Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

В квітні 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просив суд: - розірвати укладений між сторонами шлюб, зареєстрований 28 квітня 2007р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції; - визначити місце проживання [PERSON], [INFO]. народження разом з позивачем; - визначити місце проживання [PERSON], [PERSON], [INFO] народження разом з позивачкою. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між сторонами 28 квітня 2007р. було зареєстровано шлюб. В шлюбі у сторін народились діти. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності характерів, постійних конфліктів при вирішенні кожного побутового питання. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. Крім того, враховуючи прихильність дітей до батьків, позивач просив суд визначити місце проживання старшого сина з ним, а молодших дітей разом з відповідачкою. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити, клопотали перед судом покласти судові витрати виключно на сторону позивача, і не стягувати їх з відповідачки. Відповідачка, заявлені позовні вимоги визнала, наголошуючи, що збереження шлюбу не можливе, а враховуючи прихильність старшої дитини сторін до позивача, і виключно в інтересах дитини відповідачка не заперечує, щоб старший син проживав разом з позивачем, який дуже важко переживає розірвання шлюбу між батьками, а молодші діти з нею. Представник третьої особи, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову в частині вимог порядку визначення місця проживання спільних дітей сторін, оскільки зазначений порядок максимально враховує інтереси дітей, не дивлячись, що третьою особою було подано до суду висновок про доцільність проживання всіх дітей сторін разом з позивачкою. Допитані в судовому засіданні за клопотанням сторони позивача свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що вони знайомі зі сторонами, так свідок [PERSON] зазначив, що він є братом позивача, свідок [PERSON] зазначав, що він працював з позивачем до виходу останнього на пенсію, але по теперішній час вони товаришують. Зазначені свідки повідомили суду, що при неодноразових відвідуваннях родини [PERSON] бачили, що відповідачка суворо ставиться до старшої дитини сторін - сина [PERSON], постійно його ображає, використовуючи нецензурну лайку, при цьому до молодших дітей відповідачка ставиться лояльніше і доброзичливо. Допитані в судовому засіданні за клопотанням сторони відповідача свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що знайомі зі сторонами. Так, свідок [PERSON] повідомила суду, що працює вихователем в дошкільному навчальному закладі, який відвідували діти сторін, свідок ніколи не бачила, що відповідачка погано ставилась до старшої дитини, всі діти сторін при відвідуванні закладу були охайні, чисті. Свідок [PERSON] зазначала, що товаришує з обома сторонами, свідку відомо, що відповідачка більше часу приділяє вихованню дітей, оскільки позивач працював, при цьому відповідачка до всіх дітей відноситься однаково і є гарною матір'ю. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він тривалий час працював з позивачем, вони товаришували сім'ями, разом відпочивали, і для свідка стало несподіванкою, що подружжя [PERSON] розлучається, оскільки родина була ідеальною, обоє батьків однаково ставились до вихованні спільних дітей, при цьому відповідачка просила порад у вихованні старшого сина [PERSON], який дуже гіперактивний і непосидючий. Суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, допитавши свідків за клопотаннями сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2007р. за час перебування в шлюбі сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO]. народження, [PERSON], [PERSON], [INFO] народження. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивача, так і на відповідачку. Сторони не ведуть спільного господарства, при цьому вони намагалися зберегти сім'ю, проте збереження шлюбу неможливо, про що сторони повідомили в судовому засіданні. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвище сторін незмінні. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В судовому засіданні сторони визнали, що той порядок, який було запропоновано стороною позивача, щодо визначення місця проживання спільних дітей сторін найбільше враховує інтереси дітей, при цьому позивач, так і відповідачка наголошували в судовому засіданні, що не будуть чинити перешкоди один одному у спілкуванні та вихованні з усіма дітьми. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що також підлягає задоволенню і вимоги позивача, щодо визначення місця проживання спільних дітей, а саме слід визнати проживання старшого сина сторін - [PERSON] разом з позивачем, а молодших дітей - [PERSON], [PERSON] разом з відповідачкою. Враховуючи, що позивач клопотав перед судом про покладення на нього понесених ним судових витрат, судом не стягуються з відповідачки на його користь понесені ним і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved