Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] моральну шкоду заподіяну внаслідок ДТП, в розмірі 10000 гривень, та витрати зі сплати судового збору в розмірі 243,6 гривен. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позов та пояснив, що 27 грудня 2014 року з вини [PERSON] сталось ДТП, в результаті якої було пошкоджено автомобіль позивача (розбита задня фара, спричинені вм'ятини заднього бамперу та лівого крила). Отримати кошти та відремонтувати автомобіль позивач зміг тільки влітку 2015 року. До цього часу він не мав можливості використовувати свій транспортний засіб, що спричинило великі незручності йому та його родині, а також зайву витрату грошових коштів. Також під час ремонту автомобіля [PERSON] був позбавлений можливості відвідувати свою матір, яка проживає у Донецькій області, у зв'язку із припиненням у вказаному напрямку руху пасажирських автобусів. При цьому позивач пояснив, що хоча його автомобіль і міг пересуватись після ДТП, проте принципова позиція не дозволяла йому керувати автомобілем, що мав будь-які пошкодження, в тому числі вм'ятини заднього бамперу, лівого крила, та розбиту задню фару. Крім того [PERSON] пояснив, що за ті пів року, які він не користувався своїм транспортним засобом, він пережив значні душевні страждання, які проявились у моральних переживаннях, порушенням нормального укладу життя, напружених стосунках у родині та із друзями, позбавили можливості вести активне громадське життя. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позову, та пояснив, що дійсно 27 грудня 2014 року з його провини сталось ДТП, та завдано пошкоджень автомобілю [PERSON] Відповідач відразу визнавав свою провину у вчиненому, попросив вибачення, та пропонував компенсувати позивачу вартість ремонту і спричинені неподобства. Спочатку вони узгодили загальну суму компенсації в розмірі 10000 гривень, яку відповідач сплатив би позивачу, однак [PERSON] почав завищувати розмір збитків, і коли назвав суму в 15000 гривень, які бажає отримати, [PERSON] прийняв рішення викликати ДАІ, та вирішувати спір в судовому порядку. Також відповідач зазначив, що спричиненні ДТП пошкодження мали незначний характер, та жодним чином не вплинули на транспортні характеристики автомобіля. Так на автомобілі [PERSON] утворились лише невеликі вм'ятини заднього бамперу і лівого крила, та розбите скло задньої фари. Крім того [PERSON] відмітив, що позивачем на надано доказів того, що він не використовував свій транспортний засіб з грудня 2014 року по літо 2015 року. Зважаючи на викладене, просив задовольнити позов частково, визнавши моральну шкоду в сумі 1000 гривень. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, пояснивши що незначні пошкодження транспортного засобу позивача жодним чином не впливали на можливість використання автомобіля, та крім того, не вимагали тривалого і складного ремонту. Вважала що у справі не доведені та не встановлені обставини спричинення моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є дружиною позивача, і знаходилась разом з дитиною в автомобілі під час зіткнення. Також розповіла, що її чоловік дуже переймався з приводу пошкодження автомобілю, витратив багато часу на пошук запчастин та ремонт. Свідок підтвердила значні неподобства, викликані тривалим позбавленням можливості користуватися транспортним засобом, погіршення родинних стосунків та побуту. Крім того вказала, що їх дитині була спричинена психологічна травма внаслідок ДТП, та вона тривалий час боялась сідати в автомобіль. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є дружиною відповідача, і також була свідком дорожньо-транспортної пригоди. Розповіла, що відразу після ДТП відповідач щиро вибачався за спричинені неподобства, та хотів добровільно компенсувати [PERSON] як спричинену матеріальну, так і моральну шкоду. Погоджена сума спочатку становила 10000 гривень, але позивач почав підвищувати її розмір, і коли сума стала непід'ємною для родини відповідача (15000 гривень), вони викликали міліцію. Дізнавшись про виклик міліції, [PERSON] почав оскорбляти і принижувати їх, погрожував, що буде з ними судитись та змусить сплатити великі грошові кошти, і вмовляв покинути місце ДТП. Також дружина позивача, яка після ДТП зовні не мала будь-яких ушкоджень, та казала, що добре себе почуває, після дзвінку до міліції почала викликати для себе швидку допомогу. Крім того свідок пояснила, що сила зіткнення була не великою, і спричинені пошкодження автомобіля позивача мали дуже незначний характер. Так навіть на розбитій задній фарі автомобіля [PERSON] лампочка була не пошкоджена, і працювала. Заслухавши пояснення сторін і свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частина 4 статті 61 ЦПК України вказує, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з копії постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2015 року у справі ЄУН №337/173/15-к, провадження №3/337/36/2015 (а.с.7), що набрала законної сили 10 лютого 2015 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно вказаної постанови, 27 грудня 2014 року приблизно о 12:30 годині [PERSON] керував автомобілем ІЖ р/н [NUMBER] по о. Хортиця, не витримав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керування [PERSON], в результаті чого було пошкоджено автомобілі. В результаті ДТП, належний [PERSON] (а.с.5-6) автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження задньої лівої фари, заднього бамперу, заднього лівого крила (а.с.4). Матеріальна шкода, спричинена внаслідок ДТП, в розмірі 9456,03 гривень, була виплачена [PERSON] департаментом врегулювання МТСБУ (а.с.11, 12, 13, 53). Пунктом 3 ч.2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завдано внаслідок порушення її прав, в тому й числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна. Згідно з частиною 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правової підставі (право власності або інше речове право) володіє транспортним засобом. У постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань, зазнаних позивачем та інших обставин. Суд вважає доведеним той факт, що протиправними, винними діями відповідача (а.с.8, 9, 10), які виразились у завданні позивачу ушкоджень майна під час скоєння ДТП, було завдано моральну шкоду. При цьому суд враховує, що під час ДТП [PERSON] не знаходився в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння (а.с.55), повністю визнав свою провину під час розгляду справи про адміністративне правопорушення (а.с.7), та просив вибачення у позивача, в тому числі під час розгляду позову. Моральна шкода завдана позивачу відобразилась у душевних стражданнях, які він та його родина зазнали в результаті пошкодження автомобіля та пов'язаних з цим стражданнях та переживаннях (а.с.42, 50, 51, 52, 49,43-47, 48). Не викликає сумнівів в суду і той факт, що наведена вище моральна шкода знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв'язку між протиправними, винними діями відповідача та тими негативними змінами, які настали у житті позивача. Разом з тим, суду не було доведено тривале позбавлення позивача реальної можливості користуватися транспортнім засобом, який внаслідок ДТП зазнав дрібних пошкоджень, і враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, часткового визнання позову відповідачем, а також вимоги розумності і справедливості, суд вважає за вірне визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1000,00 гривень. Згідно з положеннями ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial