Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Селищенської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування. З позовної заяви вбачається, що [INFO] померла сестра позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку і земельної ділянки. Спадкодавець [PERSON] залишила заповіт, яким заповідала позивачу все своє майно, що належатиме їй на день смерті. У встановленому законом порядку позивач спадщину прийняв, він є єдиним спадкоємцем. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, проте постановою нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на належний [PERSON] житловий будинок відмовлено, оскільки за життя спадкодавця право власності на вказаний будинок не було належним чином зареєстровано. З цих підстав позивач звернувся до суду та просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу для розгляду передано судді Літвіновій\~Г.М. Учасники справи належним чином були повідомлені про дату, час та місце слухання справи. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач направив до суду заяву, у якій зазначено, що позовні вимоги визнаються у повному обсязі. Крім того, відповідач просив справу розглядати у відсутність представника. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, судом встановлено наступне. [PERSON] померла [INFO] у віці 77 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.07.2014 (а.с. 8). Зі свідоцтва про народження позивача (а.с. 27) та свідоцтва про народження [PERSON] (уроджена Гаврасієнко) (а.с. 28) вбачається, що їхніми батьками були [PERSON] та [PERSON] . Отже, судом встановлено, що позивач є братом померлої [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Черепинської сільської ради №\~627 від [INFO] [PERSON] народилася у с. Вільхівчик Корсунь-Шевченківського району та до дня своєї смерті одиноко проживала у цьому селі за адресмою: [ADDRESS] (а.с. 9). [PERSON] 11.07.2011 склала заповіт, засвідчений секретарем виконкому Черепинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Відповідно до заповіту все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, [PERSON] заповідала [PERSON] (а.с. 10). У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа №359/2014. Це підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38363302 від 13.09.2014 (а.с. 11). З довідки Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори від 25.06.2020 № 402/01-16 вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] крім позивача ніхто не звертався (а.с. 17). До складу спадщини входили земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8625 га, розташована на території Черепинської сільської ради та житловий будинок, який розташований у [ADDRESS] . Позивач у встановленому порядку оформив спадкові права на вищевказану земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії НАК 627308 від 24.02.2015 (а.с. 12). З витягу № 34104054 від 24.02.2015 вбачається що право власності на спадкову земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 14). Проте оформити спадкові права на житловий будинок позивачу не вдалося. Так, державним нотаріусом Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори Гончаренко Ю.І. було складено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.06.2020, оскільки відсутній документ, який засвідчує право власності на будинок (а.с 16). У довідці Черкаського об`єднаного бюро технічної інвентаризації від 28.04.2020 №\~118 зазначено, що станом на 01.01.2013 спірне спадкове домоволодіння за [PERSON] зареєстровано не було (а.с. 15). Проте виконавчий комітет Селищенської сільської ради своєю довідкою від\~29.01.2021 №\~86 засвідчив, що відповідно до відомостей з погосподарських книг по с.\~Вільхівчик домоволодіння за адресою: [ADDRESS] до 19.07.2020 Корсунь-Шевченківський) район Черкаської області з 1967 року і по час видачі довідки обліковується за [PERSON] . Земельна ділянка під вказаним домоволодінням площею 0,61 га не приватизована (а.с. 18). На замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами станом на 10.03.2020, з якого вбачається. що домоволодіння побудовано у 1967 році (а.с. 19-25). Відповідно до висновку судового експерта [PERSON] від 11.01.2021, за результатами проведення технічного обстеження спірного житлового будинку встановлено, що цей житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами відповідає вимогам містобудівної документації, державним будівельним нормам і правилам, санітарним і протипожежним вимогам (а.с. 29-36). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. До ухвалення закону державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно листа Міністерства юстиції України №19- 32/319 від 21.02.2005, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно з п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками щодо ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 під № 5-24/26, і Вказівками щодо ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 № 69. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР). У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Отже, за вказаними вище нормативними актами підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Так, зі змісту довідки №86, виданої 29.01.2021 виконавчим комітетом Селищенської сільської ради, вбачається, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами належав спадкодавцю [PERSON] з 1967 року. З дослідженого у судовому засіданні технічного паспорта вбачається, що рік побудови спірного домоволодіння 1967. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спадкодавцю [PERSON] на момент її смерті [INFO] належало на праві власності спірне домоволодіння. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1\~ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Аналізуючи зібрані в справі та досліджені докази, ураховуючи, що позовні вимоги відповідач визнає, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки, спірний житловий будинок є спадковим майном після смерті [PERSON] , а позивач [PERSON] є належним спадкоємцем за заповітом. Оскільки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спірне домоволодіння іншого порядку визнання за позивачем права власності на спадкове майно чинним законодавством не передбачено, тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved