Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління державної Казначейської служби України в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про стягнення 6 205,35 грн. інфляційних витрат та 1 614,85 грн. -3% річних за час невиконання судового рішення. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що звернувся до суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську, за результатами розгляду якої, судом було винесено рішення про зобов'язання провести позивачу перерахунок пенсії у періоди: з 13.04.2010 року по 30.10.2010 року (сума доплат становить: 27 749,64 грн.), з 05.02.2011 року по 22.07.2011 року (сума доплат становить: 29 867,69 грн.) На підставі судового рішення був виданий виконавчий лист, який перебуває на виконанні в державній виконавчій службі Головного упралівння юстиції в Івано- Франківській області. Сума коштів, що підлягає перерахуванню на користь позивача складає 57 617,33 грн. Оскільки, вказане судове рішення відповідач не виконав, то відповідач згідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України повинен сплатити йому інфляційні втрати та 3% річних за прострочення грошового зобов'язання. Так сума збитків складає 6 205,35грн., три відсотки річних в розмірі 1 614,85грн. У зв'язку із наведеним просить стягнути з відповідача вказану суму коштів. Позивач в судове засідання не з'явився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.62). Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надіслав відзив, відповідно до якого заперечує проти позову, оскільки вважає що позовні вимоги є такими, що не відповідають нормам законодавства України (а.с.54-59). Представник відповідача Головного управління державної Казначейської служби України в Івано-Франківській області в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 24, 34, 39, 57). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON], є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією посвідчення Серія [NUMBER] від 20.08.2008 року (а.с.7). Позивач звертався до Івано-Франківського міського суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку, здійснення перерахунку пенсії та виплати доплати до пенсії відповідно до Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Постановою Івано-Франківського міського суду від 18.05.2012 року адміністративний позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську щодо відмови в перерахунку пенсії [PERSON] відповідно до Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 05 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську провести [PERSON] перерахунок та виплату пенсії призначеної як інваліду 2 групи, щодо якого встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, державної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність згідно ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з лютого 2011 року по 22 липня 2011 року з урахуванням уже виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.13, 14). На підставі вищезазначеної постанови, 07.09.2011 року Івано-Франківським міським судом був виданий виконавчий лист (а.с.11, 12). Як вбачається з листа Головного упралівння державної казначейської служби України в Івано-Франківській області від 22.03.2018 року № 13-12/222-1134, що рішення Івано- Франківського міського суду від 24.12.2010 року по справі №2а-5379/2010 передане управлінням ДВС ГУЮ в Івано-Франківській області до ГУДКСУ в Івано-Франківській області актом приймання-передачі від 25.05.2017 року. Сума коштів, що підлягає перерахуванню на користь [PERSON] складає 57 617,33 грн. Після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше зазначеного виконавчого документа, Казначейство України здійснить заходи щодо перерахування коштів на користь стягувачів, а також в Головному управлінні Казначейства відсутні судові рішення, щодо перерахування коштів на користь [PERSON](а.с.17). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобовязання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Матеріали справи свідчать про те, що відповідач рішення суду добровільно не виконав і борг у розмірі 57 617,33 грн. є несплаченим. Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення. Позивачем проведено розрахунок 3% річних за період з 26.05.2017 року по 01.05.2018 року, розмір яких складає 1 614,85 грн., та інфляційних втрат за аналогічний період, що становить 6 205,35 грн. (а.с.19, 20). Будь яких доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат представниками відповідачів суду не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного, та

Outcome: approved