Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] (третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради) про зобовязання вчинити певні дії, про визначення місця проживання малолітньої дитини, про усунення перешкод та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та показав, що з 2003 року по 2016 рік перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який залишився на вихованні відповідачки. У 2015 році їх сімя проживала у м.Одеса, де знімала житло. Він по роботі відїздив до м.Черкаси, а на вихідні повертався до м.Одеси, за таким графіком працював біля півроку. Під час його чергової відсутності, 27.04.2016 року дружина по телефону повідомила йому, що разом із дитиною поїхала до своїх батьків до м.Харцизька Донецької області. Остання планувала побути там тиждень, але з часом залишилася назовсім. Відвідуючи дружину з дитиною у травні 2016 року, вони домовилися про розлучення. Щодо дитини, то [PERSON] з сином не планує поки повертатися до м.Краматорська Донецької області, де зареєстрована у належній йому квартирі, чим перешкоджає йому вільно бачитися з дитиною та приймати участь в його вихованні. Перебування сина на території, яка не підконтрольна України, вважає небезпечним, місце фактичного проживання віддаленим, щоб побачитися з сином йому незручно кожного разу перетинати лінію зіткнення, а спілкування по телефону чи через Інтернет вважає недостатнім, у звязку з чим просить суд: - зобовязати відповідачки [PERSON] вивезти сина [PERSON] з непідконтрольної території та повернутися до м.Краматорська Донецької області, - визначити місце проживання дитини разом із матірю відповідачкою [PERSON] за адресою її реєстрації: м.Краматорськ, вул.Двірцева, 47-54, - заборонити [PERSON] без його дозволу вивозити сина на проживання до будь-якого іншого місця, - визначити йому способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме: побачення три дні на тиждень в будні дні: понеділок, середа та пятниця: з 18-00 до 19-00 години, під час яких батько має право забирати дитину з дитячого садка або з місця проживання для спільного відпочинку, побачення два рази на місяць (перший та третій тиждень місяця) за місцем проживання позивача з ночівлею, з 18-00 години пятниці до 17-30 години неділі, побачення на день народження дитини 16 березня та день народження позивача 14 серпня в будні дні з 18-00 до 19-00 години, у вихідні дні з 14-00 до 18-00 години, щорічно з 1 по 15 червня та з 10 по 25 серпні проведення спільного з сином літнього відпочинку, без присутності [PERSON], новорічні свята: через рік на наступний з 31 грудня о 17-00 години до 7 січня 06-00 години, з 6 січня 13-00 години до 12 січня 17-30 години, зустрічі у період хвороби дитини (з негайним попереднім повідомленням позивача про хворобу сина від відповідачки) протягом однієї години у денний час доби, - заборонити відповідачці [PERSON] чинити будь-які перешкоди позивачу у побаченнях, спілкуванні, вихованні та здійсненні всіх інших прав батька по відношенню до сина [PERSON], передбачених законом. Просить позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] проти позову заперечував та показав, що оскільки сторони однією сімєю не проживають та після припинення сімейних відносин і шлюбу малолітній син сторін залишився проживати разом з матірю [PERSON], саме остання відповідальна за його виховання, розвиток, здоровя та умови проживання. Враховуючи те, що [PERSON] не має власного житла (квартира у м.Краматорську належить позивачу), роботи та родичів у м.Краматорську, вона разом з дитиною переїхала до своїх батьків до м.Харцизька Донецької області. Останні має право вільно пересуватися та обирати своє місце проживання, зокрема на тимчасово окупованій території, яка в будь-кому випадку є територією України, при цьому її малолітній син за відсутністю виключних обставин не повинен бути розлучений з нею. Відповідачка не забороняє позивачу бачитися з сином. Позивач мав можливість спілкуватися та гуляти з дитиною коли приїздив до м.Харцизька, а також підтримувати звязок по телефону та за допомогою Інтернету. Таким чином відсутні підстави для визначення судом способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки позивач не звертався з цього приводу до органу опіки та піклування, відсутні перешкоди з боку відповідачки, позивач має можливість та вільно реалізує свої батьківські права щодо дитини в залежності від свого бажання та обєктивної реальності окремого проживання сторін. Просить суд в позові відмовити. Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши надані докази копію свідоцтва про одруження сторін 06.09.2003 року (а.с.9); копію свідоцтва про народження їхнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.10); ксерокопії паспортів громадян України [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані у [INFO] (а.с.11-12. 17-18); копії рішень Краматорського міського суду Донецької області від 01.08.2016 року про розірвання шлюбу подружжя [PERSON] та від 16.08.2016 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання її та дитини; складені позивачем [PERSON] хронології подій після відїзду відповідачки з м.Одеса та побачень з сином; копії квитанцій про матеріальну допомогу шляхом поповнення позивачем карткового рахунку відповідачки у період з серпня по листопад 2016 року; фототаблиця стану та житлово-побутових умов квартири позивача [PERSON] у м.Краматорську по вул.Двірцева, 47-54; копії абонементів на відвідування Харцизького міського басейну [PERSON] за листопад-грудень 2016 року; копії лікарських довідок про стан здоровя та медичне обслуговування [PERSON] у м.Харцизьку; фототаблиця відвідування [PERSON] дитячого розвивального центру, дослідивши висновок органу опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради від 08.12.2016 року, підтриманий у судовому засіданні представником [PERSON], яка показала, що орган опіки та піклування вважає доцільним в задоволенні позову відмовити, оскільки з огляду на тривалість проживання малолітньої дитини разом із матірю у певному місці зміна такого місця проживання на інше може негативно відобразитися на психологічному стані дитини; доказів про неналежні умови проживання та виховання відсутні; зайвий перетин лінії зіткнення матері разом з малолітньою дитиною є недоцільним; доказів про перешкоджання позивачу з боку відповідачки бачитися з дитиною та приймати участь в її вихованні також відсутні, зясувавши думку прокурора, яка підтримала висновок органу опіки та піклування та просила в задоволенні позову відмовити з огляду на малолітній вік дитини, стан її здоровя, прихильність до матері, родичів по її лінії, тривалість проживання у м.Харцизьку, відсутність перешкод з боку відповідачки у побаченнях позивача з сином, вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Згідно ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Суд встановив, що припиняючи сімейні відносини та шлюб сторони визначилися, що їхня дитина залишається проживати разом з матірю [PERSON] та перебувати на її вихованні, що вбачається зі змісту судових рішень про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В даному контексті суд вважає невірним розуміння позивача під місцем проживання дитини привязку до конкретної адреси проживання, оскільки мається на увазі проживання дитини з тим чи іншим з батьків та здатність створити дитині належні умови для виховання та розвитку (ст.161 СК України). Відповідачка вправі вільно пересуватися та вільно обирати місце проживання в Україні, зокрема тимчасово окупована територія Донецької області незмінно є територією України (ст.33 Конституції України, ст.313 ЦК України, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Порядок вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», затверджений постановою КМУ від 04.06.2015 року №367). Оскільки на вихованні відповідачки перебуває малолітня дитина, то її син знаходиться разом з нею та вона несе за нього відповідальність (ст.ст.7, 150 СК України, Принцип 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року щодо виключних обставин для розлучення малолітньої дитини зі своєю матірю). Передбачені ст.162 СК України правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини в даному випадку не застосовуються, оскільки під самочинною слід вважати зміну місця проживання малолітньої дитини навіть за її згодою, але без відома та згоди того з батьків, з ким вона проживає. За даною справою місцем проживання малолітнього [PERSON] є проживання з матірю [PERSON], з якою дитина перебуває й в даний час, незалежно від переміщення до м.Харцизьку. Як вбачається з досліджених судових рішень, передумовою розлучення подружжя [PERSON] стало те, що протягом двох років відносини між ними поступово погіршувалися, що призвело до припинення сімейного життя та сумісного господарства. Сторонами не заперечується, що у м.Краматорську чи м.Одеса відповідачка не має родичів чи близьких людей, не має роботи, власного житла, у звязку з чим остання з дитиною повернулася до своїх батьків, які мешкають у м.Харцизьку Донецької області, де знайшла турботу та підтримку членів своєї родини. Як встановлено, проживання у м.Харцизьку [PERSON] для себе та свого сина вважає цілком прийнятним, небезпеки не відчуває, бойові дії не ведуться, має фінансову підтримку батьків та позивача, займається вихованням дитини. Малолітній [PERSON], [INFO], відвідує центр дитячого розвитку, басейн, отримує медичне обслуговування. Суд вважає за можливе застосувати так звані «Намібійські винятки» (документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, представлених відповідачкою, які видані закладами, що знаходяться на окупованій території, як докази, оскільки можливості відповідачки по збору доказів є істотно обмеженими, в той час як встановлення факту та умов проживання її та дитини має істотне значення по даній справі. В даний час повертатися з дитиною до м.Краматорська [PERSON] не бажає, оскільки не відчуває прихильності до цього міста за відсутністю тут родичів, друзів, роботи, власного житла тощо. Зокрема квартира у м.Краматорську по вул.Двірцева, 47-54 належить позивачу [PERSON], що ним не заперечується. З показань позивача та представника відповідачки встановлено, що [PERSON] не забороняла та не перешкоджала [PERSON] бачитися з сином, провідувати його, гуляти з ним, коли останній приїздив до них до м.Харцизька. Також останній мав можливість спілкування з сином по телефону чи за допомогою Інтернету. Вказані способи спілкування є належними та прийнятними, оскільки особисте спілкування це не обовязково зустрічі, тобто прямі контакти. З огляду на вказане суд вважає, що підстави для того, щоб примусити відповідачку [PERSON] разом з дитиною повернутися та проживати у м.Краматорську, а також заборонити їй вільно пересуватися та визначати місце проживання, відсутні; місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матірю [PERSON] визначено самими сторонами після припинення між ними сімейних відносин, у звязку з чим підстав для визначення такого ж самого місця проживання судом немає, привязка до певної територіальної адреси є невірною, позову про передачу дитини на проживання з ним позивач [PERSON] не предявив; з врахуванням недоведеності перешкод з боку відповідачки [PERSON] в реалізації [PERSON] його батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] вимоги про усунення таких перешкод та встановлення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною є безпідставними, фактично спрямованими на задоволення особистих зручностей позивача без врахування обєктивної реальності окремого проживання сторін. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», у звязку з прийняттям рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати (а.с.1) позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed