Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, за участю третьої особи [PERSON], до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії та просить стягнути з відповідача на його користь суму страхових виплат у розмірі 10 579, 37 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 1 129, 90 грн., посилаючись на те, що 06 вересня 2013 року [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], при перестроюванні праворуч допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням позивача, що призвело до нанесення механічних пошкоджень останньому автомобілю. Вина водія [PERSON] в вищевказаному ДТП підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2013 року. Також позивач вказує, що оскільки автомобіль [NUMBER] був застрахований ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії, він 20 грудня 2013 року звернувся до відповідача з заявою про виплату йому страхових витрат у розмірі 10 579, 37 грн. згідно рахунку № [NUMBER] ТОВ «Автомобільний дім Одеси» на ремонт автомобіля [NUMBER]. Однак, до цього часу відповідачем не було перераховано вищевказаної суми, що призвело також до утворення інфляційних витрат за період з 20 березня 2014 року по 21 липня 2014 року у розмірі 1 129, 90 грн. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Представник відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії в судове засідання не з'явився, був сповіщений про розгляд справи належним чином за його місцезнаходженням згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав та про причини неявки суд не повідомляв. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку представника відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви позивача про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що 06 вересня 2013 року [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], та рухаючись по вул. Кутузова, 11 в м. Одесі, при перестроюванні праворуч не надав перевагу в русі автомобілю [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого допустив з ним зіткнення. В результаті зіткнення автомобіль [NUMBER] зазнав механічних ушкоджень. Вина водія [PERSON] в вищевказаному ДТП підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2013 року, якою він був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Після вищевказаної пригоди позивач звернувся до ТОВ «Автомобільний дім Одеса» з заявкою на ремонт №0000025590 від 09 вересня 2013 року. Згідно рахунку № [NUMBER] вартість послуг, необхідних для відновлення стану автомобіля [NUMBER] становить 10 579, 37 грн. Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER] була застрахована у ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, якщо вона завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення закріплено у ст. 27 ЗУ «Про страхування. 20 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії з відповідною заявою про виплату йому страхових витрат у розмірі 10 579, 37 грн. згідно рахунку № [NUMBER] ТОВ «Автомобільний дім Одеси» на ремонт автомобіля [NUMBER]. Однак, від відповідача вищевказаних коштів не надходило. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності необхідних документів, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Враховуючи вищевикладене, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії повинен був здійснити [PERSON] виплату страхових витрат у розмірі 10 579, 37 грн. до 20 березня 2014 року, однак всупереч вимогам п. 36. 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників» свої зобов'язання не виконав. За ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим. Тобто відповідно до ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується при обчисленні суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у грошовій одиниці України, тобто в гривні. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Судом встановлено, що заборгованість відповідача нарахована за період з 20 березня 2014 року по 21 липня 2014 року, тобто до дня звернення позивача до суду з дійсним позовом.

Outcome: approved