Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що 23.12.2010 року у виконавчому комітеті Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою, актовий запис №38. Від даного шлюбу мають неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та відповідачкою. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів дружини та чоловіка, а також неможливість спільного подружнього життя, заходи щодо налагодження стосунків не дали позитивного результату. Спільне господарство між ними не ведеться, згода стосовно утримання дітей досягнута. Спір про розподіл сумісного майна відсутній. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність; позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] також в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, згідно якої просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, на примирення не згодна. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування передбачених положеннями ст. 174 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 23 грудня 2010 року у виконавчому комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Стебліна) [PERSON], актовий запис №38 (свідоцтво про шлюб І-ФП №066280, видане 23.12.2010 року). Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії І-ФП №168375, видане 12.07.2012 року Олександрівською селищною радою Вознесенського району Миколаївської області) та сина [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії І-ФП №227563, видане 26.03.2015 року Олександрівською селищною радою Вознесенського району Миколаївської області). Сторони спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved