Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути інфляційні витрати за прострочення грошового зобов'язання за період з 10.12.2014 року по 08.12.2017 року в сумі 21062,81 гривень та три процента річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з 10.12.2014 року по 08.12.2017 року в сумі 2228,17 гривень та витрати по оплаті судового збору у сумі 640 гривень. Позивач посилається на те, що 12.12.2011 року рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі №1512/2-4924/11 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто борг в сумі 24780,17 гривень. Рішення суду набрало законної сили 23.12.2011 року. На виконання рішення Київським районним судом м. Одеси позивачу був виданий виконавчий лист від 06.02.2012 року. Київським відділом ДВС Одеського міського управління юстиції було винесено постанову від 31.03.2016 року та відкрито виконавче провадження. Ні у строки, визначені у вказаній постанові, і до теперішнього часу відповідач не здійснив сплату грошових коштів. В період з моменту після набрання рішенням суду законної сили, а саме з 24.12.2011 року, по теперішній час, відповідач прострочує виконання грошового зобов'язання, за що діючим законодавством передбачена відповідальність. А тому позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Провадження у справі відкрите ухвалою судді від 26.12.2017 року та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідачу відомо про пред'явлення до нього позову з боку [PERSON], що підтверджується одержанням відповідачем копій позовної заяви із додатками та ухвали суду про прийняття цієї заяви та відкриття провадження у справі під особистий підпис (повідомлення Р 65122 0429930 0 ОДЕССА 122). Заперечень проти позовних вимог відповідач не надав.Ухвалою суду від 13.02.2018 року підготовче провадження у справі було завершено та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Відповідач у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістив. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Позивач проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 12 грудня 2011 року рішенням Київського районного суду м. Одеси позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволені, з відповідача на користь позивача стягнуто борг у сумі 25841, 94 гривень. Рішення набрало законної сили 23.12.2011 року. 31.03.2016 року Київським відділом ДВС Одеського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 25841,94 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За положеннями ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною першою статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, відповідач, після набрання рішенням законної сили, ухиляється від виконання свого зобов'язання по сплаті суми боргу на користь позивача, а таким чином відповідач несе відповідальність за прострочення виконання зобов'язання та повинен сплатити на користь позивача інфляційні витрати та 3% річних за період з 10.12.2014 року по 08.12.2017року включно. Суми інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за вказаний вище період розраховуються наступним чином. Інфляційні витрати розраховується за формулою: СПГЗxІнІнф(…)-СПГЗ, де СПГЗ це сума простроченого грошового зобов'язання; ІнІнф(…) це індекси інфляції відповідних місяців, в яких мала місце заборгованість (грудень 2014 року - жовтень 2017 року, сума простроченого зобов'язання становить 24780,17 грн. та складає в період з 10.12.2014 року по 08.12.2017 року (включно) 24780,17 x 103,0% x 103,1% x 105,3% x 110,8%x114,0%x102,2%x100,4%x99,0%x99,2%x102,3%x98,2%x102,2%x100,7%x100,9%x99,6%x101,0%x103,5%x100,1%x99,8%x99,9%x99,7%x101,8%x102,8%x101,8%x100,9%x101,1%x101,0%x101,8%x100,9%x101,3%x101,6%x100,2%x99,9%x102,0%x101,2%-24780,17 грн.=21062,81 грн.; 3 % річних розраховується за формулою СПГЗx3%x ДПГЗ?ДР, де СПГЗ- сума простроченого грошового зобов'язання, 3%- 3% річних, ДПГЗ - кількість днів прострочення грошового зобов'язання, ДР - кількість днів у році та складають в період з 10.12.2014 року по 08.12.2017 року (включно) 24780,17 грн.x3% x1094 дня ? 365 днів=2228,17грн., а всього 23290,98 грн. (21062,81+2228,17). З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що доводи позивача є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються зібраними по справі доказами і відповідають вимогам закону, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved