Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

В липні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 27.10.2007 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалась,кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина, вихованням дитини не займається, веде аморальний спосіб життя, маючи дружину та дитину, має іншу жінку. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, зазначила, що вона неодноразово зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Через обіцянки відповідача про примирення, подавала заяви про залишення позову без розгляду. Відповідач своє ставлення до сім'ї не змінив, продовжує порушувати подружню вірність,вчиняє сварки та побої. Просила шлюб розірвати. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд за згоди позивачки, вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідача, провівши заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 2007 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень позивачки в судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства, відповідач не займається вихованням дитини, має іншу жінку, неодноразово вчиняв в сім'ї побої та скандали.. Приймаючи до уваги те, що на протязі 2013-2014 рр. позивачка зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, суд вважає, що примирення, а також подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу неможливе. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved