Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-01 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] в якому вказує, що шлюб був зареєстрований між ними 19.12.2009 року від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що постійно виникали сварки та непорозуміння. На підставі цього між ними відсутні нормальні відносини, які були припинені в 2019 році, тому спільне життя, господарство не ведуть, ніяких стосунків не підтримують, просив розірвати шлюб. Ухвалою суду від 06.12.2019 року провадження по справі відкрито та призначено до підготовчого судового розгляду на 02.01.2020 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із відсутністю учасників процесу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням положень ст. ст. 200, 206 ЦПК України, визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити судове рішення. Дослідивши письмові докази по даній справі, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе з причин, зазначених сторонами та суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 19.12.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження від того ж числа, серія [NUMBER] , актовий запис № 329 та мають сина [PERSON] [INFO] (а.с. 3-4). Внаслідок відсутності взаєморозуміння між сторонами сім`я розпалась. Позивач стверджує, що родини фактично не існує, оскільки шлюбні відносини між ними припинені. Відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, про що зазначив в поданій ним заяві. За ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи вищевказані обставини суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного сторонами та

Outcome: approved