Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], посилаючись на те, що з 19.08.2010 року вони проживали в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між ними припинені з серпня 2013 року. Наміру зберегти сім?ю у них немає. Позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою - [PERSON]. У судове засідання позивач не з?явився , через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує , просить позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з?явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутність . Вказала, що позовні вимоги визнає не заперечує проти розірвання шлюбу. Враховуючи, що сторони до суду не з?явились, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 19.08.2010 року, який був зареєстрований Побузькою селищною радою Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис № 17, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про народження виконкому Капітанської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області від 06.10.2010 р., актовий запис №8, від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачкою [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Підставою розлучення стало те, що подружні відносини між ними фактично припинені з серпня 2013 року. Збереження шлюбу є неможливим. Спір про розподіл спільного майна подружжя сторонами буде вирішуватись окремо. Статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачем до суду не було надано заяви про залишення чи зміну її прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «[PERSON]» . Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного та

Outcome: approved