Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Вінницького регіонального управління водних ресурсів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 19.01.2012р. по 29.02.2016р. працював на посаді заступника начальника з питань експлуатації Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг та був звільнений згідно наказу №11-к від 29.02.2016р. у звязку з реорганізацією Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг шляхом перетворення у Вінницьке регіональне управління водних ресурсів. В день звільнення з позивачем не було проведено повного остаточного розрахунку, тобто не виплачено заробітну плату в повному обсязі. На думку позивача, Вінницьке РУВР затримало розрахунок з виплати заробітної плати на 8 робочих днів з 29.02.2016р. (день фактичного звільнення) по 09.03.2016р. (день фактичного розрахунку). Згідно обрахунку, зробленого позивачем середньоденний заробіток складає 219,82 грн., а тому позивач вважає, що відповідач повинен сплатити на його користь середньоденний заробіток в сумі 219,82 грн. за кожен робочий день затримки розрахунку, а саме за 8 робочих днів. Відтак, оскільки остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведено не було, він звернувся до суду з даною позовною заявою та просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що загалом складає 1758,56 грн. Відповідач у запереченнях на позовну заяву (а.с. 24-26) та представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні з позовними вимогами не погодилися, пояснивши, що Вінницьке РУВР, як і БУВР Південного Бугу, є бюджетною організацією, що обслуговується органами казначейства. При цьому, представник відповідача зазначив, що затримка з виплати заробітної плати позивачу відбулась не з вини роботодавця - Вінницького РУВР, а через те, що Міністерством фінансів України на той час не був в установленому порядку затверджений паспорт бюджетної програми Державного агентства водних ресурсів України на 2016. Поряд з цим, представник відповідача зауважив, що вчинені управлінням дії щодо вчасності виплати коштів відбулися із дотриманням норм чинного законодавства та забезпечення соціально-правових гарантій, передбачених для працівників, які вивільняються у звязку з реорганізацією. З огляду на наведене представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Із записів зроблених у трудовій книжці [PERSON] вбачається, що з 19.01.2012р. він був прийнятий на посаду заступника начальника з питань експлуатації БУВР Південий Буг (запис № 32) та на підставі наказу №11-к від 29.02.2016р був звільнений з роботи у звязку з реорганізацією БУВР Південний Буг шляхом його перетворення у Вінницький РУВР, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП (запис 33) (а.с. 7) Відповідно до наказу №146 від 02 грудня 2015 року Державного агенства водних ресурсів України, Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг було реорганізоване шляхом його перетворення у Вінницьке регіональне управління водних ресурсів. (а.с. 27) Згідно з пунктом 1.6 Положення про Вінницьке регіональне управляння водних ресурсів, Вінницьке РУВР є правонаступником усіх прав і обовязків Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг. (а.с. 36) 28.12.2015р. [PERSON] було повідомлено про можливе вивільнення із займаної посади, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. Наказом голови комісії з реорганізації БУВР Південного Бугу від 29.02.2016р. №11-к [PERSON] звільнено з посади заступника начальника відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (у звязку реорганізацією та скороченням посади, яку до цього він займав) (а.с. 67). Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КзпП України) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Поряд з цим, статтею 117 КЗпП встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільнення, зокрема відповідно до частини 1 названої статті в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч. 2 ст. 117 КЗпП). Отже, відповідальність власника або уповноваженого ним органу відповідно до даної норми настає в разі наявності порушення власником строків розрахунку з особою при звільненні (ст. 116 КЗпП) та за наявності вини власника у затримці проведення такого розрахунку.\~ В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечувалося, що остаточний розрахунок при звільненні позивача було проведено не у день звільнення, а 9 березня 2016 року, тобто із затримкою на 8 календарних днів. Однак, в судовому засіданні судом не встановлено обставин, які б вказували на вину керівництва (власника) відповідача у несвоєчасній виплаті позивачу належних йому коштів. Так, з матеріалів справи вбачається, що вищевказаним наказом голови комісії з реорганізації БУВР Південного Бугу від 29.02.2016р. №11-к наказано виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку, а також компенсацію за невикористані 46 календарних днів щорічної відпустки (а.с. 67). Як вбачається з розрахункового листа [PERSON] за лютий 2016 року, всі належні до виплати йому суми були нараховані та включені до платіжних відомостей №1 та №2 зарплата за лютий 2016 року. (а.с. 44-47) Разом з тим, 26 лютого 2016 року відповідачем було підготовлено та надано до казначейської служби платіжні доручення №101, №102 та №103 для проведення оплати заробітної плати за лютий 2016 року (а.с. 48-49, 68) Крім того, 29.02.2016р. головою комісії з реорганізації БУВР Південного Бугу були направлені листи до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області №06/203 та №06/26 щодо виплати заробітної плати працівникам, в якому голова комісії просив посприяти у проведенні заробітної плати працівникам, в тому числі [PERSON], без паспорта бюджетної програми. ( а.с. 42, 43) 25.02.2016р., з листом аналогічного змісту до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області зверталося Державне агентство водних ресурсів (а.с. 41). Таким чином, з вищенаведеного слідує висновок, що керівництвом відповідача було вжито всіх необхідних заходів спрямованих на проведення розрахунку з позивачем у строки встановлені статтею 116 КЗпП, однак несвоєчасна виплата заробітної плати працівникам, в тому числі і позивачу, сталася не з вини відповідача. Так, станом на 29.02.2016р., Головним управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, з посиланням на відсутність у відповідача затвердженого паспорта бюджетної програми, не були проведені платежі щодо виплати заробітної плати працівникам, в тому числі і звільненим з роботи. При цьому, листом №07-08/2-658 від 01.02.2016р. Головним управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області повідомлено відповідача, що з 15 лютого поточного року без наявності затверджених паспортів бюджетних програм не будуть здійснюватись реєстрація зобовязань та платежі розпорядників та одержувачів коштів Державного бюджету, а з 25 лютого 2016 року, органи казначейства здійснюють операції з розрахунково-касового обслуговування розпорядників коштів державного бюджету (реєстрацію зобовязань та проведення платежів) тільки відповідно до затверджених та зареєстрованих у обліку відповідних органів казначейства кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів, щомісячних планів використання бюджетних коштів (а.с. 70). Як вбачається з пункту 1.1 Положення про Вінницьке регіональне управляння водних ресурсів, Вінницьке РУВР є бюджетною неприбутковою організацією і належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України. (а.с. 36) Аналогічне формулювання містилося у пункті 1.1 Положення про Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг. (а.с. 30) Відповідно до частини 2 статті 49 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі: 1) наявності відповідного бюджетного зобов'язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; 2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); 3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань. Згідно з пунктом 1 Правил складання паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 29.12.2002 №1098 (далі - Правила), паспорт бюджетної програми - документ, що визначає мету, завдання, напрями використання бюджетних коштів, відповідальних виконавців, результативні показники та інші характеристики бюджетної програми відповідно до бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет). Державна казначейська служба України здійснює платежі за дорученням розпорядників бюджетних коштів у разі наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми (абз. 3 п. 2 Правил). Водночас, відповідно до частини 8 статті 20 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів розробляє та протягом 45 днів з дня набрання чинності законом про Державний бюджет України затверджує спільно з Міністерством фінансів України паспорт бюджетної програми. Отже, оскільки Закон України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» набув чинності 1 січня 2016 року, з урахуванням положень п. 8 ст. 20 та ч. 2 ст. 49 Бюджетного кодексу України, після 14 лютого 2016 року (зі спливом 45 днів) казначейство України було наділено повноваженнями щодо здійснення платежів за дорученнями розпорядників бюджетних коштів лише за наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми. Відповідно до пункту 6 Правил паспорти бюджетних програм головного розпорядника затверджуються спільним наказом головного розпорядника та Мінфіну в трьох примірниках протягом 45 днів від дня набрання чинності законом про Державний бюджет України. При цьому, обовязок щодо розробки проектів паспортів бюджетних програм і подання їх на затвердження до Міністерства фінансів України протягом 30 днів після набрання чинності законом про Державний бюджет України покладено на головних розпорядників (п. 3 Правил) Як вбачається з паспорта бюджетної програми Державного агентства водних ресурсів, головним розпорядником бюджетних коштів зазначено - Міністерство екології та природних ресурсів України. (а.с. 55, 56) Однак, судом встановлено, що на момент подання відповідачем платіжних доручень для проведення платежів по заробітній платі за лютий 2016 року, паспорт бюджетної програми Державного агентства водних ресурсів на 2016 рік за КПКВК 2407050, ще не був затверджений Міністерством екології та природних ресурсів України та Міністерством фінансів України, що зумовило неможливість проведення проплати органами казначейської служби відповідних платежів. Як вбачається з спільного наказу Міністерства фінансів України та Міністерства екології та природних ресурсів «Про затвердження паспорта бюджетної програми на 2016 рік» №80/312, паспорт бюджетної програми Державного агентства водних ресурсів на 2016 рік за КПКВК 2407050 був затверджений лише 03.03.2016р. (а.с. 54) Разом з тим, уже наступного дня - 04 березня 2016р. Головним управлінням Державної казначейської служби у Вінницькій області було зареєстровано подані відповідачем фінансові зобовязання щодо виплати заробітної плати за лютий 2016 року (а.с. 68). З урахуванням того, що 5, 6, 7, 8 березня були не робочими днями, виплата працівникам заробітної плати за лютий 2016 року, у тому числі і [PERSON], була проведена у перший робочий день після вихідних та святкових днів - 09 березня 2016 року. З урахуванням вищенаведеного слідує висновок, що затримка виплати заробітної плати позивачу зумовлена відсутністю затвердженого паспорта бюджетної програми, при цьому вчинення дій спрямованих на затвердження зазначеного паспорта бюджетної програми відноситься до компетенції відповідних державних органів, а не відповідача, а відтак вини відповідача у порушенні строків розрахунку при звільненні [PERSON] судом не встановлено. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, судові витрати слід залишити без відшкодування. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed