Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до відділу капітального будівництва УМВС України у Хмельницькій області про визнання недійсним додатку до договору та стягнення коштів, в обґрунтування якого вказав, що 01.07.2013 року уклав із відповідачем інвестиційний договір № 4/1778-13 від 01.07.2013 року на участь у будівництві за адресою м. Хмельницький, вул. Чорновола, 176/1, відповідно до умов якого позивач бере участь в інвестуванні будівництва приміщення творчої майстерні № 7, що розташована над квартирою № 79 у вказаному будинку. На виконання умов договору позивачем сплачено78760,00грн. із розрахунку 1000грн. за 1 кв.м. Після завершення будівництва, відповідач неодноразово змушував позивача укласти додаткову угоду про зміну вартості будівництва 1 кв.м. в більшу сторону, змінивши вартість будівництва 1 кв.м. з 1000грн. на 1500грн., проте позивач не погоджувався. В подальшому позивач звернувся до відповідача з проханням надати документи для реєстрації права власності, але йому було відмовлено та повідомлено, що документи будуть надати лише після сплати різниці у вартості ціни договору. У звязку з цим позивач був змушений укласти додатковий договір про збільшення ціни будівництва фактично під примусом та обманом та 04.12.2014 року позивач та відповідач уклали додаткову угоду до інвестиційного договору у вигляді додатку до інвестиційного договору. Позивач вважає даний додаток недійсним, оскільки відповідач створив безвихідне становище щодо оскаржуваного правочину, яке полягає у відмові надати документи для реєстрації права власності на квартиру. При укладенні оскаржуваного договору позивач також припустився помилки, яка полягає у неповному зясуванні залежності вартості будівництва нерухомого майна, позивач помилився в своєму обовязку сплатити відповідачу різницю у випадку подорожчання вартості будівництва, крім цього позивач вказує що помилки виникла внаслідок обману, а саме, що збільшення вартості будівельних матеріалів значно пізніше внесення інвестиційних коштів є підставою для складання нового кошторису будівництва та перегляду у сторону збільшення суми інвестицій. Також позивач просить визнати вказаний додаток недійсним, оскільки підписав його під психологічним впливом відповідача, оскільки позивачу було відмовлено у видачі документів для реєстрації права власності. Також вказаний додаток суперечить умовам інвестиційного договору, оскільки оформлений не у формі додаткової угоди. Позивачем на виконання інвестиційного договору сплачено 104700грн., а тому відповідачем зобовязаний повернути інвестору кошти в сумі 34900,00грн. У звязку з чим просить визнати недійсним додаток № 1 до інвестиційного договору № 4/1778-13 від 01.07.2013 року на участь у будівництві за адресою м. Хмельницький, вул. Чорновола, 176/1 на підставі ст.ст. 229, 230, 231 ЦК України та стягнути з відповідача надмірно сплачені кошти в розмірі 34900,00грн., а також понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду заперечення в яких вказав, що позивач є колишнім працівником органів внутрішніх справ, а тому ніякого психологічного тиску до нього ніхто не застосовував, крім цього позивач звертався в органи прокуратури, міністерство щодо збільшення вартості будівництва, йому були надані відповідні розяснення з цього приводу, після чого підписаний додаток до договору, вартість будівництва збільшилась, оскільки фінансування з бюджету не надходило своєчасно, позивач оформив право власності на квартиру та творчу майстерню, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. 01.07.2013 року [PERSON] та ВКБ УМВС України у Хмельницькій області уклали інвестиційний договір № 4/1778-13, відповідно до умов якого [PERSON] інвестував у будівництво приміщення творчої майстерні № 7, що розташоване над квартирою № 70 в житловому будинку за будівельною адресою м. Хмельницький, вул. Чорновола, 176/1. Відповідно до п. 1.3. інвестиційного договору ціна одного квадратного метра загальної площі приміщення творчої майстерні будинку складає 1000грн. 04.12.2014 року [PERSON] та ВКБ УМВС України у Хмельницькій області уклали додаток № 1 до інвестиційного договору № 4/1778-13 від 01.07.2013 року, відповідно до якого п. 1.3. виклали в новій редакції та визначили ціну одного квадратного метра загальної площі приміщення творчої майстерні в розмірі 1500грн. [PERSON] на виконання інвестиційного договору сплатив 104700,00грн. та 30.12.2014 року отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно : приміщення творчої майстерні № 7, що розташоване над квартирою № 79 по вул. Чорновола, 176 в м. Хмельницькому. Вказані обставини визнаються сторонами. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу статті 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Звертаючись до суду із позовом [PERSON] вказав, що при укладенні додатку № 1 була допущена помилка, неповно зясовано збільшення вартості будівництва, а отже виникнення обовязку позивача доплатити різницю, а сама помилка виникла внаслідок обману відповідача що збільшення вартості будівельних матеріалів, психологічний вплив мав місце оскільки відповідач відмовив у наданні документів для оформлення права власності. Відповідно до частин третьої, п'ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього ж Кодексу), такий правочин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнано вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Отже, підставою для визнання правочину недійсним відповідно до зазначеної норми, є введення однією стороною іншої сторони правочину в обман щодо обставин, які мають істотне значення. Якщо особа, яка вчинила правочин (ч. 1 ст. 229 ЦК України), помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно з роз'ясненнями, наданими в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, котрі беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони даного правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Зазначене дає підстави для висновку, що обман може стосуватись тільки обставин, що мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатись в активних та пасивних діях недобросовісної сторони правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в даному випадку позивач. 20.08.2014 року листом № 38/290 ВКБ УМВС України в Хмельницькій області повідомили [PERSON] запропонувало зявитись для можливості внесення змін до укладеного інвестиційного договору, при цьому було зазначено, що вартість 1 кв.м. зросла до 1500 грн., а також змінилась загальна площа предмету інвестування. [PERSON] 16.10.2014р, 21.11.2014р направив запити відповідачу щодо правових підстав вартості ціни одного квадратного метра загальної площі. Листом від 21.10.2014 року № 38/362 [PERSON] надано розяснення щодо правових підстав збільшення вартості будівництва та надано кошторисний розрахунок. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач та відповідач вели переписку до укладення додатку до договору, позивачу надано документи щодо вартості обєкту інвестування, отже позивач був обізнаний із всіма умовами, після чого підписав додаток до договору, також виходячи з наведеного відповідач не приховував інформації від позивача щодо укладення додатку до договору. Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Як зазначено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК ), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 57 ЦПК України вказує, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Натомість позивачем не доведено вчинення незаконних дій стороною правочину щодо нього не здобуто таких доказів і судом. Щодо оформлення змін до договору у вигляді додатку а не додаткової угоди, то судом враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні у звязку з чим не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed