Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивовано тим, що 27 листопада 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики у формі боргової розписки, у відповідності до якого Позивач передав Відповідачу грошові кошти в розмірі 24\~000,00 гривень з зобовязанням повернення вказаної суми протягом чотирьох місяців рівними частинами по 6000,00 гривень. Укладання договору позики підтверджується розпискою Відповідача по справі від 27 листопада 2013 року. По закінченню зазначеного строку відповідач суму позики не повернув, ухиляється від її повернення й до цього часу. Позивачем на адресу реєстрації відповідача була направлена письмова вимога від 02.06.2016, яка залишилася без відповіді. З урахуванням часткових виплат по розписці на загальну суму 6035,00 гривень, а саме перша проплата від 28.01.2015 на суму 3020,00 гривень, друга проплата від 20.03.2015 на суму 2000,00 гривень, третя проплата від 14.04.2015 на суму 1015,00 гривень. Сума боргу, яка залишилася не повернутою складає 17965,00 гривень. Разом з тим, Позивачем у звязку з невиконанням Відповідачем взятих на себе зобовязань, нараховані 3% (відсотки) річних за користування позикою у розмірі 843,92 гривень у відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України. Також позивач надав розрахунок щодо загальної суми втрат від інфляційних процесів, що підлягає сплаті через невиконання відповідачем грошових зобовязань у розмірі 5833,71 гривень (далі-інфляційні втрати) у відповідності до вищевказаних положень. Позивач в судовому засіданні підтримала повністю позовні вимоги, просила позов задовольнити . Відповідач, будучи належним чином неодноразово повідомлений про день, час, місце розгляду даної справи, у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю, з огляду на наступне. Відповідно до\~ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ч. 2\~ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 27 листопада 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого Позивач передав товар на суму 24000,00 гривень. Також Відповідач зобовязався повернути вказану суму на протязі чотирьох місяців рівними частинами по 6000,00 гривень. Укладання договору позики підтверджується розпискою Відповідача по справі від 27 листопада 2014 року (а.с.6 ) . Згідно розписки від 27.11.2014 року строк повернення грошових коштів встановлено, - березень 2015 року. Позивач виконав зобов'язання за договорами позики, та надав відповідачу в позику товар на загальну суму 24\~000,00 гривень. У встановлений термін Відповідач позику не повернув внаслідок чого порушив прийняті на себе обовязки встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положення ч. 1\~ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошових коштів. Правила\~статті 625 Цивільного кодексу України\~розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі. Частина 1 коментованої статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 Цивільного кодексу України). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний буде відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки. В порядку ч.1\~ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ч. 1\~ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Стаття\~1048 Цивільного кодексу України\~стосується такої характеристики договору позики, як оплатність. За загальним правилом договір позики є оплатним. Оплата по договору позики встановлюється у вигляді відсотків, які будуть нараховуватись в залежності від строку користування майном або грошовими коштами. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того,\~стаття 625 Цивільного кодексу України\~передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних, передбачені\~статтею 625 Цивільного кодексу України, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду та розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти позивачу не повернув в повній мірі. Таким чином, станом на момент звернення сума боргу відповідача згідно розрахунку зробленого позивачем за договором позики складає 17965,00 гривень, сума 3 процентів річних (за період з 29.01.2015 року по 03.10.2016 рік; 28.02.2015 року по 03.10.2016; 21.03.2015 року по 03.10.2016 рік; 15.04.2015 року по 03.10.2016 рік) в розмірі 843,92 гривень та інфляційні витрати в розмірі 5833,71 гривень (за період з 29.01.2015 року по 03.10.2016 рік; 28.02.2015 року по 03.10.2016; 21.03.2015 року по 03.10.2016 рік; 15.04.2015 року по 03.10.2016 рік), а всього розмір боргу складає 24642,63 гривень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині щодо стягнення з відповідача боргу за договором позики, а саме: основного боргу в розмірі 17965,00 гривень гривні; 3 процентів річних в розмірі 843,92 гривень; інфляційні витрати в розмірі 5833,71 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 88 ч. 1 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 551,20 гривень у відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат.

Outcome: approved