Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті його дружини [PERSON], посилаючись на наступне. Заявник зазначає, що у зв'язку з початком у 2014 році проведення антитерористичної операції на території Луганської і Донецької областей вимушені були переїхати в м. Барвінкове Харківської області, підконтрольне українській владі. 02 лютого 2016 року в м. Горлівка Донецької області, на непідконтрольній українській владі території, померла його дружина [PERSON], яка на момент смерті була зареєстрована і проживала за адресою: [INFO], про що 03 лютого 2016 року республіканським бюро судово медичної експертизи Донецької Народної Республіки було видано лікарське свідоцтво про смерть № 271 за формою, затвердженою наказом Міністерства охорони здоровя ДНР від 09.01.2015 року № 12. Причиною смерті дружини вказано інтоксикація, злоякісне утворення правої легеневої залози з метастазами у внутрішні органи. 26 лютого 2016 року заявник звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області для реєстрації смерті дружини [PERSON], однак, у видачі свідоцтва про смерть йому було відмовлено, оскільки представлене на реєстрацію лікарське свідоцтво про смерть не відповідає вимогам чинного законодавства України. У зв'язку з вищевикладеним заявник був вимушений звернутися до суду з вказаною заявою з метою отримання свідоцтва про смерть дружини та здійснення свого права на прийняття спадщини після померлої дружини, оскільки іншого шляху законодавством не передбачено. [PERSON] в поданій заяві прохає розглянути справу без його участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану Барвінківського районного управління юстиції Харківської області в поданій заяві прохає розглянути справу без участі свого представника, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.\~\~ Зі змісту статті 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 статті 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 2571 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 статті 273 статті ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 статті 273 статті ЦПК України і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК України. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є чоловіком померлої [PERSON], що підтверджується наданими заявником паспортом та свідоцтвом про укладення шлюбу, копії яких є в матеріалах справи. Заявник зазначає, що у зв'язку з початком у 2014 році проведення антитерористичної операції на території Луганської і Донецької областей він і дружина вимушені були переїхати в м. Барвінкове Харківської області, підконтрольне українській владі. Померла є внутрішньо перемішеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 25.11.2014 року № 881. 02 лютого 2016 року в м. Горлівка Донецької області, на непідконтрольній українській владі території, померла дружина заявника [PERSON], яка на момент смерті була зареєстрована і проживала за адресою: [INFO], про що 03 лютого 2016 року республіканським бюро судово медичної експертизи Донецької Народної Республіки було видано лікарське свідоцтво про смерть № 271 за формою, затвердженою наказом Міністерства охорони здоровя ДНР від 09.01.2015 року № 12. Причиною смерті дружини вказано інтоксикація, злоякісне утворення правої легеневої залози з метастазами у внутрішні органи. 26 лютого 2016 року заявник звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області для реєстрації смерті дружини [PERSON], однак, у видачі свідоцтва про смерть йому було відмовлено, оскільки представлене на реєстрацію лікарське свідоцтво про смерть, видане медичним закладом, що розташований на тимчасово окупованій території України, є недійсним і не відповідає вимогам чинного законодавства України, а саме наказу Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, визначено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До таких населених пунктів входить м. Горлівка Донецької області, на території якого 02 лютого 2016 року померла [PERSON] Відповідно, документи про смерть, видані на тимчасово непідлеглій владі України території України, є недійсними та не створюють правових наслідків. У відповідності до наказів Міністерства юстиції України № 246/7 від 25.11.2014 року та № 935/5 від 17.06.2014 року всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України повинні були переміститися з тимчасово непідлеглих територій в населені пункти на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись, тому всі акти та документи, видані органами, не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались, з 01.12.2014 року вважаються недійсними. \~\~\~\~ Судом встановлено, що 02.02.2016 року у м. Горлівка Донецької області померла [PERSON]. Лікарське свідоцтво про смерть від 03.02.2016 року № 271, видане медичним закладом, що знаходиться на тимчасово непідлеглій владі України території, є недійсним та, у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 та наказів Міністерства юстиції України № 246/7 від 25.11.2014 року та № 935/5 від 17.06.2014 року, не створює правових наслідків, тобто,\~\~для проведення державної реєстрації смерті існують об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті особи, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надає можливість заявнику отримати свідоцтво про смерть та здійснити його спадкове право. При зверненні до суду заявником сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. замість необхідних 275 грн. 60 коп. у справах окремого провадження, тобто надлишково сплачено 275 грн. 60 коп., які заявник прохає повернути. Пункт 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Outcome: approved