Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

В листопаді 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві позивач вказала, що 15 листопада 2008 року відповідач отримав в позику від [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 євро із сплатою процентів в розмірі 1,5 % в місяць та річною ставкою 18%, які зобов`язувався повернути на першу вимогу. [INFO] [PERSON] помер і вона прийняла спадщину за законом. 17 жовтня 2019 року нею пред`явлено до відповідача [PERSON] письмову вимогу про повернення боргу за договором позики, що підтверджується описом вкладення до цінного листа, фіскальним чеком та накладною ТД АТ «Укрпошта» від 17 жовтня 2019 року. Свої зобов`язання щодо повернення боргу відповідач не виконав, на вимогу щодо повернення боргу не реагує, що змусило позивача звернутися до суду. [PERSON] просить стягнути вказану суму боргу в розмірі 10 000 Євро за договором позики від 15 листопада 2008 року, з визначенням еквівалента такої суми у гривні відповідно до офіційного курсу гривні до євро встановленого Національним банком України на день ухвалення судом рішення у справі, а також стягнути витрати по сплаті судового збору та 5000 грн. витрат на правничу допомогу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задоволити, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] відзиву не подав, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на веб-порталі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 15 листопада 2008 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] позику в розмірі 75000 (сімдесять п`ять тисяч) гривень по комерційному курсу еквівалентному 10000 (десяти тисяч євро) терміном до одного року. Зобов`язувався щомісячно виплачувати відсотки в розмірі 1,5% в місяць до 15 числа наступного місяця. Відсоткова річна ставка 18%. Сторони мають право перегладати ставку в сторону збільшення чи зменшення у випадку зміни % ставок комерційними банками (чи комерційного курку грн..) Всю суму зобов`язувався повернути по першій вимозі власника коштів. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22 травня 2015 року. Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , яка одноосібно прийняла спадщину за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20 лютого 2017 року серії НВО 816666, виданим державним нотаріусом Чортківської районної державної нотаріальної контори Долібою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №375. 17 жовтня 2019 року позивачка [PERSON] пред`явила до відповідача [PERSON] письмову вимогу про повернення боргу за договором позики, що підтверджується описом вкладення до цінного листа, фіскальним чеком та накладною ТД АТ «Укрпошта» від 17 жовтня 2019 року. Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В силу ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Стаття 526 Цивільного кодексу України регламентує, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 608, 1216, 1218, 1219 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права: 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) зобов`язання особи як кредитора або боржника, якщо такі зобов`язання нерозривно пов`язані з особою кредитора або боржника і у зв`язку з цим не можуть бути виконані іншою особою. Разом із тим стаття 512 Цивільного кодексу України допускає заміну в зобов`язанні кредитора іншою особою внаслідок правонаступнитва - спадкування. Відповідно до статей 524, 533 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Офіційний курс НБУ гривні до євро станом на 21 січня 2020 р. становить 26,96 грн. за 1 євро (оприлюднено на сайті Нацбанку). Відтак, ураховуючи вищевикладене, відповідач [PERSON] свого зобов`язання перед позивачкою [PERSON] за договором позики не виконав, а тому її права підлягають судовому захисту шляхом стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 10 000 Євро, що еквівалентно 269 600 (двісті шістдесят дев`ять тисяч шістсот) гривень. Визначаючи розмір судових витрат, пов`язаних з наданням позивачу правничої допомоги адвокатом, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує: складність справи; великий обсяг надання правничої допомоги, який необхідний був для підготовки позовної заяви, в тому числі і для збору доказів, та представництва у суді; ціну позову; тривалий проміжок часу, протягом якого розглядалася справа у суді, і вважає, що вказаний розмір повинен становити 5000 гривень. У відповідності до вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2672,45 гривень та за надання їй правничої допомоги адвокатом в сумі 5000 гривень.

Outcome: approved