Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

В липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» (далі - ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Росія»). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 31.10.2000 року по 28.02.2020 року перебував у трудових відносинах з ПрАТ ЦЗФ «Росія», працював у вищевказаний період на цьому підприємстві, обіймаючи посаду головного механіка, станом на 01.05.2020 року підприємство має перед ним, окрім заборгованості із заробітної плати, також заборгованість з вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію за віком в сумі 54075,06 грн. Розмір його середньоденної заробітної плати згідно з довідкою № 155 від ЗІ.04.2020 року склав 1066,25 грн. Заборгованість із заробітної плати в сумі 95297,37 грн та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 75703,75 грн стягнуто з відповідача на підставі судового наказу, виданого Красноармійським міськрайонний судом Донецької області 15 червня 2020 року. Крім цього, згідно з довідкою № 167 від 15.05.2020 року відповідач має перед ним заборгованість з вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію за віком, розмір якої станом на 01.05.2020 року склав 54075,06 грн. Така заборгованість виникла у відповідача у зв`язку з його обов`язком сплачувати одноразову допомогу при звільненні працівника пенсійного віку (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки), розмір якої залежить від безперервного стажу у галузі та його середнього заробітку, зокрема, для чоловіків - тримісячний заробіток за умов 20 років безперервного стажу. Цей обов`язок передбачений п.4 розділу 8 Колективного договору, укладеного між колективом та профспілковим комітетом ПАТ «ЦЗФ «Росія» на 2012-2017 роки за № 178 від 28.09.2012 року. Як вбачається із записів у трудовій книжці [NUMBER] від 17.03.1982 року його безперервний стаж у гірничодобувній промисловості склав більше 20 років, а звільнено його за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком з виплатою одноразової допомоги по виходу на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України. Оскільки відповідачем сума боргу з вихідної допомоги не виплачується добровільно, вважав, що вона підлягає стягненню на підставі рішення суду. Позивач та його представник адвокат Таранюк О.Л. в судове засідання не з`явилися, надали клопотання, в якому підтримали позовні вимоги, просили справу розглянути за їх відсутності, не заперечували проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, не повідомив про причини неявки, у встановлений строк відзив не подав. Згідно ст.281 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] працював в якості головного механіка Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» з 31.10.2000 року по 28.02.2020 року, звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком з виплатою одноразової допомоги по виходу на пенсію за ст.38 КЗпП України (а.с.10-21). Згідно довідки № 155 від З1.04.2020 року, виданої ПрАТ «ЦЗФ «Росія», розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 1066,25 грн (а.с.22). Згідно довідки № 167 від 15.05.2020 року, виданої ПрАТ «ЦЗФ «Росія», станом на 01.05.2020 року ПрАТ «ЦЗФ «Росія» має заборгованість перед [PERSON] по заробітній платі в сумі 95 297,37 грн; з вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію за віком в сумі 54 075,06 грн (а.с.23). 15 червня 2020 року судовим наказом, виданим Красноармійським міськрайонним судом Донецької області, стягнуто з ПрАТ «ЦЗФ «Росія» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 95 297,37 грн та середній заробіток за затримки розрахунку при звільненні в сумі 75 703,75 грн (а.с.24). Згідно п.4 розділу 8 Колективного договору, укладеного між колективом та профспілковим комітетом ПАТ «ЦЗФ «Росія» на 2012-2017 роки, за № 178 від 28.09.2012 року сторони домовилися сплачувати одноразову допомогу при звільненні працівника пенсійного віку (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки), розмір якої залежить від безперервного стажу у галузі та його середнього заробітку, зокрема, для чоловіків - тримісячний заробіток за умови 20 років безперервного стажу (а.с.26). Відповідно до ч.1 ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у статті 38, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Частиною 1 статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про колективні договори» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що право позивача на отримання вихідної допомоги при звільненні було порушено відповідачем і підлягає захисту судом шляхом стягнення вихідної допомоги в сумі 54 075,06 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову підлягають присудженню з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн. Відповідно до ст.ст.44, 97,116 КЗпП України, ст.ст.5, 9 Закону України «Про колективні договори»,

Outcome: approved