Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: - скасувати наказ відповідача про його звільнення; - поновити його на роботі на посаді начальника відділу з питань безпеки та охорони відповідача; - стягнути з відповідача на його користь скередній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 серпня 2015 року по момент поновлення на роботі. Зазначив, що з 23 березня 2015 року прийнятий на роботу у ПАТ «АЗМОЛ» на посуду начальника відділу з питань безпеки та охорони підприємства. 09 липня 2015 року на підприємстві відбулася зміна керівника і головою правління був призначений [PERSON], який неодноразово пропонував та наполягав на тому, щоб він написав заяву про звільнення, оскільки на цю посаду необхідно призначити іншу особу. Позивач вказує, що він постійно відмовлявся. 10 серпня 2015 року його в котрий раз викликали до кабінету голови правління та в пригрозливій формі наказали негайно написати заяву про звільнення. Не маючи вибору, він під натиском написав заяву про звільнення за згодою сторін з 10 серпня 2015 року. Після цього він перебував на робочому місці, але до кінця цього робочого дня його з наказом про звільнення не ознайомили, розрахунок не провели, трудову книжку не видали. Також вказує, що виходив на роботу 11, 12 та 13 серпня 2015 року. Впродовж цих днів ні копії наказу про звільнення, а ні трудову книжку йому не видали. 14 серпня 2015 року він також вийшов на роботу, відпрацював півдня та відчув, що захворів. В цей день написав заяву про те, що оскільки він працює вже четвертий день, то свою заяву про звільнення з 10 серпня 2015 року просить залишити без розгляду, після чого пішов на лікарняний. Коли подзвонив, щоб попередити про те, що він на лікарняному, його повідомили, що його звільнено з 10 серпня 2015 року і на роботу він може не виходити. На лікарняному перебував з 14 по 19 серпня 2015 року включно. Оскільки відповідач не звільнив його 10 серпня 2015 року, а він відкликав свою заяву та фактично працював до 19 серпня 2015 року (включаючи дні перебування на лікарняному), вважає звільнення незаконним і таким, що не відповідає нормам трудового законодавства. В судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримала. Додатково до зазначеного в позовній заяві пояснила, що згоди відповідача на звільнення позивача 10, 11, 12, 13, 14 серпня 2015 року не було. В ці дні він виходив на роботу, з наказом про звільнення не ознайомлений, кінцевий розрахунок та трудову книжку не отримав. Про реквізити наказу про звільнення дізнався підчас судового розгляду цієї справи 08 жовтня 2015 року, трудову книжку не отримав до сих пір. Письмові докази, надані відповідачем, вважає не допустимими, оскільки не можливо визначити відповідність наданих копій оригіналам, які не надані. Представник відповідача за дорученням [PERSON] в судових засіданнях 08 жовтня 2015 року, 17 листопада 2015 року та 11 грудня 2015 року заявлені вимоги не визнала. Вважає, що звільнення проведено законно. Пояснила, що наказом від 10 серпня 2015 року № 29 позивача звільнено з заямайної посади за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін на підставі поданої ним заяви. В звязку з тим, що наказ про звільнення був підписаний в кінці робочого дня, а [PERSON] залишив територію підприємства о 16-30, ознайомити його з даним наказом у день звільнення виявилося неможливим. З 11 по 14 серпня 2015 року позивач на робочому місці був відсутнім, посадові обовязки не виконував. Відділом кадрів на його імя за місцем реєстрації направлено копію наказу про звільнення та повідомлення про необхідність отримати трудову книжку. Даний лист повернений за закінченням строку зберігання. Суду надано письмові заперечення. В судове засідання 22 грудня 2015 року відповідач представника не направив. Про час та місце розгляду справи повідомлений. До суду направлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Третя особа в судове засідання не зявився. Повідомлений. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Аналізуючи надані докази суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства,установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно п. 1) ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. Судом встановлено, що [PERSON] з 23 березня 2015 року обіймав посаду начальника відділу з питань безпеки та охорони підприємства Публічного акціонерного товариства «Азовські мастила і оливи». Зазначена обставина визнана сторонами в судовому засіданні, ними не оспорюється та відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. 10 серпня 2015 року [PERSON] надав відповідачу заяву про звільнення з посади за угодою сторін з 10 серпня 2015 року. Заява зареєстрована відповідачем (вхідн. № 697 від 10.08.15р.). Судом також встановлено, що 10 серпня 2015 року з наказом про звільнення [PERSON] не ознайомлений, розрахунок з ним не проведений, трудову книжку йому не видано. Зазначені обставини визнані сторонами в судовому засіданні, ними не оспорюються та відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. На наступні дні 11, 12, 13 та 14 серпня 2015 року [PERSON] виходив на роботу та виконував свої посадові обовязки. Зазначені обставини підтверджуються показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Так, [PERSON] показав, що [PERSON] постійно пропонували написати заяву про звільнення та 10 серпня 2015 року він подав заяву про звільнення за угодою сторін. 11 серпня 2015 року [PERSON] приходив на роботу та проводив розвід охоронців, а 12 та 13 серпня 2015 року він також був на роботі та передавав склад мобілізаційного резерву. 14 серпня 2015 року він виходив на роботу, просив зняти копію заяви про відкликання заяви про звільнення та сам відніс заяву керівництву. Свідок [PERSON] показав, що працював охоронцем та в той час виходив на роботу через сутки. Бачив [PERSON] кожного дня вранці під час проведення розводу на пости один день, коли заступав на зміну, на другий день, коли змінювався. [PERSON] заїжджав на територію на власному автомобілі через транспортну прохідну. Свідок [PERSON] показав, що працював охоронцем та [PERSON] проводив розводи змін. З 11 по 14 серпня 2015 року [PERSON] перебував на роботі та виконував обовязки. Дати памятає, оскільки іспитовий строк у нього закінчувався 18 серпня 2015 року, а ці події були за 4-7 днів до закінчення цього строку. Судом також встановлено, що 14 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ «АЗМОЛ» з заявою про залишення без розгляду його заяви про звільнення за угодою сторін від 10 серпня 2015 року. Зазначена заява отримана відповідачем 14 серпня 2015 року (вхідний № 713 від 14.08.15р.). Також, 14 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до лікаря та з цього дня по 19 серпня 2015 року перебував на лікарняному. Зазначене підтверджується копією листка непрацездатності АГВ № 253538. Відповідно до наданої відповідачем копії наказу від 10 серпня 2015 року № 29 [PERSON] звільнений з посади начальника відділу з питань безпеки та охорони підприємства ПАТ «АЗМОЛ» з 10 серпня 2015 року за ст. 36 ч. 1 п. 1) КЗпП України за угодою сторін. Копія наказу разом із супровідним листом 20 серпня 2015 року направлена на адресу [PERSON]. Згідно копії конверту та відомостей про пересилання поштового відправлення № 7111207470920 адресат кореспонденцію не отримав, конверт повернуто відправнику з зазначенням причини: «за закінченням терміну зберігання» та отримано ПАТ «АЗМОЛ» 05 жовтня 2015 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що після подання [PERSON] заяви про звільнення за угодою сторін 10 серпня 2015 року згоди ПАТ «АЗМОЛ» на таке звільнення не надав. Так, в цей день з наказом про звільнення [PERSON] не ознайомили, кінцевий розрахунок з ним не проведений, трудову книжку не видано. виданий не був. Після виходу на роботу 11 серпня 2015 року [PERSON] також не ознайомили з наказом про звільнення, кінцевий розрахунок з ним не проведений, трудову книжку не видано. Надані відповідачем роздруківки переліку працівників ПАТ «АЗМОЛ» з відмітками про час прибуття на роботу та час виходу за територію підприємства за 11, 12, 13 та 14 серпня 2015 року містять прізвище, імя та по батькові [PERSON] (порядковий номер 31), що також свідчить про те, що відповідач вважав позивача таким, що є працівником підприємства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] за п. 1) ч. 1 ст. 36 КЗпП України проведено з порушенням норм діючого законодавства. Виходячи з цього, наказ про звільнення підлягає скасуванню та [PERSON] належить поновити на займаній посаді з дня його звільнення. Відповідно до ст. 235 КЗпП України на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 серпня 2015 року по 22 грудня 2015 року. Відповідно до довідки про доходи від 28 жовтня 2015 року № 61/716 заробітна плата [PERSON] за червень та липень 2015 року складала: червень 3278,39 грн., липень 3287,50 грн.. Середній заробіток за день становить 152,70 грн. ((3278,39грн. + 3287,50грн. = 6565,89грн.):(20р.дн. + 23р.дн. = 43 р.дн.) = 152,70грн./р.дн.). Таким чином, за період з 10 серпня 2015 року по 22 грудня 2015 року за 95 робочих днів з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 14506,50 грн. (152,70грн./р.дн. х 95р.дн. = 14506,50грн.). Судовий збір, від сплати якого позивач звільнений при зверненні з даним позовом до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved