Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 листопада 2012 року між ним і [PERSON] укладено договір позики, згідно якого він як позикодавець передав у власність позичальника [PERSON] грошові кошти у сумі 11000 (одинадцять тисяч) доларів США в присутності свідка [PERSON], після чого [PERSON] написав йому розписку про те, що він взяв у нього у позику 11000 доларів США строком на один рік. Після спливу терміну повернення боргу 11 листопада 2013 року він неодноразово як у 2013 році, так і протягом 2014 року, а також і в поточному році звертався до відповідача з вимогою повернення боргу, при цьому він йому постійно обіцяв його повернути, прохаючи почекати. В останній час [PERSON] взагалі перестав відповідати на його телефонні дзвінки. На час подання позовної заяви згідно з офіційним курсом Національного Банку України офіційний курс гривні щодо долару США складає за 100 одиниць 2329,6787 грн., таким чином сума коштів в розмірі 11000 доларів США становить 256264,66 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. У звязку з тим, що відповідач декілька разів після укладення договору позики повертав йому борг через [PERSON], а саме по 1000 грн. всього на суму 5000 грн., тому він зменшує суму боргу на вказану суму, тобто на 5000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення, що він знаходився у дружніх відносинах з [PERSON], якому неодноразово позичав гроші, які той повертав у строк, визначений ними. У листопаді 2012 року до нього звернувся [PERSON] з проханням позичити його тестю [PERSON] гроші, він погодився позичити гроші після того, як особисто зустрінеться з [PERSON] Їх зустріч відбувалася в листопаді 2012 року в квартирі [PERSON] в м.Шостка, вул.Онопрієнко, 17а в присутності [PERSON] Він приніс гроші 11000 доларів США купюрами по 100 доларів і після того, як [PERSON] написав розписку про отримання грошей, він йому передав гроші в присутності [PERSON], що і зазначено в розписці. Після укладення договору позики відповідач протягом року декілька разів передавав через свого зятя [PERSON] кошти в рахунок погашення боргу на загальну суму 5000 грн. Адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги позивача. Відповідач не погоджується із позовом, давши в судовому засіданні пояснення про те, що він писав розписку про позику грошей у позивача, але гроші не отримував, а повинен був отримати їх в майбутньому. Просить суд взяти до уваги його письмові заперечення, а саме, що згідно приписів ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, обов'язок по доказуванню лежить на позивачу, зокрема позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики на суму 11 000,00 дол. США, мав бути укладений у письмовій формі (адже перевищує 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян). Письмового договору позики, суду надано не було. Більше того, позивач не згадував про укладення письмового договору позики. Оскільки, позивачем не надано договір позики, обов'язковість письмової форми якого закріплена в ст. 1047 ЦК України, виходячи з приписів ст. 1051 ЦК України, суд не може встановити факт укладення письмового договору позики на підставі свідчень наданих свідками. Посилання позивача на наявність розписки не є правомірним оскільки, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, відповідно, сама по собі розписка не є договором позики. Розписка тільки може підтверджувати факт отримання коштів після укладення договору позики. Аналогічної позиції дотримується Верховний суд України. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, наданого для підтвердження позовних вимог, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки, аналогічної позиції притримується Верховний суд України у висновках від 01.02.2014 р. Оскільки, договору позики не існує, розписка не може бути видана до неіснуючого договору. Крім цього, із змісту самої розписки не вбачається факт отримання кошті відповідачем. Системний аналіз тексту розписки дає можливість лише припустити, що відповідач має на меті отримання грошових коштів від позивача в майбутньому, проте не зазначає, що вже отримав такі кошти. Тут необхідно враховувати, що згідно положень ч.3 ст. 635 ЦК України зобов'язання встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Позивач просить стягнути заборгованість по неіснуючому, неукладеному договору (так як існування договору позики так і не доведена). Розписка за своєю природою є похідним документом від письмового договору позики, і лише може підтверджувати факт отримання коштів позичальником. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позов не визнають. Свідок [PERSON] в суді дав показання, що він знайомий з [PERSON] протягом тривалого часу. [PERSON] неодноразово допомагав йому в скрутних ситуаціях, надаючи в борг гроші. В 2012 році його тесть [PERSON] на розвиток свого бізнесу потребував коштів, а тому звернувся до нього з проханням найти людину, яка б йому позичила гроші. Він звернувся до [PERSON], який погодився дати в борг кошти його тестю [PERSON], після того, як зустрінеться з ним. В листопаді 2012 року в його квартирі в м.Шостка, вул.Онопрієнко, 17а в його присутності тесть [PERSON] написав розписку про отримання ним грошей в сумі 11000 доларівCША, які йому передав [PERSON] купюрами по 100 доларів, про що і було зазначено в розписці з їх підписами. Встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем на підтвердження своїх вимог надано письмовий доказ розписка від 14 чи 11 листопада 2012 року, в якій зазначено дослівно, що Я, [PERSON], проживаючий в [INFO], [NUMBER], виданий Кролевецьким РВ УМВС беру у позику у [PERSON], проживаючого в [INFO] 11000 (одинадцять тисяч доларів) строком на 1 рік (один) та підписана [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідач не заперечував, що розписка написана ним особисто, але про те, що гроші він отримає в майбутньому, а на момент складання розписки він гроші не отримував від позивача. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13. Суд вважає, що надана позичальником-відповідачем по справі [PERSON] позикодавцю-позивачу по справі [PERSON] розписка є підтвердженням укладення договору позики в письмовій формі і передачі грошей позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Досліджена судом розписка підписана сторонами, а саме позикодавцем і позичальником, а також свідком [PERSON], в присутності якого укладений договір позики, його зміст зафіксований в документі (розписці), а отже правочин вчинений у письмовій формі. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. На підставі дослідженої судом розписки, наданої відповідачем позивачу, встановлено, що між сторонами укладений договір позики у письмовій формі, підписаний сторонами і свідком [PERSON] та засвідчено, що відповідач отримав від позивача гроші в сумі 11000 доларів США на строк один рік. Судом проаналізовані заперечення відповідача, що він написав зазначену розписку позивачу, щоб отримати гроші в майбутньому і вважає їх такими, що суперечать встановленим судом обставинам справи і дослідженим доказам. В розписці чітко зазначено, що я, [PERSON] беру у позику у [PERSON] 11000 доларів США строком на один рік!, тобто у розписці чітко зазначено, що відповідач бере у позивача зазначену суму грошей, а не буде брати в майбутньому, що узгоджується зі ст.1046 ЦК України, яка передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти, тобто якщо одна сторона передає, то інша сторона бере, що і зазначено відповідачем у розписці. Факт укладення даного договору відповідач належними доказами не спростував. Він визнає, що саме ним написана досліджена судом розписка, він не заперечує, що декілька разів передавав гроші своєму зятю [PERSON] Таким чином, згідно з даним договором, укладення якого в простій письмовій формі не спростовано відповідачем належними доказами, [PERSON], як позичальник, отримав у [PERSON], як позикодавця, грошові кошти в сумі 11000 доларів США., яка на час постановлення рішення еквівалентна 247964,12 грн. (а.с.14). З моменту укладення договору між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.ст.1046-1053 Цивільного кодексу України та нормами цього ж Кодексу щодо відповідальності за порушення грошових зобовязань. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст.1046 ЦК України). Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.3 ст.545 ЦК України підтвердженням виконання боржником свого обовязку є наявність у нього боргового документа. Отже, відповідач в ході розгляду справи не довів обставин, на які він посилається у своїх запереченнях проти позову. За вказаних обставин, враховуючи викладене вище та виходячи з положень ст.ст.1049, 1050, 625, ч.2 ст.524 ЦК України зазначена у договорі позики сума боргу, еквівалентна 11000 доларів США, підлягає примусовому стягненню з відповідача. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 23 квітня 2015 року (дату прийняття рішення у справі) курс долара США, встановлений НБУ - 2254,2193 грн. за 100 доларів США. Виходячи з даного курсу, сума, еквівалентна 11000 доларів США, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за умовами договору, становить 247964 грн. 12 коп. Зважаючи, що із зазначеної суми в період дії договору позики відповідачем добровільно сплачено 5000 грн., тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає борг в сумі 242964 грн. 12 коп. На підставі викладеного, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, перевіривши їх наданими доказами,

Outcome: approved