Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтував тим, що відповідним судовим рішенням з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їхнього сина - [PERSON], [INFO], однак, оскільки з моменту винесення вказаного рішення суду у [PERSON] суттєво змінилось матеріальне та сімейне становище, останній, з врахуванням поданих уточнень, просив про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з ? частки від заробітку на розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 770 гривень щомісячно, і до досягнення повноліття дитини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав з наведених в ньому підстав, просив задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] подала суду письмові заперечення проти позову, в яких вказала, що доводи позивача про зміну матеріального та сімейного стану не заслуговують на увагу, в позові просила відмовити. Її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечення підтримав, в задоволенні позову просив відмовити за безпідставністю позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно дослідивши докази по справі, у їх системному аналізі та взаємозвязку, прийшов до наступного висновку. Згідно Рішення Рівненського міського суду від 10 грудня 2014 року по справі №569/17440/14-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 листопада 2014 року і до повноліття дитини. Дана обставина в силу положень ст.61 ЦПК України є встановленою і не підлягає доказуванню. З дослідженої в судовому засіданні трудової книжки позивача (БТ-ІІ №0578859), судом встановлено, що з 28 квітня 2014 року [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Доказів його офіційного працевлаштування в ході судового розгляду справи не здобуто, таким чином, суд приймає до уваги твердження позивача про те, що у звязку з непостійною не офіційною роботою він має мінливий та нерегулярний дохід, оскільки доказів протилежного суду не надано. Судом також встановлено, що з 28 серпня 2015 року [PERSON] створив нову сімю із [PERSON]. Остання на даний час офіційно не працевлаштована, і є опікуном своєї малолітньої доньки [PERSON], 14 листопада 2008р.н., яка є інвалідом з дитинства. Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні документами та доданими до матеріалів справи їх копіями, а саме паспортами, свідоцтвом про шлюб (1-ГЮ №110172) від 28 серпня 2015 року, трудовою книжкою [PERSON] (АХ №891384), свідоцтвом про народження (1-ОЛ №070946), медичним висновком про дитину-інваліда віком до 18р. №61 від 08 квітня 2015 року, посвідченням на призначення державної соціальної допомоги (ААБ №304932) від 31 травня 2010 року. Дані факти свідчать, що [PERSON], будучи працездатним, повинен утримувати та піклуватися про нову сімю, вказану обставину суд вважає такою, що має істотне значення. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України.\~\~ Частина 1 ст.192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Ст.192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст.184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Саме вказаних вище висновків зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 05 лютого 2014 року по справі №6-143цс13, з приводу неоднакового застосування судами положень ч.1 ст.192 СК України, яка відповідно до приписів ст.360-7 ЦПК України носить обовязковий характер для всіх судів та інших субєктів. Так, з огляду на те, що позивач на даний час офіційно не працевлаштований, його дохід є мінливим та нерегулярним, він створив нову сімю, що вказує на зміну матеріального та сімейного стану останнього, відповідно до положень ст.ст.182-184, 192 СК України суд приходить до висновку, що є підстави для зміни розміру аліментів, стягнутих з [PERSON] за рішенням суду у частці від його заробітку (доходу) на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі. Стосовно позовних вимог [PERSON] в частині визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі 770 гривень (у розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, виходячи з рівності обовязків батьків по утриманню дитини), слід зазначити наступне. Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. З 01 травня 2016 року нормою ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року №928-19 (із змінами та уточненнями) розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років встановлено у розмірі 1531 гривню. Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України, відповідно до яких згідно ст.8 ЦПК України, суд вирішує справи. Положеннями чч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, задекларовано, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з наведеного, суд вважає, що для нормального виховання, піклування про здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку природних здібностей у відповідності з вимогами ст.ст.23, 24 Конституції України, ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-14 від 26 квітня 2001 року, з [PERSON] в рахунок аліментів на користь Відповідача [PERSON] має бути стягнуто тверду грошову суму в розмірі 850 гривень на утримання сина [PERSON], до досягнення ним повноліття, оскільки така сума є реально необхідною для належного піклування про нього та його здоровя. Варто також зазначити, що згідно розяснень абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1-3 ст.212 ЦПК України). Таким чином, з огляду на вище наведене, надавши всебічну, повну та обєктивну оцінку встановленим під час судового розгляду справи обставинам, наданим сторонами доказам та проаналізувавши наведені норми права та, враховуючи вищенаведену правову позицію ВСУ, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial