Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] , мотивуючи тим, що відповідач з 1999 року не проживає в житловому будинку, однак залишається зареєстрованим в ньому, а це перешкоджає йому реалізувати свої майнові права. 04 червня 2019 року позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги і просить визнати [PERSON] таким що втратив право користування житлом, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] . В його житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , однак з 1999 року останній не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку, тому його слід визнати особою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] . уточнені позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, суду пояснив, що спірний будинок, в якому він зареєстрований, належав його батькам [PERSON] та [PERSON] . Після смерті батька у 2012 році, відкрилася спадщина на майно, а саме на будинок [ADDRESS] . Між позивачем [PERSON] та ним була домовленість, що він відмовляється від належної частки у спадщині в користь позивача, а позивач зобов`язувався сплатити його вартість та зберегти право користування цим приміщенням. Однак свої зобов`язання він виконав, а позивач по сьогоднішній день не сплатив вартість належної йому частки. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] . уточнені позовні вимоги заперечила, суду пояснила, що позивач [PERSON] подав до суду заяву про уточнення підстави позову, однак заява є безпідставною та необгрунтованою, оскільки ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 05.10.2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В даній заяві позивач теж змінює предмет позову та додає нові докази. До заяви про уточнення підстави позову позивач надав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.04.2019 року індексний номер: 163638040. В графі актуальна інформація про право власності зазначено дату та час державної реєстрації нерухомого майна (житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] ) 11.04.2019 року. Власником нерухомого майна є [PERSON] Одночасно в позовній заяві від 04.07.2018 р. позивач зазначає, що житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] є його власністю, згідно технічного паспорта. Відповідно до ч.2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Тому, станом на день подачі позову до суду [PERSON] не був власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] і прав, передбачених ст.ст. 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, як власник майна не мав. Оскільки заяву про уточнення підстави позову подано після закриття підготовчого засідання, тому слід відмовити у її прийнятті до розгляду судом. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , згідно технічного паспорта від 31.07.2013 року. У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , але з 1999 року в ньому не проживає. Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з положень ст. 150 Житлового кодексу України та ст. 383 Цивільного кодексу України власник житла має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає, не сплачує будь-які кошти за житлово-комунальні послуги, не веде з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за відповідачем права користування спірним житлом, передбачених ст. 71 ЖК України, немає. Таким чином, відповідач втратив право на користування будинком, що належить позивачу, отже є підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved