Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила, уточнивши 01.12.2015 року позовні вимоги, виділити їй в натурі 29/100 частин житлового будинку № 10 по вул. Ломоносова в м. Чернігові з відповідною частиною господарських споруд, згідно варіанту № 1 висновку судової експертизи від 19.10.2015 року № С-272; відповідачу [PERSON] виділити 31/100 частину будинку, а співвідповідачу [PERSON] виділити 40/100 частин будинку згідно цього ж варіанту поділу. Крім того, позивач просила виділити їй в користування земельну ділянку площею 115 м2, розташовану за адресою: м .Чернігів, вул.Ломоносова, 10, а відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 150 м2, розташовану за цією ж адресою, згідно порядку користування, запропонованому у висновку судової експертизи від 19.10.2015 року № С-272 та Додатку № 2.1 до нього; земельну ділянку площею 32 м2 залишити в якості двору спільного користування. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 грудня 2015 року позов задоволено частково. Встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 0.0281 га, розташованою за адресою: м Чернігів, вул.Ломоносова, 10, відповідно до висновку судової експертизи від 19.10.2015 року № С-272 та Додатку № 2.1 до нього, виділивши в користування: [PERSON] земельну ділянку площею 0.0115 га; [PERSON] земельну ділянку площею 0.0134 га; земельну ділянку площею 0.0032 га залишити в спільному користуванні [PERSON] і [PERSON] в якості спільного двору. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1014 грн. у відшкодування витрат на проведення судової експертизи. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 грудня 2015 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження і оцінка доказів. Також заявник вказує на те, що в частині задоволення позову рішення суду підлягає зміні, оскільки невірно та неточно було вказано встановлений порядок користування земельною ділянкою. Рішення суду в цій частині вважає вірним, проте не чітким та таким, що не зможе бути безперешкодно виконаним. Заявник заявляє, що самочинні елементи будинку не ввійшли до виділених часток в ньому, права на них в результаті виділу не виникають без належного введення в експлуатацію, крім того ці елементи не вплинули на розміри часток співвласників у спірному будинку. Також [PERSON] вказує на те, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення було застосовано норми матеріального права, які не підлягали застосуванню, зокрема, постанова Верховного Суду України від 04.12.2013 у справі № 6-130цс13 та викладені в ній правові висновки стосуються спору в якому співвласники об»єкту нерухомості прагнули виділити частку в натурі з урахуванням самочинного переобладнання; тому суд неправильно застосував положення ст.ст. 358, 364, 367 ЦК України, оскільки позивачем вказувалося виділення часток співвласникам будинку відповідно до правовстановлюючих документів, без врахування самочинно виконаних прибудов. Також судом не було враховано положення ст.ст. 79-1, 106, 120 ЗК України. Таким чином, на думку заявника, є всі підстави для скасування рішення в частин відмови в задоволенні позову та зміні рішення в частині задоволення позову, тому що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права що призвело до неправильного вирішення спору по суті, а також позбавило можливості позивача захистити свої права і інтереси цивільного характеру. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, співвласниками будинку в м. Чернігові, по вул. Ломоносова,10 є : [PERSON] який належить 4/15 частин будинку, [PERSON] належить 1/3 частин будинку, [PERSON] належить 2/5 частин будинку; житловий будинок з надвірними будівлями розташований на земельній ділянці площею 0.1238 га (а. с. 3-5, 28-30). З цієї земельної ділянки [PERSON] згідно Державного акту на право власності на землю від 30.03.2011 року належить земельна ділянка площею 0.0919 га, (а. с. 31 зв., 36). Решта земельної ділянки площею 0.0281 га знаходиться в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON],суд першої інстанції зазначив, що під час здійснення натурного обстеження спірних об»єктів нерухомості судовими експертами виявлено самочинні прибудови до кімнат 2-1,2-5 та 2-4 будинку збільшено його загальну площу, фактично створено новий об»єкт нерухомості, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України висловленої у справі №6-130 цс 13 від 04 грудня 2013 року є підставою для відмови в поділі будинку в натурі. Проте з таким висновком суду не може погодитись колегія суддів з таких підстав. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Виходячи із змісту ч.1ст.356 ЦК України, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти,користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає одне ціле. Згідно до ч.1ст.364ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна,що є у спільній частковій власності. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається законом або є неможливим(ч.2ст.183 цього Кодексу) співвласник,який бажає виділу,має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Оскільки між, сторонами учасниками спільної часткової власності немає домовленості з приводу реального поділу будинку відповідно до їх часток у праві власності на спільну річ, а також з приводу порядку користування земельною ділянкою, на якій розташовано будинок, то виходячи з положень ст.3 ЦПК України, [PERSON] маючи правомочності у відношенні належної їй частки в праві власності на спільне майно обґрунтовано звернулася до суду за захистом своїх прав. Виходячи із змісту ст.ст.183, 358, 364, 367, 380 ЦК України виділ (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ(поділ)можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ(виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка якого зменшилась. Відповідно до Висновку експертів № С-272 Чернігівської регіональної торгово - промислової палати за результатами проведення судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 19 жовтня 2015 року, технічно можливо реально поділити домоволодіння № 10 по вул. Ломоносова в м .Чернігові між його співвласниками: [PERSON], яка є власником 4/15 його частин; [PERSON], яка є власником 1/3 його частини; [PERSON], яка є власником 2/5 його частин, з урахуванням порядку користування цим домоволодінням, що фактично склався між його співвласниками. Варіант поділу описано в дослідницькій частині висновку та схематично зображено у додатку № 1 до висновку(ас.57-68). Як зазначив експерт по периметру будинку влаштовані нові прибудови, а саме до кімнат 2-1,2-5 та 2-4 якими користується [PERSON] Посилаючись на положення п.п.1.1,2.3, 3.11» Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об»єктів нерухомого майна»(наказ №55,від 18.06. 2007р.), експерт до розрахунку у поділі не включив новозбудовані по периметру будинку прибудови і такі самочинні прибудови до розрахунку не включалися. Отже самочинні прибудови про які іде мова у висновку експерта не змінюють розмір часток співвласників у праві спільної часткової власності, про що свідчить дослідницька частина висновку експерта. Згідно із запропонованим варіантом №1 розділу будинку між співвласниками не потрібно виконати в існуючій площі забудови будинку ремонтно будівельні роботи (ас.57-68). Оскільки для поділу будинку не потрібно проводити його перепланування та переобладнання, тому не потрібно для такого поділу дозвіл виконкому місцевої ради як це передбачено ст.152 ЖК України Згідно з правовою позицією Верховного Суду України висловленою у справі №6-130 цс від 04 грудня 2013 року об»єкти нерухомого майна , до складу яких входять самочинно збудовані(реконструйовані,переплановані)об»єкти не є об»єктами права власності (ч.2ст.376 ЦК України) а тому не можуть бути предметом поділу(виділу) згідно із нормами ст.ст.364, 367 ЦК України. В даному рішенні Верховного Суду України, нежитлове приміщення(магазин) було переплановане, внаслідок чого змінилася площа та конфігурація внутрішніх приміщень зі зменшенням загальної площі магазину, і суд першої інстанції вважав можливим здійснити виділ частки із спільного нерухомого майна що виникло у результаті перебудови вже існуючого об»єкта, здійсненої без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади та затвердженої в установленому порядку проектної документації, що в розумінні ч.1ст.376 ЦК України є самочинним будівництвом. Разом з тим житловий будинок №10 по вул.Ломоносова в м. Чернігові що є предметом поділу, є об»єктом права власності, оскільки має державну реєстрацію права власності, самочинні прибудови до кімнат 2-1,2-5 та 2-4 не є предметом спору вони не є належністю частини будинку що підлягає виділенню одному із співвласниів будинку у власність та користування. Таким чином, у справі за позовом [PERSON], про поділ майна що є у спільній частковій власності об»єктом є житловий будинок споруджений з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно правовими актами, і який є об»єктом права приватної власності, а самочинно збудовані об»єкти на які послався суд першої інстанції не є предметом поділу і не включені до виділу жодному із співвласників, і ця обставина не є перешкодою для виділу часток співвласникам. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає що підлягає поділу(виділу) житловий будинок №10 по вул. Ломоносова в м. Чернігові який не є самочинно збудованим, за варіантом поділу запропонованому висновком експертів від 19 жовтня 2015 року №С-272 додаток №1 до схеми розподілу. Зважаючи на вищезазначене, за відсутності факту самочинного будівництва виділяємих сторонам часток в будинку, суд першої інстанції не врахувавши предмету доказування у справі що має значення для правильного розгляду справи, помилково витлумачив судове рішення Верховного Суду України, застосував закон який не підлягав застосуванню, чим порушив норми матеріального права, у зв»язку з чим рішення суду в частині відмови [PERSON] в задоволенні позову про виділення частки майна в натурі підлягає скасуванню. Виходячи із правової позиції Верховного суду України від 03 квітня 2013 року №6-12 цс13, яка відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Відповідно до висновку судової експертизи від 19 жовтня 2015 року №С-272, є технічна можливість реального поділу домоволодіння, і запропоновано один варіант такого поділу, без проведення переобладнання та перепланування жилого будинку. Даний варіант поділу будинку в натурі(виділу частки) з надвірними будівлями є найбільш наближеним щодо можливості виділу кожній із сторін ізольованої частини будинку, що відповідає їх ідеальним часткам в праві спільної власності та передбачає найменшу компенсацію співвласнику. Враховуючи зазначене необхідно згідно варіанту №1 висновку експертів №С-272 Чернігівського регіонального відділення торгово - промислової палати України від 19 жовтня 2015 року виділити в натурі у володіння та користування у житловому будинку з надвірними спорудами: [PERSON] в рахунок 4/15 частин на загальну суму 64768 грн., [PERSON] в рахунок 1/3 частини на загальну суму 70370 грн., [PERSON] в рахунок 2/5 частин виділити на загальну суму 89604 грн. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок»№ 7 від 04 жовтня 1991 року( з наступними змінами) в таких випадках коли виділ технічно можливий але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації, учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У зв»язку із проведенням виділу з відхиленням від розміру часток кожного власника, та збільшенням належної [PERSON] частки в праві власності в житловому будинку, необхідно із неї стягнути грошову компенсацію: на користь [PERSON] 5097 грн., та на користь [PERSON] 956 грн. При цьому враховуючи що в результаті поділу(виділу)розмір часток кожного співвласника відхиляється від визначеної ідеальної частки, необхідно змінити частки в праві власності на житловий будинок в м. Чернігові по вул. .Ломоносова, 10 : [PERSON] з 4/15 на 29/100 частин, [PERSON] з 1/3 на 31/100 частин, [PERSON], з 2/5 на 40/100 частин. Вирішуючи питання про встановлення порядку користування земельною ділянкою на якій розташовані належні [PERSON] та [PERSON] частини будинку та господарські будівлі і споруди, врахувавши що їх ідеальні частки у земельній ділянці становлять 0,0281 га., суд виходячи із розміру їх часток у праві спільної власності на будинок дійшов до обґрунтованого висновку про встановлення порядку використання земельною ділянкою. Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції всупереч роз»ясненням викладеним в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України»Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16. 04. 2004 року(із внесеними змінами), та положень ст..ст.79-1,106 ЗК України, не вказав розміри та межі тих ділянок, які має використовувати [PERSON] та [PERSON], у разі визначення конкретної земельної ділянки повинні також бути визначені не лише площа, а й межі які встановлюються на крайніх поворотніх точках межі земельної ділянки та конфігурація спільних меж, про що зазначено у висновку експертів №С-272 судової комплексної будівельно- технічної та земельно - технічної експертизи від 19.10.2015 року. Враховуючи вищенаведене, що апеляційним судом виявлені такі порушення норм матеріального права які не впливають на основний висновок суд першої інстанції про права та обов»язки сторін у справі як учасників спільної часткової власності на право використання земельною ділянкою, тому рішення суду в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0,0281 га., розташованої в м. Чернігові, вул. Ломоносова,10 необхідно змінити шляхом викладення абзацу першого резолютивної частини відповідно до висновку експертів №С-272 та Додатку №2.1, із зазначенням при цьому меж та точок земельних ділянок [PERSON]Т.(площа 0,0115га.), та [PERSON]Т (площа 0,0134 га.), залишити як двір загального користування земельну ділянку площею 32 кв.м. У зв»язку із ухваленням апеляційним судом на користь [PERSON] позовних вимог про виділ частки майна в натурі необхідно провести розподіл судових витрат відповідно до положень ст.88 ЦПК України, у зв»язку з чим рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню. Так оскільки позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в сумі 243 грн.60 коп., а заявлялися дві вимоги по яким судовий збір підлягав окремій оплаті, тому необхідно стягнути з [PERSON] та [PERSON] в дохід держави по 332 грн.13 коп., несплаченого [PERSON] при подачі позову. Оскільки [PERSON] понесені витрати пов»язані з проведенням судової експертизи в розмірі 4056 грн., та сплачено: 243,60 грн., судового збору при подачі позову до суду першої інстанції, та 998,66 грн. судового збору при подачі апеляційної скарги, враховуючи що виділ частини будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою здійснено судом також в інтересах позивачки, і що [PERSON] відповідає за позовом лише в частині виділу частки в натурі в будинку, необхідно в рахунок відшкодування понесених судових витрат пропорційно до задоволеної частини вимог стягнути на користь [PERSON] із [PERSON] 2566 грн.91 коп.(243,60+ 1690+267,96+365,35) із [PERSON] 1041 грн. 35 коп.(676+365,35).

Outcome: approved