ю.підтримала позов з підстав,передбачених ст.405 ч.2 ЦК України,ст.150 ЖК України. Відповідач в судове засідання не з*явився без повідомлення причин,викликався шляхом направлення судової СМС-повістки,яка вручена йому завчасно 15.10.2019 р.,відзив на позов не подав. Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ст.129 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про дату,час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивача та його представника ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши позивача та свідків, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі свідоцтва про право власності від 20.02.2003 р.№ 144459,виданого Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради,договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності від 15.06.2018 р.№ 1096,посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С.,договору дарування від 15.06.2018 р.№ 1097, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С.,позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] . Право власності позивачів зареєстровано відповідно до вимог закону,чинного на час набуття права власності. З наведеного суд встановив,що позивачі набули право власності на вказану вище квартиру у встановлений законом спосіб та підтвердили ці обставини належними допустимими доказами,які нічим не спростовані. З 30.01.2010 р.у вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] ,що підтверджено інформацією департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім*ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ст.405 ч.2 ЦК України,особа,яка за згодою власника була зареєстрована у належному йому житловому приміщенні,втрачає право користування житловим приміщенням,якщо протягом року не проживає у ньому без поважних причин. Свідок [PERSON] в суді показав,що мешкає по-сусідству та при зустрічах спілкується з сім`єю позивачів,членом їх сім`ї також являється [PERSON] ,який після одруження протягом останніх 10 років у квартирі Рякіних не мешкає,за місцем реєстрації свідок його не бачив щонайменше 10 років. Свідок [PERSON] в суді показала,що проживає по-сусідству з [PERSON] ,яка мешкає з чоловіком та донькою,її племінник [PERSON] після одруження багато років тому переїхав мешкати до квартири дружини,за місцем реєстрації відсутній. Аналізуючи наведене,суд дійшов висновку,що відповідач [PERSON] ,хоча і був зареєстрований у спірному житловому приміщенні як член сім`ї власника,проте фактично цим житлом не користується, без поважних причин не мешкає в ньому з 2013 р.,правові підстави для подальшого користування спірним житловим приміщенням відповідачем без згоди власників відсутні,його реєстрація створює перешкоди власникам у користуванні та розпорядженні власністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України,при задоволенні позову суд стягує з відповідача на користь позивача [PERSON] витрати по оплаті судового збору в розмірі 768 гр.40 коп.,яка сплачена позивачем при зверненні до суду. На підставі ст.383,391,405 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved