Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до виконкому Стрілківської сільської ради та [PERSON] про визнання незаконним рішення виконкому Стрілківської сільської ради №19 від 16.03.2000р. «Про оформлення права власності на житловий будинок в с. Волове за [PERSON]Г.», визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.03.2000р. на будинковолодіння №1 по вул. Шевченка в с. Мостище, видане на [PERSON], визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом НВО№850322 від 30.04.2017р. на будинковолодіння №1 по вул. Шевченка в с. Мостище, видане на [PERSON], скасування рішення Державного реєстратора державного нотаріуса Перемишлянської державної нотаріальної контори [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35010823 від 30.04.2017р. на житловий будинок по вул. Шевченка, 1 в с. Мостище Перемишлянського району, видане на [PERSON] та визнання за ним - [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 ідеальні частини колгоспного двору будинковолодіння №1 по вул. Шевченка в с. Мостище Перемишлянського району Львівської області з покликанням на те, що 23.12.2016р. помер його дідо [PERSON], якому на праві власності належало рухоме і нерухоме майно в с. Мостище Перемишлянського району, на території Стрілківської сільської ради. Після смерті діда відкрилась спадщина на його користь за заповітом. Членами колгоспного двору, яким було будинковолодіння №1 по вул. Шевченка в с. Мостище і де постійно проживав до дня смерті [PERSON], до 15.04.1991р. був він, його дружина [PERSON] та її рідна сестра [PERSON], що вбачається з погосподарських книг Стрілківської сільської ради, а відтак частка кожного з них в спільній власності колгоспного двору становила по 1/3 частині. Незважаючи на це, [PERSON] у 2000р. без відома та згоди діда [PERSON], який мав законне право на свою 1/3 ідеальну частку в спільній власності колгоспного двору, а також на 1/3 ідеальну частку в спільній власності колгоспного двору його дружини [PERSON], майно якої він фактично прийняв від померлої як спадкове, [PERSON] було незаконно виготовлено та отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.03.2000р., яке видане на підставі рішення виконкому Стрілківської сільської ради №19 від 16.03.2000р. «Про оформлення права власності на житловий будинок в с. Волове за [PERSON]Г.», зареєстроване в Золочівському МБТІ 23.03.2000р., реєстровий №4. Вважає, що виконком Стрілківської сільської ради своїм рішенням №19 від 16.03.2000р. «Про оформлення права власності на житловий будинок в с. Волове за [PERSON]Г.» незаконно передав останній у власність житловий будинок до того ж в с. Волове, а не в с. Мостище Перемишлянського району, ще й без зазначення вулиці та номеру будинку, а відтак таке повинно бути визнано незаконним. В подальшому на підставі цього незаконного рішення виконком Стрілківської сільської ради без заяви [PERSON], без довідки про склад сімї, незаконно видав останній свідоцтво про право власності на будинковолодіння по вул. Шевченка, 1 в с. Мостище Перемишлянського району, а тому таке має бути визнане недійсним. Крім цього, повинно бути визнане недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом НВО№850322 від 30.04.2017р., видане на [PERSON] та скасоване рішення Державного реєстратора державного нотаріуса Перемишлянської державної нотаріальної контори [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35010823 від 30.04.2017р. на житловий будинок по вул. Шевченка, 1 в с. Мостище Перемишлянського району, видане на [PERSON], в силу недійсності свідоцтва про право власності від 23.03.2000р. на спірне будинковолодіння по вул. Шевченка, 1 в с. Мостище Перемишлянського району. Просить також визнати на ним право власності на 2/3 ідеальні частини колгоспного двору будинковолодіння №1 по вул. Шевченка в с. Мостище Перемишлянського району в порядку спадкування за заповітом діда [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просили його задоволити. Представник відповідача [PERSON] у відзиві на позов просив у задоволені позовних вимог відмовити з огляду на те, що позивач, обґрунтовує свої вимоги тим, що в період з 1980-1991 років, по вул. Шевченка, 1, в с. Мостище Перемишлянського району існував колгоспний двір, в підтвердження чого ним було подано копію погосподарських книг Стрілківської сільської ради. Однак, з відповіді архівного відділу Перемишлянської РДА вбачається, що в рішеннях, протоколах засідань правління колгоспу ім. І.Франка відомості про вступ в члени колгоспу [PERSON] відсутні. Оскільки [PERSON] будучи головою двору, що підтверджується записами погосподарській книзі, не була членом колгоспу, можна зробити висновок, що записи в погосподарських книгах були внесенні неправильно, а отже віднесення спірного будинку до суспільної групи господарств «колгоспний двір» є помилковим. За таких обставин застосування до даних правовідносин норм ст.ст 120, 123 ЦК УРСР є неможливим, оскільки віднесення спірного господарства до соціальної групи колгоспний двір не знайшло свого підтвердження та жодним належним та допустимим доказом, окрім запису в господарській книзі, не підтверджується. Покликання позивача на те, що виконком Стрілківської сільської ради в порушення норм законодавства прийняв рішення без відома та згоди [PERSON], без заяви [PERSON] і довідки про склад сімї, не можна приймати до уваги, оскільки відповідно до Акту №2 про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду Стрілківської сільської ради, заяви, звернення громадян, журнали вхідної вихідної документації Стрілківської сільської ради за період 1998-2010 р.р. були знищенні, а отже стверджувати про відсутність заяви [PERSON]. згоди [PERSON] довідки про склад сімї є неможливо. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив у задоволені позовних вимог відмовити з мотивів викладених у відзиві на позов та зазначив, що такі є недоведеними, необґрунтованими та безпідставними. Представник Стрілківської сільської ради в судове засідання не зявився, подали заяву з клопотанням розглядати справу без участі представника сільської ради. Представник Золочівського МБТІ (Перемишлянська група) та державний нотаріус Перемишлянської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявились, однак подали листи з проханням розглядати справу без їх участі, зазначивши, що у них відсутня будь-яка додаткова інформація, яка слугуватиме задоволенню чи відмові у вирішенні даного спору. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників та свідків, проаналізувавши обставини справи та документальні докази по ній, на які посилаються сторони, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з по господарських книг у будинковолодінні №1 по вул. Шевченка в с. Мостище, постійно, до дня смерті, проживав [PERSON] разом з дружиною [PERSON], а також її рідною сестрою [PERSON] За період з 1986-1995р.р. головою господарства, що по вул. Шевченка, 1 в с. Мостище Перемишлянського району Львівської області зазначено [PERSON]. [PERSON] зазначено як її сестру, а [PERSON], як чоловіка сестри. В графі «місце праці» [PERSON] зазначено їздовий колгоспу ім. Ів. Франка, [PERSON] та [PERSON] пенсіонери по старості. Відповідно до свідоцтва про смерть І-СГ№452516, [PERSON] помер 23 грудня 2016 року, актовий запис №36. Довідкою Стрілківської сільської ради №151 від 24.01.2017р. стверджується, що [PERSON] належить земельна ділянка (пай) пл. 0,6426га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЛВ№026406, останній до дня смерті 23.12.2016р. проживав в с. Волове і помер останнім членом господарського двору. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її тесть [PERSON] все життя проживав в с. Мостище (це був хутір від с. Волове) Перемишлянського району разом з дружиною та [PERSON] вели спільне домашнє господарство і працювали в колгоспі. Коли померла [PERSON], [PERSON] успадкував її майно, але документів на нього не виготовляв. На все майно, зокрема земельні ділянки і будинок, [PERSON] склав заповіт на свого внука позивача [PERSON] Про реєстрацію за [PERSON] житлового будинку у 2000р. не знала. Ствердила, що з 2002р. (часу смерті [PERSON]Г.) [PERSON] ніс всі витрати по утриманню житлового будинку, проте квитанцій на чиє імя здійснювались проплати не представила. Відповідно до заповіту [PERSON] від 10.03.2015р., останній все своє майно заповів внуку [PERSON], який 27.02.2017р. звернувся до нотаріуса про прийняття спадщини померлого [PERSON], що стверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №46905497 від 27.02.2017р. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державної реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів підтверджуючих, що за життя [PERSON] та його дружиною [PERSON], в установленому законом порядку було оформлено право власності на частки у спірному будинковолодінні, що в с. Мостище по вул. Шевченка, 1, Перемишлянського району Львівської області. Окрім цього, твердження позивача про необізнанність спадкодавця [PERSON] про оформлення права власності на будинковолодіння за [PERSON] іншими докази в суді не підтверджено. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. З огляду рішення виконавчого комітету Стрілківської сільської ради Перемишлянського району №19 від 16.03.2000р. «Про оформлення права власності на житловий будинок в с. Волове Перемишлянського району за гр. [PERSON]Г.» вбачається, що останній надано дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок в с. Волове Перемишлянського району Львівської області. На підставі зазначеного рішення [PERSON] 23.03.2000р. видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з приналежними господарськими спорудами, який знаходиться по вул. Шевченка в с. Мостище Перемишлянського району Львівської області. Довідкою Стрілківської сільської ради №12 стверджується, що будинковолодіння №1 по вул. Шевченка в с. Мостище рахується за [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.04.2017р. спадкоємцем майна померлої [PERSON], а саме житлового будинку з відповідними господарськими спорудами, що знаходиться в с. Мостище по вул. Шевченка, 1 Перемишлянського району Львівської області, є [PERSON] Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №86198872 власником житлового будинку, що знаходиться по вул. Шевченка, 1 в с. Мостище Перемишлянського району Львівської області, є [PERSON]. Свої вимоги [PERSON] також обґрунтовує тим, що в період з 1980-1991 р.р., по вул. Шевченка, 1, в с. Мостище Перемишлянського району існував колгоспний двір, в підтвердження чого він покликається на погосподарські книги Стрілківської сільської ради. Відповідно до Правової позиції Верховного [PERSON] України (постанова Судової палати у цивільних справах ВСУ від 15.01.2014р. у справі № 6- 145цс13) - задовольняючи позов про визнання права власності на частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями на підставі ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, суди виходили з того, що спірний будинок відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, посилаючись на витяг із погосподарської книги та свідоцтво про право власності на цей будинок. Порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985р. № 5-24/26, а згодом вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990р. № 69. Згідно із якими суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, відносились до суспільної групи робочих або службовців залежно від займаної посади. За таких обставин застосування судами норм ст.ст. 120,123 ЦК УРСР - без з'ясування питання щодо правильності віднесення будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір є помилковим. Постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12.05.1985р. № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990р. № 69. Визначався порядок ведення по господарського обліку в сільських радах. Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлювалася в залежності від роду занять голови господарства (сімї). Господарства, в яких після перетворення колгоспу в радгосп залишились лише непрацюючі пенсіонери за віком (бувші члени колгоспу), відносились до господарств колгоспників. Господарства пенсіонерів і учнів-стипендіатів, які не мали працюючих членів сімї, відносились до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносились до виходу на пенсію або стипендію. Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, відносились до суспільної групи робітників або службовців, в залежності від виконуваної роботи. З п.3 примірного статуту колгоспу вбачається, що членами колгоспу можуть бути громадяни, які досягли 16 річного віку і виявили бажання свою працею брати участь в громадському господарстві колгоспу. Прийняття в члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління колгоспу в присутності особи, яка подала заяву. З відповіді архівного відділу Перемишлянської РДА вбачається, що в протоколах засідань правління колгоспу ім. І.Франка відомості про вступ в члени колгоспу [PERSON] відсутні. Оскільки [PERSON], будучи головою двору, що підтверджується записами погосподарській книзі, не була членом колгоспу, можна зробити висновок, що записи в погосподарських книгах були внесенні неправильно, а отже віднесення спірного будинку до суспільної групи господарств «колгоспний двір» є помилковим. За таких обставин застосування до даних правовідносин норм статей 120, 123 ЦК УРСР є неможливим, оскільки віднесення спірного господарства до соціальної групи колгоспний двір не знайшло свого підтвердження та жодним належним та допустимим доказом, окрім запису в господарській книзі не підтверджується. Твердження позивача щодо незаконності рішення виконавчого комітету Стрілківської сільської ради № 19 від 16.03.2000р. є необгрунтованими та такими, що ґрунтуються на припущеннях, оскільки в судовому засіданні жодним чином не доведено порушення процедури прийняття такого. Покликання позивача на те, що виконавчий комітет Стрілківської сільської ради в порушення норм законодавства прийняв рішення без відома та чи згоди [PERSON] та без заяви [PERSON] і довідки про склад сімї, також не знаходять свого підтвердження, оскільки відповідно до Акту №2 про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду Стрілківської сільської ради, заяви, звернення громадян, журнали вхідної вихідної документації Стрілківської сільської ради за період 1998-2010 р.р. були знищенні, а отже стверджувати про відсутність заяви [PERSON], згоди [PERSON], довідки про склад сімї є неможливо. У відповідності до ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст.ст. 12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем всупереч встановленого ст.ст. 12, 81 ЦПК України обовязку доказування та надання доказів, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, а тому слід прийти до висновку про відсутність у позивача підстав для визнання права власності на частину домоволодіння. З огляду на вищевикладене, оцінивши всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, суд приходить до висновку що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed