Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] згідно якого прохав суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 5000 грн. та понесені судові витрати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18.06.2015 року він надав відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 2000 грн. про отримання яких відповідач надав розписку. Згідно розписки від 18.06.2015 року відповідач зобов'язався повернути вказані кошти до 01.07.2015 року, у разі неповернення боргу до вказаної дати сума боргу складатиме 5000 грн. Відповідачем кошти в строк повернуті не були тому прохає суд їх стягнути. Позивач до суду не з'явився направив клопотання про розгляд справи без його участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та прохає їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заперечень проти позовної заяви та будь-яких клопотань суду не надав. На підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 2 липня 2014 року № 6-79цс14). Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов'язанням її повернення, та дату отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в Постанові пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Вказані правові висновки викладені у Постановах пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року № 6-79цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. З тексту поданої позивачем розписки від 18.06.2015 року вбачається, що [PERSON] винен [PERSON] суму в розмірі 2000 грн. за надані послуги по рекламі і зобов'язується повернути всю суму боргу не пізніше 01.07.2015 року, в разі неповернення боргу до вказаної дати сума боргу складає 5000 грн. При цьому із даної розписки не вбачається жодних домовленостей чи умов щодо отримання відповідачем коштів в розмірі 2 000 грн. у борг від позивача, а також не зазначено дати отримання даних грошових коштів у борг. Натомість вбачається, що відповідач винен кошти за надані йому послуги по рекламі. Отже, з огляду на зміст розписки від 18.06.2015 року, суд приходить до висновку про відсутність між сторонами будь-яких грошових зобов'язань, які випливають із договору позики, а тому правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за розпискою немає. На підставі викладеного в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed