Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05 серпня 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб. Вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, відносини поступово погіршувалося, у звязку з різними типами характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Починаючи з червня 2016 року вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Примирення вважає неможливим. Спір про поділ майна на даний час відсутній. Позивач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився (а. с. 15). До судового розгляду справи від позивача надійшла письмова заява, в якій він просить позовні вимоги задовольнити та розглядати справу за його відсутності (а. с. 9). Відповідач в судовому засіданні пояснила, що дійсно між нею та позивачем 05 серпня 2011 року зареєстровано шлюб. Спільне життя з позивачем не склалося, в результаті чого вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства з червня 2016 року, подальше збереження сімї вважає неможливим та недоцільним. У звязку з цим відповідач не заперечує проти задоволення позову та просить суд розірвати шлюб. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані сторонами доказами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №250 (а. с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 8). Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони з червня 2016 року спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично розпався, а сімя носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Враховуючи майновий стан відповідача, та те, що остання перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, на стягненні судових витрат з відповідача позивач не наполягав. На підставі ч. ч. 3, 4 ст. 56, ст. ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved