Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення з нього відповідачів та інших осіб, що проживають у квартирі з їхнього дозволу чи згоди або без такого дозволу (згоди), а також звільнити квартири від їхніх речей та майна із одночасним вселенням до квартири. 29.05.2017р. позивачем надана уточнена позовна заява, в якій просить вселити його у належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS], однак відповідачі чинять позивачу перешкоди у вільному користуванні майном. Належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду позивач у судове засідання не зявився, подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі, в якій зокрема зазначав про відсутність в нього заперечень проти винесення у справі заочного рішення. (а.с. 83). Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надали, хоча мали таку можливість. (а.с. 62, 64, 66, 97, 99, 101,103, 113,114, 115). За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2009 року іпотекодавець [PERSON] та іпотекодержатель [PERSON] в забезпечення виконання зобовязання, що виникло у [PERSON] та [PERSON] за договором позики, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 01.10.2009 року за р.№ 3709, уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя. (а.с.4). Згідно умов договору позики від 01.10.2009 року сума позики [PERSON] та [PERSON] складала 8160 доларів США. У випадку несвоєчасної сплати боргу іпотекодавець [PERSON] зобовязалась сплачувати іпотекодержателю [PERSON] неустойку в розмірі 1000,00 грн. за кожен день прострочки. В разі ж невиконання боржниками [PERSON] та [PERSON] зобовязань за договором позики, сторони домовились що після вчинення відповідного виконавчого напису, право власності на трикімнатну квартиру №4, розташовану за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. Перемоги, буд. 5, перейде іпотекодержателю [PERSON] Боржники [PERSON] та [PERSON] своєчасно умови договору позики не виконали. За договором відступлення права вимоги за Іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 01.10.2009 року за реєстровим номером № 3711, первісний іпотекодержатель [PERSON] передав новому іпотекодержателю [PERSON] всі права та обовязки за Іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 01.10.2009 року за реєстровим номером № 3711(а.с. 6). Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 71060478 від 21.10.2016р. (а.с. 7), власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] Підставою виникнення права власності зазначено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, №3711 від 01.10.2009р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Серед основних прав і свобод людини і громадянина [PERSON] України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року. При цьому, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України, особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. В силу ч.1ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Таким чином, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Згідно ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved