Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку в квартирі із стягненням грошової компенсації. В обгрунтування позову зазначив, що з 01.05.1982 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі [PERSON] - шлюб було зареєстровано Нетішинською сільською радою Славутського району Хмельницької області. Від спільного проживання мають двох дітей - дочку [PERSON] та сина [PERSON] , які на даний час є повнолітніми. Під час проживання в зареєстрованому шлюбі він та члени його родини скористались правом на безоплатне отримання у власність квартири [ADDRESS] , в якій вони проживали. Свідоцтво про право власності на житло було видано 05 січня 1994 року згідно із розпорядженням від 03.01.1994 року. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло квартира [ADDRESS] була передана їм у спільну сумісну власність. Право власності на квартиру було зареєстроване за ними у Нетішинському бюро технічної інвентаризації 05.01.1994 року за реєстраційним номером № 674/31, в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 2209038. Зазначає, що договором від 28.10.2005 року посвідченим державним нотаріусом Нетішинської державної нотаріальної контори Мельником А.П. було визначено частки кожного із співласників квартири. Право спільної часткової власності за співвласниками на квартиру було зареєстроване ними в порядку визначеному чинним законодавством КП Нетішинське бюро технічної інвентаризації 22.11.2005 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - відповідно за ним на 1/5 частку квартири. Станом на даний час в квартирі [ADDRESS] йому належить 1/5 частка квартири, а відповідачці 4/5 частки квартири. Квартира [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат розміром відповідно: 9,7, 12,00, 19,5, лоджії та місць загального користування. Під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі між ним та відповідачкою неодноразово виникали непорозуміння, конфліктні ситуації, які призвели до того, що вони фактично припинили подружні сімейні стосунки. Певний час після припинення подружніх сімейних стосунків вони проживали в квартирі, що належить їм на праві спільної часткової власності. Однак з часом, в зв`язку із погіршенням стосунків спільне користування квартирою стало неможливим - вони стали проживати окремо. Враховуючи вищевикладені обставини він запропонував відповідачці викупити у нього належну йому частку в квартирі, проте його пропозиція відповідачкою була відхилена. Оскільки квартира знаходиться в багатоповерховому будинку, а його частка в квартирі є незначною, тому виділити йому в натурі - розділити квартиру на дві квартири неможливо. З огляду на те, що з урахуванням розміру житлових кімнат навіть визначити порядок користування квартирою з тим, щоб він отримав в користування окрему ізольовану кімнату неможливо, а тому змушений звернутись до суду з позовом про ухвалення рішення припинення мого права власності на частку в квартирі та стягнення з відповідачки на його користь грошової компенсації за належну частку в квартирі. Вказує, що при визначенні розміру матеріальної компенсації ним враховано, що квартира потребує капітального ремонту, оскільки будинок побудований ще в 80 роки. Разом з тим, вона знаходиться на п`ятому поверсі панельного будинку, який розташований в центрі міста. Враховуючи дані чинники ним відповідачці було запропоновано викупити його частку в квартирі за 120000,00 гривень і такий розмір грошової компенсації бажає отримати за рішенням суду. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. В підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій позовні вимоги з урахуваннями підтримала. Також вказала, що не заперечує щодо ухвалення судового рішення по суті без участі позивача та його представника. Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилася, подала відзив на позовну заяву, в якому позов позивача визнала, а справу просила розглядати без її участі. Положеннями ст.200 ЦПК України передбачено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову. Так, відповідно до свідоцтва про право власності від 05.01.1994 року власниками квартири по [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.5). Згідно з договору від 28.10.2005 року посвідченим державним нотаріусом Нетішинської державної нотаріальної контори Мельником А.П. було визначено частки кожного із співласників квартири. Право спільної часткової власності за співвласниками на квартиру було зареєстроване ними в порядку визначеному чинним законодавством КП Нетішинське бюро технічної інвентаризації 22.11.2005 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - відповідно за мною на 1/5 частку квартири. / Копія Договору про визначення часток від 28.10.2005 року (а.с.6). Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] належить 1/5 частка в квартирі по [ADDRESS] , а [PERSON] 4/5 в квартирі по [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч.ч.1,2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved