Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, посилаючись на те, що 22 грудня 2010 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів на суму 11000 грн. строком до 01 січня 2012 року з виплатою щомісячно процентів у розмірі 300 грн., що підтверджено відповідною розпискою. Добровільно відповідач суму боргу не повернув, через невиконання зобов'язань відповідачем він та його сім'я відчувають моральні страждання, створюються в родині тяжкі умови життя, оскільки він не працює, є пенсіонером. Просить стягнути з [PERSON] суму боргу - 11000 грн., проценти за користування грошовими коштами на протязі 34 місяців в сумі 10200 грн., три відсотки річних від простроченої суми - 603,44 грн., інфляційні витрати в сумі 176 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 269,80 грн. В судове засідання позивач не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позичкодавець) передає іншій стороні (позичальнику) у власність гроші чи інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума на менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Позивачем судові представлені розписка відповідача [PERSON]. Згідно розписки від 22 грудня 2010 року відповідач [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 11000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами в сумі 300 грн. щомісячно та зобов'язався повернути вказані кошти до січня 2012 року.(а.с.9) Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно наданої розписки заборгованість складає 11000 грн., проценти за 34 місяці користування грошовими коштами складають 10200 грн. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Індекс інфляції розраховано відповідно до рекомендацій Верховного суду України від 03.04.1997 р. № 62-97 і становить 176 грн. Таким чином заборгованість складає 21376 грн.(11000+10200+176= 21 376) Оскільки відповідачем [PERSON] не надано суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що ним належним чином виконувалися обов'язки по договору позики, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими. Що стосується вимог про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми, то згідно зі ст. 1048 ЦК України позичкодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно наданої суду розписки від 22 грудня 2010 року сторонами, за вказаним договором позики, передбачено виплату процентів у розмірі 300 грн. щомісячно. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми починаючи з 01 січня 2011 року по 01 листопада 2013 року в сумі 603,44 грн. не підлягають задоволенню. Статтею 23 ЦК України закріплені загальні положення про відшкодування моральної шкоди, як способу захисту суб'єктивних цивільних прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі, гідності а також ділової репутації особи. Моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини (ч.1 ст.1167 ЦК України) Вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. задоволенню не підлягають за їх недоведеністю, оскільки відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення прав особи призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем не надано суду доказів в підтвердження завданої йому моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial