Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з вказаним позовом та обґрунтовують його тим, що [PERSON] та [PERSON] були батьками, а [PERSON] та [PERSON] дітьми [PERSON], який помер 22 серпня 2014 року. Вони звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. Під час оформлення спадщини їм стало відомо про те, що за час свого життя, а саме 24 липня 2014 року, [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно він заповів своїй дружині [PERSON] В період часу з 20 липня 2014 року до 28 липня 2014 року спадкодавець перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні у Центральному госпіталі МВС України. Він страждав на внутрішньомозкове обємне утворення лівої лобно-тімяної ділянки з ростом у мозолисте тіло, на компресійно-дисло-каційний синдром у виді моторної дисфазії та помірного правостороннього геміпарезу. [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Тому пози-вачі просять суд визнати заповіт недійсним. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримує позов. Вона посилається на те, що словосполучення «рочитаний», «в голові», «вілса» та «оз мною», написані [PERSON] в тексті заповіту, свідчать про те, що він не усвідомлю-вав значення своїх дій та не міг керувати ними. Тому представник позивачів [PERSON] просить суд задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] заперечує проти позову. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що згідно з висновком судово-психіатричного експерта №999 від 4 грудня 2015 року під час складення та посвідчення заповіту [PERSON] усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Наявність в тексті запові-ту незрозумілих словосполучень пояснюється тим, що у спадкодавця була послаблена мязова сила у правих кінцівках. Тому він погано володів правою рукою. З огляду на це представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які міс-тяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задо-воленню з таких підстав. Встановлено, що 22 серпня 2014 року помер [PERSON] Ця обставина підтверд-жується копією свідоцтва про смерть серії 1-ОК №316674 від 23 вересня 2014 року (а.с.8). 25 вересня 2014 року його батьки [PERSON] та [PERSON], його діти [PERSON] та [PERSON] подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини (а.с.91, 94, 98, 102). Однак з копії спадкової справи №27/2014, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.72-129) вбачається, що за час свого життя, а саме 24 липня 2014 року, спадкодавець склав заповіт (а.с.80), яким все своє майно він заповів своїй дружині [PERSON] Ще до позивачів, а саме 26 серпня 2014 року, вона подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом (а.с.73). Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчи-нила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно з ч.2 ст.1257 цього Кодексу за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.16 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ за позовами про визнання недійсними запо-вітів на підставі ст.225, ч.2 ст.1257 ЦК України суд відповідно до ст.145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіат-ричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на мо-мент вчинення правочину. Встановлено, що в період часу з 20 липня 2014 року до 28 липня 2014 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні у Централь-ному госпіталі МВС України. Він страждав на внутрішньомозкове обємне утворення лівої лобно-тімяної ділянки з ростом у мозолисте тіло, на компресійно-дислокаційний синдром у виді моторної дисфазії та помірного правостороннього геміпарезу. Ця обста-вина підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №7272 від 28 липня 2014 року. Однак з копії листа начальника Центрального госпіталю МВС України №55/4-1244 від 16 жовтня 2014 року (а.с.15) вбачається, що не зважаючи на захворювання 24 липня 2014 року [PERSON] міг усвідомлювати значення своїх дій. Згідно з висновком судо-во-психіатричного експерта №999 від 4 грудня 2015 року (а.с.151-154) під час складення та посвідчення заповіту спадкодавець усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має грунтоватись на всебічному, повному й обєк-тивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті об-ставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Встановлено, що позивачі та їх представник [PERSON] не надали жодного доказу, який спростовує достовірність висновку судово-психіатричного експерта №999 від 4 грудня 2015 року. З виписки з медичної карти стаціонарного хворого №7272 від 28 липня 2014 року вбачається, що у [PERSON] була послаблена мязова сила у правих кінцівках, тому він погано володів правою рукою. Ці обставини логічно пояснюють наяв-ність в тексті заповіту словосполучень «рочитаний», «в голові», «вілса» та «оз мною». З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові ви-трати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві про-порційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Встановлено, що позивачі сплатили судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.26). У задоволенні позову відмовлено. З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з [PERSON] витрат на оп-лату судового збору відсутні.

Outcome: dismissed