Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

В квітні 2018 року [PERSON] та [PERSON] , яка діяла в інтересах малолітнього сина [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, та включення 1/2 частини майна в склад спадкового майна, який в березні 2019 року уточнили та просили суд закрити провадження в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та включення до складу спадкової маси 1/2 частини кв. [ADDRESS] та 1/2 частини кв [ADDRESS] за відсутністю предмету спору; визнати що: кв. [ADDRESS] , гараж [ADDRESS] , земельна ділянка площею 2480 кв.м. розміщена на території Підгородненської міської ради Дніпровського району м [ADDRESS] по [ADDRESS] , будівельні матеріали з яких побудовано [ADDRESS] , будівельні матеріали з яких побудовано будинок в Садівничому кооперативі «Топольок» смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області, належать [PERSON] , померлому [INFO] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя по 1/2 частині кожному; включити в склад спадкового майна, відкритого після смерті [PERSON] , померлого [INFO] : 1/2 частину кв. [ADDRESS] , 1/2 частину гаражу [ADDRESS] , [ADDRESS] частину [ADDRESS] , 1/2 частину земельної ділянки площею 2480 кв.м. розміщена на території Підгородненської міської ради Дніпровського району м [ADDRESS] по [ADDRESS] № [ADDRESS] , 1/2 частину будівельних матеріалів з яких побудовано буд [ADDRESS] , 1/2 частину будівельних матеріалів з яких побудовано будинок в Садівничому кооперативі «Топольок» смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с.112-113). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі вказали, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого спадкоємцями першої черги є [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька) та [PERSON] (син). За часи свого життя [PERSON] склав заповіт на частину належного йому майна, а саме житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,1000 га та земельну ділянку площею 0,0300 га, що розташовані за цією ж адресою, на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожній. Проте, відповідачка [PERSON] скориставшись своїм правом на обов`язкову частку в спадщині, подала приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини в тому числі і на частку в майні, на яке було складено заповіт. В зв`язку з цим, позивачі звернулися до суду з позовом про визнання всього майна, яке було придбано подружжям [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу та зареєстроване на ім`я [PERSON] спільною сумісною власністю подружжя та включення 1/2 частини цього майна до спадкової маси. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року, судом було прийнято відмову [PERSON] та [PERSON] , яка діяла в інтересах малолітнього сина [PERSON] від частини позовних вимог та провадження у справі за позовом [PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Драпатая О.М., [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та включення 1/2 частини майна в склад спадкового майна, в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та включення до складу спадкової маси: 1/2 частини кв. [ADDRESS] та 1/2 частини кв. [ADDRESS] - закрито за відсутністю предмету спору (а.с.133-134). Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року, в зв`язку з неодноразовою неявкою в судове засідання без поважних причин позивача [PERSON] , яка була належним чином повідомлена і явка якої ухвалою суду від 05 серпня 2019 року (а.с.150-151) була визнана обов`язковою, позовні вимоги\~ [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , по цивільній справі №175/1237/18-ц за позовом\~ [PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та включення 1/2 частини майна в склад спадкового майна, було залишено без розгляду (а.с.165). Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року було виключено третю особу приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Драпатая О.М. зі складу учасників судового процесу у даній цивільній справі, у зв`язку зі смертю (а.с.173). В судовому засіданні адвокат позивачки Сипко М.А. за ордером про надання правової допомоги [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.117) та письмові пояснення (а.с.46-47), в яких вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими сторонами доказами та спадковою справою №6/2017, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] у віці 61 рік помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 10 жовтня 2016 року Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №2104 (а.с.14). Ще за часи свого життя, 01 лютого 2016 року [PERSON] склав заповіт, за яким належний йому житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,100 га (кадастровий номер 1221411000:02:053:0074) та земельну ділянку площею 0,030 га (кадастровий номер 1221411000:02:053:0075), що розташовані за адресою: [ADDRESS] заповідав своїм донькам [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках кожній (а.с.13). У встановленому чинним законодавством порядку, [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Драпатая О.М. з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом (а.с.69,77), внаслідок чого приватний нотаріус відкрив спадкову справу №6/2017 (а.с.68-87). Окрім спадкоємців за заповітом, до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дружина спадкодавця [PERSON] (а.с.83), з якою [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 08 липня 1978 року Відділом ЗАГС Зеленодольської сільської ради Апостоловського району Дніпропетровської області, актовий запис №67 (а.с.82). Інші спадкоємці, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. Між сторонами виник спір з приводу спадкової маси, тому [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання всього майна, яке було придбано подружжям [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу та зареєстроване на ім`я [PERSON] спільною сумісною власністю подружжя та включення 1/2 частини цього майна до спадкової маси. Як вбачається з матеріалів справи, що також не заперечувалося сторонами, під час знаходження в зареєстрованому шлюбі подружжям [PERSON] та [PERSON] було придбано нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано за [PERSON] , а саме: квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого 13 грудня 1999 року на Придніпровській товарній біржі за реєстровим номером №246-НД/246-Н, зареєстрованого в КП ДМБТІ та записаного в реєстрову книгу № 344п за реєстровим № 71-152 (а.с.65); гараж [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 22 грудня 2004 року, виданого виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська (а.с.22); 1/2 частина будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., зареєстровано в реєстрі за №1177 (а.с.96); земельна ділянка площею 2480 кв.м., розміщена на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району за адресою [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. зареєстрованого в реєстрі за №1479 (а.с.97). Відповідно до ч. 1\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно\~ст. 63 СК України,\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до\~ст. 69 СК України,\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1\~ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено\~ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 19, 23, 24 своєї\~Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу; вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог\~ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч. 2\~ст. 364 ЦК України). Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Отже, вищевказане спірне майно набуте [PERSON] за час спільного проживання з [PERSON] . Відсутність судового рішення про визнання спірного майна особистою приватною власністю [PERSON] підтверджує, що відсутні підстави вважати, що таке майно належало виключно їй, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні. Така ж правова позиція висловлена в постанові Великої палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року (справа № 372/504/17). Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права та встановлені обставини є доказом того, що вищезазначене спірне майно (квартира, гараж, 1/2 частина будинку та земельна ділянка) є об`єктом спільної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] . Окрім цього судом встановлено, що Договір про поділ майна подружжя між [PERSON] та [PERSON] не укладався, а їх частки в спільному майні є рівними. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України\~визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положеннями\~ст. 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Відповідно ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Всі майнові права, що належали спадкодавцю [PERSON] на момент відкриття спадщини, мають увійти до складу спадщини за законом, оскільки спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, і їх спадкові права ніким не оспорюються. Через реєстрацію права власності на спірне майно за [PERSON] , позивачка [PERSON] не має можливості оформити свої спадкові права, а тому порушені її спадкові права підлягають судовому захисту. Аналізуючи вищевикладені норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що частка спадкодавця [PERSON] в спільній сумісній власності подружжя, що складається з: 1/2 частини кв. [ADDRESS] , 1/ [ADDRESS] частини гаражу [ADDRESS] , 1/2 частини земельної ділянки площею 2480 кв.м., розташованої по [ADDRESS] , підлягає включенню до складу спадкової маси. Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом, свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом, захисту цивільних прав та інтересів зокрема є визнання права. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1.\~ст. 13 ЦПК України). Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя будівельних матеріалів, з яких побудовано буд. [ADDRESS] , і будівельних матеріалів, з яких побудовано будинок в Садівничому кооперативі «Топольок» смт Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області, та включення їх в склад спадкового майна, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно відповіді Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області №542 від 23 жовтня 2018 року (а.с.59), встановлено, що згідно даних архіву КП «БТІ» станом на 31 грудня 2012 року архівні справи на будинок [ADDRESS] та будинок в Садівничому товаристві «Топольок» - відсутні, технічна інвентаризація не проводилась. Так, згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачка [PERSON] не довела належними засобами доказування підстав для задоволення позову в частині визнання будівельних матеріалів спільним майном подружжя та включення їх до спадкової маси, у зв?язку із чим у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині слід відмовити у зв?язку із їх недоведеністю, оскільки доказів на підтвердження наявності за\~вказаними адресами\~збудованих будинків,\~позивачем не\~надано. Оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, на підставі вищевказаних встановлених судом обставин. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений позивачкою судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог розмірі 1409,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial